ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2022 року м. Чернівці Справа № 727/1950/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Лисака І.Н.,

суддів: Височанської Н.К., Владичана А.І.,

секретар: Собчук І.Ю.,

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: товариство з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд»,

при розгляді справи за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2022 року, ухваленого під головуванням судді Танасійчук Н.М., -

В С Т А Н О В И В:

У березні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому з урахуванням збільшених позовних вимог на підставі заяви від17.05.2022 року просила стягнути з відповідача: грошові кошти у розмірі 594 311 грн як забезпечувальний платіж за попереднім договором купівлі-продажу квартири; 111 447,14 грн інфляційні втрати за період з травня 2019 року по лютий 2022 року; 50 459,45 грн відсотки за користування грошовими коштами за період з травня 2019 року по лютий 2022 року; 104 484,76 грн пені за прострочення зобов`язання у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за період 18 травня 2021 року по 17 травня 2022 року; 17 829,33 грн штрафу 3% від суми заборгованості за прострочення терміну повернення забезпечувального платежу.

В обґрунтування вимог посилалася на те, що 29 червня 2017 року між нею та ТОВ «МС Імперіал Буд» було укладено попередній договір №А_282 купівлі-продажу квартири, за умовами якого відповідач зобов`язався продати позивачу, а останній зобов`язався купити в термін до кінця першого кварталу 2019 року квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,22 м2, в тому числі житловою площею 22,54 м2 на умовах, що визначені попереднім договором та укладеним у майбутньому договору купівлі-продажу. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця ІV кварталу 2018 року.

Провадження №22-ц/822/888/22

Позивач на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором сплатила відповідачу забезпечувальний платіж у розмірі 594 311 грн.

Однак, ТОВ «МС Імперіал Буд» свої зобов`язання за попереднім договором не виконав, нерухомий об`єкт в експлуатацію не здав, правовстановлюючі документи не отримав та не оформив, нерухомий об`єкт позивачу не передав.

Вказувала на те, що до кінця першого кварталу 2019 року об`єкт нерухомості в експлуатацію не зданий, а основний договір не укладений у зв`язку з неможливістю виконання відповідачем узятого на себе зобов`язання, передбаченого п.1 Попереднього договору, при цьому відповідач не вчинив дії, визначені п.10 Попереднього договору та не повернув позивачу сплачений ним забезпечувальний платіж протягом 30 банківських днів.

Також зазначала, що згідно п.11 Попереднього договору у випадку порушення відповідачем терміну повернення грошових коштів, встановленого у п.10 даного Договору, відповідач сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення.

Відповідно до п.13 попереднього договору у випадку, якщо основний договір не буде укладений у термін, передбачений в п.1 цього попереднього Договору у зв`язку з необґрунтованими діями відповідача, останній сплачує позивачу штраф у розмірі 5% від загальної вартості об`єкта нерухомого майна протягом трьох календарних місяців з моменту отримання відповідачем відповідної вимоги.

На підставі наведеного та з посиланням на норми матеріального права, що регулюють спірні відносини, просила вимоги задовольнити.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2022 року позовні вимоги задоволено частково.

Стягнуто з ТОВ «МС Імперіал Буд» на користь ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені у рахунок забезпечувального платежу у розмірі 594 311 гривень за Попереднім договором №А_282 від 29 червня 2017 року.

Стягнуто з ТОВ «МС Імперіал Буд» на користь держави судовий збір у розмірі 5 943,11 грн.

Стягнуто з ТОВ «МС Імперіал Буд» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 20 294,50 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить рішення суду змінити, стягнувши з ТОВ «МС Імперіал Буд» на користь позивача кошти в розмірі 756 217,59 грн як забезпечувальний платіж за попереднім договором купівлі-продажу квартири; 111 447,14 грн інфляційних втрат за період з травня 2019 року по лютий 2022 року; 50 459,45 грн відсотків за користування грошовими коштами за період з травня 2019 року по лютий 2022 року.

Вказує, що частково не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його ухваленим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норми матеріального права.

На думку апелянта, суд першої інстанції не врахував, що укладений між сторонами договір за своїм змістом не є попереднім договором купівлі-продажу нерухомого майна, а є договором купівлі-продажу майнових прав.

Наголошує, що предметом договору, укладеного між сторонами, є квартира у житловому будинку по АДРЕСА_2 , який незважаючи на плановий термін закінчення будівництва, встановлений у пункті 1 Попереднього договору, станом на дату звернення до суду є незакінченим (тобто об`єкт будівництва є незавершеним, а відповідно майно (квартира) станом на дату звернення до суду не існує), випливає, що між сторонами укладено договір купівлі-продажу майнових прав на майбутню квартиру в об`єкті незавершеного будівництва, тобто, за правочином, укладеним між позивачем та відповідачем, ОСОБА_1 отримала у власність не індивідуально визначену умовами Попереднього договору нерухоме майно з усіма притаманними йому властивостями, а майнові права на ще не існуюче майно, яке може стати таким при сукупності всіх передбачених будівельною документацією обставин.

