ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 644/4287/20 Головуючий суддя І інстанції Глібко О. В.
Провадження № 22-ц/818/194/22 Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: споживчого кредиту
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Валки.

Харківський апеляційний суд у складі суддів судової колегії судової палати у цивільних справах :

головуючого Яцини В.Б.,

суддів колегії Бурлака І.В., Котелевець А.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2020 року, ухвалене у складі судді Глібко О.В., по цивільній справі № 644/4287/20 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У червні 2020 року Акціонерне товариство Комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

В обґрунтування позову зазначено, що ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, в зв`язку з чим підписала заяву б/н від 18 червня 2011 року.

Відповідачка при підписанні анкети-заяви підтвердила свою згоду та те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами», які викладені на банківському сайті, складає умови договору про надання позивачем відповідачці банківських послуг, вона ознайомлена із умовами та правилами надання банківських послуг, щодо ознайомлення та надання документів у письмовому вигляді, а також наказом банка про їх затвердження. що підтверджується підписом відповідачки у анкеті-заяві. Умови та Правила надання банківських послуг, розміщені на сайті Банку, є публічною офертою, що містять умови та прави надання послуг банком його клієнтам. Заявою позичальника підтверджується, що він повністю поінформований про умови кредитування в ПриватБанку, які викладені на банківському сайт.

У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань станом на 12 квітня 2020 року заборгованість відповідачки за кредитним договором становить 41528, 66 грн, з яких: 19243,80 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту; 6916,40 грн- заборгованість за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 12914,71 грн пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1953,75 грн штраф (процентна складова).

Посилаючись на вказані обставини, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість по кредитним договором та судовий збір.

Відповідачка ОСОБА_1 позов не визнала. У відзиві просила позовні вимоги залишити без задоволення відповідно до правових висновків, які були висловлені у постанові Великої Палати Верховного суду від 03 липня 2019 року по справі №342/180/17.

Докази, надані АТ КБ «ПриватБанк» не відповідають вимогами залежності та допустимості, оскільки їй надано к копіях, які не засвідчені відповідно до вимог чинного законодавства.

Виписка за договором № б/н за номером картки НОМЕР_1 на яку посилається позивач в обґрунтування позовних вимог, не містить доказів, що саме вказана картка видавалася під час або після підписання Заяви, а також складена за період, що виходить за межі позовної давності, наслідки спливу якої вона просила застосувати у разі обґрунтованості вимог.

Також просила стягнути за АТ КБ «ПриватБанк» витрати на правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2020 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 18 червня 2011 року в сумі 41528,66 грн, яка складається з: 19243,80 грн заборгованості за тілом кредиту; в т.ч. 19243,80 грн заборгованості за простроченим тілом кредиту; 6916,40 грн- заборгованості за відсотками нарахованими на прострочений кредит; 12914,71 грн пеня; 500 грн. штраф (фіксована частина); 1953,75 грн. штраф (процентна складова), що утворилася станом на 12 квітня 2020 року.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 2102 грн. судового збору.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що наявними у справі доказами підтверджується виникнення між сторонами кредитних правовідносин, отримання позичальником суми кредиту та неналежного виконання ним зобов`язання щодо його повернення, внаслідок чого у нього утворилася заборгованість, яка підлягає стягненню. Оскільки останній платіж шляхом поповнення карткового рахунку відповідачкою здійснено 25 січня 2019 року, тобто в межах трирічного строку позовної давності, то підстави для застосування наслідків його спливу відсутні.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить скасувати вказане рішення та ухвалити нове рішення про залишення позову банку без задоволення.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оскаржуване рішення ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права, є незаконним та необґрунтованим внаслідок неправильного встановлення обставин по справі, неналежної оцінки доказів.

В обґрунтування скарги вона повторила доводи свого відзиву на позов, що банком не надано належних та допустимих доказів існування між сторонами кредитних відносин, а саме - укладення кредитного договору та узгодження його умов.

Також зазначала, що стягнення одночасно з неї пені та штрафу не відповідає вимогам закону та є подвійною відповідальністю.

Відповідно до статті 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції розглянув справу за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими для апеляційного провадження, які передбачені у частині першій статті 369 ЦПК України, з огляду на зміст та ціну позову, без повідомленням учасників справи.

Згідно до частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до вказаних норм ЦПК України, вислухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі статтею 376 ЦПК України:

1. Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

2. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Вказаним вимогам рішення суду в оскарженій частині відповідає не повністю.

Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «Приватбанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала заяву б/н від 18 червня 2011 року.

Банк надав відповідачу кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок у розмірі 3700,00 грн, який неодноразово змінювався, зокрема 26 травня 2017 року він був збільшений до 15 000,00 грн, а в останнє, 05 січня 2019 року зменшено до 0,00 гривень.

