Номер провадження: 22-ц/813/6927/22
Справа № 495/1244/21
Головуючий у першій інстанції Мишко В. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/1244/21

Номер провадження: 22-ц/813/6927/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів: - Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.

за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури,

- відповідачі 1) Затоківська селищна рада, 2) ОСОБА_1 , 3) ОСОБА_2 , 4) ОСОБА_3 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури до Затоківської селищної ради, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договорів купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку, за апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Мишко В.В. о 10 годині 10 хвилині 21 січня 2022 року, повний текст рішення складений 04 лютого 2022 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У лютому 2021 року перший заступник керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури (далі Прокурор) звернувся до суду з вищезазначеним позовом, в якому просить: 1) визнати незаконним та скасувати рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 за №1582 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», яким ОСОБА_2 передано у власність сформовану земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.10.2020 за №972, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріальною округу Кушнір І.В., укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який придбав у власність земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 ; 3) визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.11.2020 за №503, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи К.М., укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка придбала у власність земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 ; 4) припинити за ОСОБА_1 речове право власності на земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 39203889 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0070 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03; 5) зобов`язати ОСОБА_1 повернути до земель комунальної власності Затоківської селищної ради земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 . Прокурор також просить у разі задоволення позову стягнути з відповідачів на користь прокуратури Одеської області сплачений судовий збір за подачу позову.

Позовні вимоги прокурор обґрунтовує тим, що Білгород-Дністровською місцевою прокуратурою вивчено питання законності набуття права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0070 за адресою: - АДРЕСА_1 .

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк Олени Петрівни від 06.10.2020 за №54448420 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 38540577, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03).

Підставою для державної реєстрації стало рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 за №1582 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», відповідно до якого ОСОБА_2 передано у власність вищевказану земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва.

В подальшому, відповідно до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір Ірини Валентинівни від 07.10.2020 за №54467754 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_3 (номер запису про право власності 38558517, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03).

Підставою для державної реєстрації переходу права власності є - договір купівлі-продажу земельної ділянки від 07.10.2020 за №972, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір І.В., за яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 придбав у власність земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва. Категорія землі, відповідно до Земельного кодексу України, землі рекреаційного призначення.

На підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи Катерини Миколаївни від 16.11.2020 за №55161878 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_1 (номер запису про право власності 39203889, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03).

Підставою для державної реєстрації переходу права власності є - договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16.11.2020 за №503, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи К.М., за яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 придбала у власність земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва. Категорія земельно ділянки - землі рекреаційного призначення.

Натомість, Генеральним планом смт Затока, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради від 25.02.2005 № 1461, не передбачено відведення земель під індивідуальне дачне будівництво на вказаній території смт. Затока, м. Білгород-Дністровського Одеської області.

Згідно з викопіюванням з Генерального плану смт Затока, виконаного архітектором Затоківської селищної ради Майченко А.Г., зазначена територія визначена як землі рекреаційних установ.

Згідно з даними з Публічної кадастрової карти України, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0070 розташована на відстані - приблизно 135,7 м. від урізу води Чорного моря, а отже входить до прибережної захисної смуги.

Більш того, рішенням Затоківської селищної ради від 04.06.2008 № 219 товариству з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» (далі - ТОВ «Укрбудінвест») затверджено містобудівне обґрунтування на розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт Затока, згідно з яким вказана земельна ділянка, що розташована на відстані - приблизно 135,7 метрів від урізу води у Лиманському районі смт Затока біля земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ТОВ «Укрбудінвест», передбачена для розміщення пляжно-розважального комплексу згідно містобудівних норм.

У зв`язку з чим, відведення вказаної земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництво не відповідає наявній містобудівній документації, що є грубим порушенням приписам земельного та містобудівного законодавства (Т. 1, а. с. 1 - 16).

2.2 Позиція відповідачів в суді першої інстанції.

У відзиві на позовну заяву, адвокат Недашківський А.В., діючий від імені ОСОБА_3 , просить суд в задоволені позову відмовити.