Стверджує, що укладений між сторонами Попередній договір, який за своїм змістом є Договором купівлі-продажу майнових прав, укладеним у письмовій формі і не підлягає обов`язковому нотаріальному посвідченню.

Також, посилається на те, що з характеру спірних правовідносин, які виникли між сторонами договору, предметом якого є придбання громадянами житла в забудовника, Верховний суд зазначив, що до цих відносин повинні бути застосовані положення ЗУ «Про захист прав споживачів».

Відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

На підставі ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

В силу ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Ухвалюючи рішення в частині задоволення вимог, суд першої інстанції вказав, що грошові кошти у розмірі 594 311 грн були передані позивачем відповідачу за попереднім договором №А_282, який за формою не відповідає вимогам, встановленим законом до основного договору, оскільки не був нотаріально посвідченим, а отже в силу закону є нікчемним та не створює юридичних наслідків, суд приходить до висновку, що вказані кошти відповідач утримує без належної правової підстави і не повертає їх позивачу, а тому вони підлягають поверненню ОСОБА_1 .

При цьому, послався на вимоги ст.1212 ЦК України та висновки ВС, викладені в постановах від 30 травня 2019 року у справі №636/4948/14-ц від 27 листопада 2019 року у справі №396/29/17.

Відмовляючи в задоволенні вимог позивача про стягнення з ТОВ «МС «Імперіал Буд» пені за прострочення зобов`язання у вигляді подвійної облікової ставки НБУ від суми заборгованості за кожен день прострочення за період з 18.05.2021 року по 17.05.2022 року у розмірі 104 484 грн та штрафу у розмірі 3% від суми заборгованості за прострочення терміну повернення забезпечувального платежу більш ніж на 30 календарних днів в розмірі 17 829,33 грн суд вказав, що оскільки попередній договір №А_421 від 01.08.2018 року, яким було встановлено зазначені штрафні санкції, є нікчемним, а тому в силу вимог ст.ст.215, 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків.

Відмовляючи у задоволенні вимог про стягнення з ТОВ «МС «Імперіал Буд» інфляційних збитків у розмірі 111 447,14 грн та відсотків за користування грошовими коштами у розмірі 50 459,45 грн суд виходив з того, що оскільки встановлено недодержання сторонами при укладенні попереднього договору вимог закону щодо нотаріального посвідчення договору і попередній договір від 29.06.2017 року визнаний судом нікчемним (тобто недійсним в силу закону), із такого договору не виникли будь-які зобов`язання, у зв`язку з чим відсутні підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат у порядку ч.2 ст. 625 ЦК України.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду та вважає, що рішення в оскаржуваній частині наведеним вимогам закону не відповідає.

З матеріалів справи вбачається, що 29 червня 2017 року між товариством з обмеженою відповідальністю «МС ІМПЕРІАЛ БУД» (сторона 1) з однієї сторони та ОСОБА_1 (сторона 2) було укладено попередній договір №А_282.

Відповідно до п.1 умов попереднього договору сторона-1 зобов`язується продати стороні-2, а сторона-2 зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2019 року квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,22 м2, в тому числі житловою площею 22,54 м2, згідно умов, що визначені даним попереднім договором та укладеним у майбутньому договором купівлі-продажу. Строк прийняття об`єкта будівництва в експлуатацію до кінця ІV кварталу 2018 року. Сторона-1 має право в односторонньому порядку змінити строк будівництва, а також в односторонньому порядку змінити термін прийняття в експлуатацію об`єкта будівництва на строк до трьох місяців, цей факт не буде вважатися порушенням умов договору.

Пунктом 1.1. визначено, що сторона-1 зобов`язується оформити на своє ім`я правовстановлюючі документи та зареєструвати право власності на об`єкт нерухомості до моменту укладення договору купівлі-продажу об`єкту нерухомості.

Сторони домовилися про істотні умови основного договору купівлі-продажу квартири: об`єкт продажу квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 47,22 м2 (пункт 2).

Сторона-2 зобов`язується сплатити стороні на момент підписання основного договору, до моменту його нотаріального посвідчення, повну вартість об`єкта нерухомості, що орієнтовано складає 594311 грн (п.2.2 Договору).

В якості оплати за об`єкт нерухомості квартири буде зараховуватись забезпечувальний платіж, здійснений стороною -2 відповідно до п.4 попереднього договору (п.2.5 Договору).