У анкеті-заяві від 18 червня 2011 року про приєднання до Умов і правил надання банківських послуг ОСОБА_1 підтвердила, що підписана нею заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами складає між нею і банком договір про надання банківських послуг. Із заяви, підписаної відповідачем, вбачається, що вона ознайомилася та згодна з Умовами та правилами банківських послуг, Тарифами банку. Процентна ставка в анкеті-заяві не зазначена, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Проте, до кредитного договору банк додав Довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», підписану 18 червня 2011 року відповідачкою, де зазначений розмір відсоткової ставки 3,0 % на місяць (а .с. 45).

Згідно з довідкою ОСОБА_1 було видано три кредитні картки, остання була перевипущена 06 березня 2015 року строком дії до січня 2019 року (а. с. 43).

За розрахунком Банку станом на 02 червня 2020 року у відповідачки наявна заборгованість, яка складає 18870,21 грн, з яких: 12561,38 грн заборгованість за кредитом,4844,06 грн - заборгованість за відсотками за користування кредитом, 500,00 грн.- штраф (фіксована частина), 874, 77 грн. - штраф (процентна складова).

Відповідно до ст. 89 ІЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно наведений у ст. 207 ЦК України вимог до письмової форми правочину правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Відповідно до частин першої-другої статті 1069 ЦК України права та обов`язки сторін, пов`язані з кредитуванням рахунка, визначаються положеннями про позику та кредит (параграфи 1 і 2 глави 71 цього Кодексу), якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

У частині першій статті 1055 ЦК України передбачено, що кредитний договір укладається у письмовій формі.

Згідно із частиною першою та другою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

У частині першій статті 634 ЦК України передбачено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19) відступлено від висновку Верховного Суду України щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у раніше прийнятій постанові від 24 вересня 2014 року (провадження № 6-144цс14) та зроблено висновок, що

«у переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»). Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.

Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений. У разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі). У заяві позичальника від 18 лютого 2011 року процентна ставка не зазначена. Крім того, у цій заяві, підписаній сторонами, відсутні умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої - договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» в період - з часу виникнення спірних правовідносин (18 лютого 2011 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (20 лютого 2017 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви Витяг з Тарифів та Витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачці Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Вимог про стягнення процентів за користування позиченими коштами та інших сум за прострочення виконання грошового зобов`язання з підстав та у розмірах, встановлених актами законодавства, зокрема статтями 625, 1048 ЦК України, позивач не пред`явив. Пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору. Тому відсутні підстави вважати, що при укладенні договору АТ КБ «ПриватБанк» дотримав вимог, передбачених частиною другою статті 11 Закону № 1023-XII про повідомлення споживача про умови кредитування та узгодження зі споживачем саме тих умов, про які вважав узгодженими банк. Інший висновок не відповідав би принципу справедливості, добросовісності та розумності та уможливив покладання на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Однак, враховуючи, що фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк» не повернуті, кредитор має право вимагати виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, Велика Палата Верховного Суду погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що він вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів».

Враховуючи, що ОСОБА_1 у період з 18 червня 2011 року до 02 червня 2020 року користувалася кредитними коштами, які згідно виписки по картковому рахунку в розмірі 19243,80 грн банку не повернула, тому в позовні вимоги банку в цій частині є обґрунтованими та підстав для скасування рішення в цій частині не вбачається.

Позивач, обґрунтовуючи право вимоги в частині стягнення процентів за користування кредитом, в тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором від 18 червня 2011 року, посилався на довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду», яка була підписана відповідачкою.

Указаною довідкою, з умовами якої погодилася відповідачка, передбачена базова процентна ставка в місяць 3%, розмір щомісячних платежів (що включає сплату за використання кредитних коштів у звітному періоді) 7% від заборгованості, але не менше 50 грн і не більше залишку заборгованості. Термін внесення щомісячних платежів до 25 числа місяця, наступного за звітним. Пеня за несвоєчасне погашення заборгованості, а саме - пеня (1) = базова процентна ставка за договором / 30 нараховується за кожний день прострочення кредиту; + пеня (2) = 1% від заборгованості, але не менше 30,00 грн в місяць, нараховується раз в місяць, за наявності прострочення по кредиту або процентам 5 і більше днів при виникнення прострочення на суму більше 50,00 грн,, розмір штрафів при порушенні термінів платежів по будь-якому з грошових зобов`язань, передбачених договором, більше ніж 30 днів, а саме (500 грн. +5% від суми заборгованість по кредитному договору, із врахуванням нарахованих i прострочених процентів i комісій).

