Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/3691/21
Провадження №: 2/332/365/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
01 грудня 2022 р. м.Запоріжжя
Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,
при секретарі - Васильченко Н.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 ( зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) в інтересах якого діє адвокат Зубенко Олександр Анатолійович до ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 в інтересах якого діє адвокат Зубенко Олександр Анатолійович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, обґрунтовуючи вимоги тим, що позивач є власником квартири АДРЕСА_3 . На даний час в квартирі зареєстрований, але не проживає відповідач ОСОБА_2 , син колишнього власника квартири. Відповідач ОСОБА_2 з часу укладення договору купівлі-продажу квартири від 13.04.2017 року в квартирі не проживає , він виселився , забрав всі належні йому речі. Відповідач ОСОБА_2 участі в утриманні квартири не приймає, добровільно знятись з реєстрації не бажає, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права власності, зокрема права користування, змушує позивача нести надмірні витрати пов`язані з утриманням квартири , сплачувати житлово-комунальні послуги, враховуючи реєстрацію відповідача. Тому позивач просить суд визнати відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_3 .
Представник позивача ОСОБА_3 в судовому засіданні був згоден про розгляд справи за відсутності відповідача у заочному порядку, позовні вимоги підтримав.
Позивач ОСОБА_1 в судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити.
Також позивач ОСОБА_1 з його згоди був допитаний в якості свідка, та під присягою суду пояснив, що в квітні 2017 року він придбав у ОСОБА_4 спірну квартиру за адресою: АДРЕСА_4 . В цій квартирі зареєстрований син ОСОБА_4 ОСОБА_2 , відповідач по справі. Але з моменту придбання квартири позивачем відповідач ОСОБА_2 у цй квартирі не проживав, речей відповідача в квартирі немає, вселятись відповідач не намагався, перешкод в користуванні квартирою відповідачу ніхто не чинив, адреса проживання відповідача невідома. Позивач надав суду копію паспорта відповідача, з якого вбачається реєстрація відповідача у спірній квартирі.
Відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не подав. Про дату, час і місце судового засідання відповідач повідомлений своєчасно та належним чином, в установленому законом порядку шляхом надіслання судової повістки за адресою його зареєстрованого місця проживання.
На підставі наявних у справі доказів, з письмової згоди позивача, суд ухвалив рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст.280 ЦПК України.
Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов обґрунтований та підлягає задоволенню.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_3 , що підтверджується копією договору купівлі -продажу від 13 квітня 2017 року, посвідченого приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Мельник О.Г.(а.а. 6-7).
В даний час в квартирі зареєстрований, але не проживає відповідач по даній справі , син
колишнього власника квартири ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
З часу укладення договору купівлі продажу від 13 квітня 2017 року відповідач в квартирі не проживає, виселився та забрав всі належні йому речі. З того моменту та по теперішній час він має інше постійне місце проживання.
Добровільно відповідач не бажає знятися з реєстрації у спірному приміщенні.
Відповідач без поважних причин не проживає в квартирі понад один рік, не виявляє бажання повернутися до квартири. Відповідач витрат по утриманню квартири не несе, позивач сплачує всі витрати у повному обсязі, в тому числі нараховані на відповідача.
За змістом п. 11 договору купівлі-продажу від 13.04.2017 року , представник продавця зобов`язувався у термін до чотирнадцятого квітня дві тисячі вісімнадцятого року зняти всіх зареєстрованих осіб з реєстраційного обліку за вищевказаною адресою (а.с. 7).
Однак , у квартирі АДРЕСА_3 , дотепер зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 14), який у квартирі не проживає, участі в її утриманні не бере, проте добровільно з реєстрації місця проживання не знімається, чим створює позивачу перешкоди у здійсненні права власності, зокрема права користування. Такі перешкоди полягають у тому, що позивач змушений нести надмірні витрати, пов`язані з утриманням квартири , сплачувати житлово-комунальні послуги, ураховуючи реєстрацію відповідача.
Зазначені обставини підтверджуються показами позивача, наданими суду в якості свідка, та правовстановлюючими документами щодо придбання спірної квартири (а.с.6-7).
Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, право приватної власності є непорушним.
Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Конституцією України та ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст.ст.316,317,319,321 ЦК України).
Права власника житлового будинку, квартири визначені в статті 383 Цивільного кодексу України та статті 150 Житлового кодексу України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання у право власника можливе лише з підстав, передбачених законом.
Відповідно до ч.2 ст.405 Цивільного кодексу України, особа втрачає право на користування житлом, у разі його відсутності без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» зняття з реєстрації місця проживання здійснюється на підставі остаточного рішення суду, зокрема про позбавлення права власності на житлове прииміщення або користування житловим приміщення, визнання особи безвісно відсутньою або померлою тощо.
Відповідно до п. 34 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику в справах про захист права власності га інших речових прав» №5 від 07 лютого 2014 року, під час розгляду позовів про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, судам необхідно чітко розмежовувати правовідносини, які виникають між власником та попереднім власником житла, і правовідносини, які виникають між власником житла та членами його сім`ї, попередніми членами його сім`ї, а також членами сім`ї попереднього власника житла. Так, власник житла має право вимагати визнання попереднього власника таким, що втратив право користування житлом, що є наслідком припинення права власності на житлове приміщення (пункт 3 частини першої статті 346 ЦК України) із зняттям останнього з реєстрації. Усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, зокрема жилим приміщенням, шляхом зняття особи з реєстраційного обліку, залежить від вирішення питання про право користування такої особи жилим приміщенням відповідно до норм житлового та цивільного законодавства: статті 71, 72, 116, 156 ЖК УРСР, стаття 405 ЦК України, а саме від вирішення однієї із таких вимог: про позбавлення права власності на жиле приміщення; про позбавлення права користування жилим приміщенням; про виселення; про визнання особи безвісно відсутньою; про оголошення фізичної особи померлою.
Таким чином в судовому засіданні було встановлено, що позивач є власником квартири квартирі АДРЕСА_3 на підставі договору купівлі-продажу від 13.04.2017 року, згоди на проживання відповідача у ньому не надавав. Право користування квартирою виникло у відповідача зі згоди попереднього власника - ОСОБА_4 . Чинне законодавство України не передбачає переходу прав та обов`язків попереднього власника до нового власника в частині збереження права користування житлом особами, які заселилися до нього зі згоди колишнього власника, у випадку зміни власника.
Однією з підстав припинення права власності відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 346 ЦК України є відчуження власником свого майна. Виникнення права осіб на користування житлом та обсяг цих прав залежить від наявності у особи, зі згоди якої вони вселилися, права власності на житло, а отже, припинення права власності попереднього власника припиняє право користування осіб, які вселилися до житла за його згодою.
Таким чином, судом встановлено, що є всі передбачені законом підстави для задоволення позову.
Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-283 ЦПК України, суд,-
Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 такими, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 .
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Повний текст рішення виготовлено 01.12.2022 року.
Суддя Р.В. Сінєльнік