Сторона-2 на забезпечення виконання зобов`язання за цим договором сплачує стороні-1 забезпечувальний платіж у розмірі 594311 грн. 00 коп. Забезпечувальний платіж не є авансом чи поворотною фінансовою допомогою. Сторони встановили, що передбачені в цьому пункті забезпечувальні платежі є «іншим видом забезпечення виконання зобов`язання» згідно ст.546 ЦК України та не є неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком (п.4 Договору).

У випадку нотаріального оформлення попереднього договору усі витрати, пов`язані з цим, несе сторона 2 (п.3 Договору).

У пунктах 21, 22 договору сторони погодили, що зобов`язання сторін щодо підписання основного договору, встановлені цим попереднім договором, припиняються у випадку, якщо основний договір не укладено протягом терміну, встановленого попереднім договором. Цей договір є попереднім договором, закріплює зобов`язання сторін укласти основний договір та не є правовстановлюючим документом на об`єкт нерухомості та не підтверджує право власності сторони-2 на такий об`єкт (а.с.12-18).

Вказаний попередній договір нотаріально засвідчено не було.

На виконання умов попереднього договору №А_282 від 29.06.2017 року ОСОБА_1 було сплачено 594 311 грн, що підтверджується платіжними дорученнями від 19.09.2017 року, від 19.12.2017 року, від 13.03.2018 року та від 29.06.2019 року. Також підтвердженням повного виконання ОСОБА_1 своїх зобов`язань за договором є довідки ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД», видані на її ім`я, про те, що кошти в сумі 594 311 грн поступили на поточний рахунок ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД», відкритий в ПАТ «УКРСИББАНК» (а.с.16-21).

Так, відповідно до ч.2 ст.264 ЦПК України при ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Суд, з`ясувавши при розгляді справи, що позивач послався не на ті норми, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну правову кваліфікацію останніх та застосовує в рішенні саме такі норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини. Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору.

Проте, ЦПК України не надає суду такого права, як вихід за межі позовних вимог з власної ініціативи, оскільки норми матеріального права не повинні суперечити нормам процесуального права, якими суд керується при вирішенні спору.

Суд першої інстанції безпідставно вийшов за межі позову та не врахував доводи позовної заяви. Стягнення коштів за ст.1212 ЦК України не було підставою позову. Зазначених доводів та обґрунтувань позовна заява не містить. Позов заявлено з інших підстав та з договірних правовідносин, що виникли між сторонами і підстави позову позивачем не змінювались.

Суд не може вийти за межі позовних вимог та в порушення принципу диспозитивності самостійно обирати правову підставу та предмет позову.

Враховуючи зазначене, рішення суду слід скасувати та ухвалити нове судове рішення.

В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (частина перша статті 549 ЦК України).

За приписами ч.5 ст.10 ЗУ «Про захист прав споживачів» у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.

Судом встановлено, що 29 червня 2017 року між сторонами було укладено попередній договір №А_282. Відповідно до п.1 умов попереднього договору сторона-1 зобов`язується продати стороні-2, а сторона-2 зобов`язується купити в термін до кінця І кварталу 2019 року квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 47,22 м2, в тому числі житловою площею 22,54 м2, згідно умов, що визначені даним попереднім договором та укладеним у майбутньому договором купівлі-продажу.

Тобто, за формою і змістом укладений між сторонами договір у вказаній частині є угодою про послугу з будівництва житла.

Вказаний договір є змішаним і містить в собі, в тому числі, елементи договору підряду.

Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу.

Частиною 1 ст.846 ЦК України передбачено, що строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються в договорі підряду.

За характером ці правовідносини подібні до положень ст.875 ЦК України (договір будівельного підряду), а отже, з урахуванням установлених у цій справі обставин, правовідносини між будівельною компанією ТОВ «МС ІМПЕРІАЛ БУД» (виробником), вид діяльності якого є будівництво житлових і нежитлових будівель, і позивачем, як споживачем (замовником), слід кваліфікувати у цій справі, як угоду про послугу, - будівництво житла.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 04 лютого 2021 року у справі №607/1579/19.

Правовідносини з надання послуг врегульовано спеціальним законом, ЗУ «Про захист прав споживачів», яким встановлено права споживачів, а також визначено механізм їх захисту та основи реалізації державної політики у сфері захисту прав споживачів.

Згідно зі ст.1 вказаного Закону споживачем є фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Відповідно до ст.42 Конституції України держава захищає права споживачів, здійснює контроль за якістю і безпечністю продукції та усіх видів послуг і робіт, сприяє діяльності громадських організацій споживачів.

Згідно із частиною першою ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його в строк, встановлений договором або законом.

На виконання умов попереднього договору №А_282 від 29.06.2017 року ОСОБА_1 сплатила 594 311 грн, що підтверджується належними доказами.