Відзив на позов обґрунтовано тим, що до земель рекреаційного призначення належать земельні ділянки зелених зон і зелених насаджень міст та інших населених пунктів, навчально-туристських та екологічних стежок, маркованих трас, земельні ділянки, зайняті територіями будинків відпочинку, пансіонатів, об`єктів фізичної культури і спорту, туристичних баз, кемпінгів, яхт-клубів, стаціонарних і наметових туристично-оздоровчих таборів, будинків рибалок і мисливців, дитячих туристичних станцій, дитячих та спортивних таборів, інших аналогічних об`єктів, а також земельні ділянки, надані для дачного будівництва і спорудження інших об`єктів стаціонарної рекреації. На час прийняття Затоківською селищною радою спірного рішення щодо передачі у власність спірної земельної ділянки, Генеральним планом смт Затока було передбачено дачне будівництво на території, до якої належить спірна земельна ділянка. Наявність Генерального плану смт. Затока, зміненого рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради № 2832 від 06.03.2015, встановлена судовими рішеннями в інших судових справ, серед яких справи № 420, 6481/18, № 420/6243/20 тощо. За твердженням представника відповідача, положення затвердженого 25.02.2005Генерального плану смт. Затока, на які посилається прокурор, є не актуальним з 06.03.2015 та з 06.03.2015 (дати прийняття рішення Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради № 2832) втратили свою чинність, чого не враховано прокурором та внаслідок чого, прокурор прийшов до помилкового висновку про те, що передача у власність спірної земельної ділянки для індивідуального дачного будівництва суперечить Генеральному плану смт. Затока. Рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради № 3729 від 23.10.2015 затверджено детальний план території «Розміщення індивідуальної дачної забудови на земельній ділянці, загальної площею - 8,0 га., на території смт Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області».

Земельна ділянка, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , розташована в межах території земельної ділянки, площею - 8,0 га., на території смт. Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області, яка детальним планом території, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради № 3729 від 23.10.2015, передбачена для індивідуальної дачної забудови. Управління містобудування та архітектури Департаменту економіки та розвитку інфраструктури Білгород-Дністровської міської ради вказує на те, що місце розташування земельної ділянки за адресою - АДРЕСА_1 співпадає з місцем розташування території запроектованої для індивідуального дачного будівництва на підставі затвердженого рішенням Затоківської селищної ради № 3729 від 23.10.2015 детального плану території «Розміщення індивідуальної дачної забудови на земельній ділянці, орієнтованою площею - 8,0 га., на території смт Затока, м. Білгород-Дністровського, Одеської області». Детальним планом території «Розміщення індивідуальної дачної забудови на земельній ділянці, загальної площею - 8,0 га., на території смт Затока м. Білгород-Дністровського Одеської області», затвердженим рішенням Затоківської селищної ради Білгород-Дністровської міськради № 3729 від 23.10.2015, у відповідності до ч. 1 ст. 19 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності», уточнено положення Генерального плану смт Затока та передбачено для індивідуальної дачної забудови земельну ділянку, площею - 8,0 га., до якої входить й надана у власність спірним рішенням І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 за №1582 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності» земельна ділянка.

Крім цього, представник відповідача зазначив, що рішенням Затоківської селищної ради №936 від 20.02.2019 затверджено проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони Чорного моря на території смт Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області. Встановлено: - водоохоронну зону Чорного моря на території смт Затокам м. Білгород-Дністровський Одеської області, загальною площею 878,9545 га.; - прибережну захисну смугу Чорного моря на території смт Затока м. Білгород-Дністровський Одеської області, загальною площею - 104,7262 га.; - пляжну зону Чорного моря на території смт. Затока м. Білгород - Дністровський Одеської області, загальною площею 104,7262 га., (в межах прибережної захисної смуги). Як вбачається з рішення Затоківської селищної ради №936 від 20.02.2019 прибережна захисна смуга Чорного моря на території смт Затока співпадає з пляжною зоною Чорного моря на території смт Затока. Натомість, спірна земельна ділянка до пляжної зони не входить, а отже й не відноситься до прибережної захисної смуги, що робить неспроможними та такими, що не заслуговують на увагу посилання прокурора на порушення спірним рішенням І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 за №1581 обмежень у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг, встановлених Водним кодексом України та Земельним кодексом України. Рішення виконавчого комітету Затоківської селищної ради № 219 від 04.06.2008 «Про затвердження ТОВ «Укрбудінвест» містобудівного обґрунтування на розміщенням пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт. Затока» втратило свою чинність 14.10.2010 в силу вимог п. 3 Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо сприяння будівництву» № 509-VI від 16.09.2008 (Т. 1, а. с. 121 - 129).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 рокувідмовлено у задоволенні вищевказаного позову першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що з наявного в матеріалах справи рішення Затоківської селищної ради № 936 від 20.02.2019 року, яким затверджено проект землеустрою щодо організації і встановлення меж земель водного фонду та водоохоронної зони Чорного моря на території смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, встановлено: -водоохоронну зону Чорного моря на території смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, загальною площею 878,9545 га.; - прибережну захисну смугу Чорного моря на території смт. Затока, м. Білгород-Дністровський Одеської області, загальною площею - 104,7262 га.; - пляжну зону Чорного моря на території смт. Затока, м. Білгород - Дністровський Одеської області, загальною площею - 104,7262 га. (в межах прибережної захисної смуги).