Тобто сторони обумовили у письмовому вигляді сплату процентів за користування кредитними коштами та штрафної санкції у виді пені, розмір якої, виходячи з наведеного, становить 30,0 грн. х 12 місяців = 360,00 грн. Тому відповідно до згаданої норми ст. 207 ЦК України вважається, що сторони уклали договір на вказаних умовах.

Між тим, цивільно-правова відповідальність це покладення на правопорушника основаних на законі невигідних правових наслідків, які полягають у позбавленні його певних прав або в заміні невиконання обов`язку новим, або у приєднанні до невиконаного обов`язку нового додаткового.

Покладення на боржника нових додаткових обов`язків як заходу цивільно-правової відповідальності має місце, зокрема, у випадку стягнення неустойки (пені, штрафу).

Відповідно до статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові в разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання (частина 2 статті 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина 3 статті 549 ЦК України).

За положеннями статті 61 Конституції України ніхто не може бути двічі притягнутий до юридичної відповідальності одного виду за одне й те саме правопорушення.

Отже, зважаючи на вказані вимоги закону, судова колегія вважає, що стягненню з відповідачки на користь позивача підлягає лише заборгованості за пенею в розмірі 360,00 грн, яка обумовлена в довідці про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду» та підписана ОСОБА_1 , а тому наведені з цього приводу у скарзі заперечення щодо укладення договору не відповідають цим обставинам справи, а згадані правові висновки Великої Палати ВС в цій частині не є релевантними до обставин цієї справи, а тому колегія суддів відхиляє наведені з цього приводу доводи скарги.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 знайшли лише часткове підтвердження і тому вона підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції зменшенню в частині визначення розміру заборгованості, а саме з 41528,66 грн до 19603,80 грн.

Наведене свідчить, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи; з порушенням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги частково спростовують висновки суду, тому відповідно до пункту 3 частини першої статті 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції частково задовольняє апеляційну скаргу та змінює рішення районного суду в частині стягнення відсотків, штрафів, пені за користування кредитними коштами.

Доводи відповідачки щодо спливу строку позовної давності обґрунтовано не взяті до уваги судом першої інстанції та судова колегія також не вбачає підстав для її застосування, оскільки ОСОБА_2 вносились кошти на картковий рахунок, що свідчить про переривання строку позовної давності. Останній платіж здійснено 25 січня 2019 року, що не спростовано відповідачкою, позов подано у червні 2020 року, тобто в межах строку позовної давності.

Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (частина 13 статті 141 ЦПК України).

За правилами пунктів «б», «в» пункту 4 частини 1 статті 382 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення, та розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Судові витрати, понесені позивачем, документально підтверджуються: за подачу позовної заяви в розмірі 2102,00 грн. Відповідачем при подачі апеляційної скарги сплачено 3153 грн.

Оскільки позовні вимоги позову ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково, а саме на 47,21%, то сплачений за подачу позову судовий збір, що підлягає відшкодуванню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам становить 2102 * 47,21/100 = 992,36 грн.

Враховуючи, що апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, з позивача на користь відповідача необхідно стягнути сплачений за подачу апеляційної скарги судовий збір пропорційно розміру незадоволених позовних вимог АТ КБ «ПриватБанк» що становить: 3153*(100-47,21)/100= 1664,47 грн.

Таким чином, відшкодуванні понесених сторонами судових витрат у цій справі в результаті зустрічного зарахування цих сум остаточно покладається на позивача, в сумі: 1664,47 992,36 = 672,11 грн.

З урахуванням викладеного, колегія суддів на підставі частини десятої статті 141 ЦПК України з позивача на користь відповідача підлягає стягненню різниця понесених судових витрат у розмірі 672,11 грн.

Керуючись п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, ст.ст. 381-384, 389-391 ЦПК України, суд апеляційної інстанції

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2020 року в частині вирішення спору про стягнення штрафів та відсотків скасувати та ухвалити в цій частині нове про залишення позову Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» в цій частині без задоволення.

В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 23 листопада 2020 року - змінити.

Зменшити розмір заборгованості за кредитним договором № б/н від 18 червня 2011 року, яка підлягає стягненню з ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським РВ ГУМС України в Харківській області 07 жовтня 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) на користь акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д», ) до суми 19603,80 (дев`ятнадцяти тисяч шістсот три) гривні 80 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1 «Д», ) на користь ОСОБА_1 (паспорт НОМЕР_2 , виданий Орджонікідзевським РВ ГУМС України в Харківській області 07 жовтня 2006 року, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 ) 672,11 грн (шістсот сімдесят дві грн 11 коп.) судового збору.

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду лише у випадках, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий В.Б. Яцина.

Судді І.В. Бурлака.

А.В. Котелевець.