В свою чергу, відповідач допустив істотне порушення умов договору і не забезпечив отримання позивачем завершеної будівництвом квартири, на час розгляду справи будинок не зданий в експлуатацію, отже, враховуючи зазначене, позовні вимоги є обґрунтовані.

Так, згідно зі ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

На підставі ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до положень статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку.

Грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Крім того, за змістом цієї норми права зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також з угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Враховуючи, що відповідачем порушені умови договору, є підстави також для стягнення інфляційних та трьох відсотків річних, тобто для задоволення позовних вимог у вказаній частині.

З розрахунку наданого позивачем вбачається, що розмір інфляційних за період з травня 2019 року по лютий 2022 року становить 111 447, 14 грн. Сума відсотків за період з травня 2019 року по лютий 2022 року становить 50 459,45 грн. Зазначені суми вказані позивачем на підставі проведених та зазначених в позові розрахунків, зроблених на підставі вимог закону та які відповідачем не спростовано належними та допустимими доказами.

Щодо збільшених позовних вимог згідно заяви від 17.05.2022 року, яка містила в собі прохання про стягнення з відповідача, крім іншого: 104 484,76 грн пеня за прострочення зобов`язання у вигляді подвійної облікової ставки НБУ за період 18 травня 2021 року по 17 травня 2022 року; 17 829,33 грн штраф 3% від суми заборгованості за прострочення терміну повернення забезпечувального платежу, то такі судом апеляційної інстанції не розглядаються, оскільки апеляційна скарга зазначених вимог не містить, та у вказаній частині рішення суду не оскаржується.

Пунктом 2 ч.1 ст.374 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права (ч.1 ст.376 ЦПК України).

В силу ч.2 ст.376 ЦПК України неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Щодо стягнення витрат на правову допомогу.

Згідно ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно частини першої, пунктів 1, 4 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин першої-шостої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу та розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення від 06 липня 2015 року у справі «Заїченко проти України»).

Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року (справа №757/47925/15-ц), від 20 червня 2018 року (справа №127/1284/14-ц), від 27 червня 2018 року (справа №554/9348/15-ц), від 25 липня 2018 року (справа №522/4198/17-ц).

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження понесених судових витрат стороною позивача подано: договір №25/22 про надання юридичної (правничої) допомоги від 14.02.2022 року (а.с.72-74); додаткова угода №1 від 14.02.2022 року до договору про надання юридичної (правничої) допомоги №25/22 від 14.02.2022 року (а.с.75); квитанції до прибуткового касового ордера №15/02/22 від 15.02.2022 року про оплату 5 000 грн, №17/05/22 від 17.05.2022 року про оплату 5 000 грн, №14/03/22 від 14.03.2022 року про оплату 10 000 грн, №14/07/22 від 14.07.2022 року про оплату 10 000 грн (а.с.76-79); звіт про надані послуги ОСОБА_1 у зв`язку із розглядом справи №727/1950/22 від 28.07.2022 року (а.с.80).

Заперечень з боку відповідача щодо неспівмірності таких послуг їх вартості матеріали справи не містять.

Таким чином, колегія суддів з урахуванням задоволення вимог апеляційної скарги приходить до висновку про задоволення і вимоги про перерозподіл судових витрат у справі та стягненні з відповідача на користь позивача 30 000 грн витрат, понесених ОСОБА_1 на правничу допомогу.

Крім того, за подання апеляційної скарги ОСОБА_1 повинна була б сплати судовий збір, проте на підставі ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від оплати такого.

В силу ч.6 ст.141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Таким чином, з ТОВ «МС Імперіал Буд» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 11343,25 грн у порядку, встановленому постановою Кабінету Міністрів України від 03 серпня 2011 року №845 (в суді першої інстанції повинно було бути сплачено 7562,17 грн при поданні позову, за перегляд справи в суді апеляційної інстанції 7562,17*150%).

Керуючись ст.ст.367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п.1,3,4, 381 384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2022 року в частині стягнення з товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на користь ОСОБА_1 грошових коштів в сумі 594 311 грн як забезпечувальний платіж за договором №А_282 змінити, з підстав викладених в мотивувальній частині рішення.

Заочне рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 16 вересня 2022 року в частині відмови в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» про стягнення інфляційних втрат та відсотків за користування грошовими коштами скасувати та ухвалити нове про задоволення зазначених вимог.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на користь ОСОБА_1 інфляційні втрати в розмір 111 447,45 грн, відсотки за користування грошовими коштами в розмірі 50 459,45 грн.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» на користь ОСОБА_1 30 000 грн витрат на правничу допомогу.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «МС Імперіал Буд» в дохід держави судовий збір в розмірі 11 343,25 грн.

Врешті заочне рішення залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Головуючий Лисак І.Н.

Судді: Височанська Н.К.

Владичан А.І.