Таким чином, з вищевказаного рішення вбачається, що прибережна захисна смуга Чорного моря на території смт. Затока співпадає з пляжною зоною Чорного моря на території смт. Затока. Проте, спірна земельна ділянка до пляжної зони не входить та не відноситься до прибережної захисної смуги, у зв`язку з чим відсутні порушення рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 року за №1582 обмежень у використанні земельних ділянок прибережних захисних смуг встановлених Водним кодексом України та Земельним кодексом України.

Крім того, положеннями Земельного кодексу не передбачено заборони дачного будівництва на земельних ділянках прибережних захисних смуг уздовж морів та морських заток.

Стосовно посилання позивача на наявність рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду від 15.05.2019 у справі № 495/8566/16-ц суд вважав їх безпідставними, так як вказане рішення було оскаржено, розгляд апеляційної скарги не завершено.

Враховуючи вищенаведене та аналізуючи норми діючого законодавства України, а також наявні матеріали справи, судом першої інстанції не встановлено неправомірне відчуження земельної ділянки, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 та порушення інтересів держави (Т. 1, а. с. 243 - 253).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Заступник керівника Одеської обласної прокуратурив апеляційній скарзі просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 рокускасувати. Ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позов прокурора.

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт зазначає, що: 1) спірна земельна ділянка вже передавалась у власність громадянам на підставі рішення Затоківської селищної ради від 29.12.2014 № 2748 «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельних ділянок гр. ОСОБА_4 та іншим (всього 19 чоловік) для індивідуального дачного будівництва, які розташовані за адресою - АДРЕСА_2 ». Рішенням Білгород-дністровського міськрайонного суду від 15.05.2019 у справі № 495/8566/16ц вказане рішення Затоківської селищної ради та свідоцтво про право власності фізичної особи на земельну ділянку скасовано. Рішенням суду у цій справі встановлено, що відведення спірної земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва не відповідає наявній містобудівній документації; 2) суд помилково посилався на рішення у справах № 420/6481/18 та № 420/6243/20, а також щодо втрати чинності Генеральним планом смт Затока, затвердженим 25 лютого 2005 року. Жоден з учасників вказаних адміністративних справ № 420/6481/18 і № 420/6243/20 не брав участі в розгляді Білгород-Дністровським міськрайонним судом цивільної справи № 495/1244/21. Тобто, зазначені адміністративні справи не мають преюдиційного значення для цієї цивільної справи; 3) висновок Білгород-Дністровського міськрайонного суду щодо втрати чинності Генеральним планом смт Затока, затвердженого 25.02.2005 року, зроблено лише на підставі інформації адвоката Недашківського А.В., який не представляє інтереси Затоківської селищної ради. При цьому, представник Затоківської селищної ради участі у судових засіданнях не брав, документів, що підтверджують втрату чинності Генеральним планом смт Затока, затвердженого 25.02.2005, не надавав; 4) звернення прокурора до суду з позовом спрямовано на вирішення суспільно значимої потреби у відновленні законності щодо раціонального використання особливо цінних земельних ділянок, призначених для організації відпочинку необмеженого кола громадян (Т. 2, а. с. 1 - 12).

2.6 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

Затоківська селищна рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , не скористались правом надання відзиву на апеляційну скаргу.

Адвокат Недашківський А.В., діючий від імені ОСОБА_3 , у відзиві на апеляційну скаргу заперечує проти апеляційної скарги. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Доводи відзиву на апеляційну скаргу є відображенням доводів відзиву на позов.

2.7. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28.04.2022 року апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 року було залишено без руху (Т. 2, а. с. 17 17 зворотна сторона).

На виконання вимог ухвали про залишення апеляційної скарги без руху Прокурор надав до суду апеляційної інстанції заяву, якою усунуто недоліки апеляційної скарги (Т. 2, а. с. 23 30).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.05.2022 року відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Одеської обласної прокуратури на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 року (Т. 2, а. с. 31 32).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 18.05.2022 року вказану справу було призначено до судового розгляду (Т. 2, а. с. 33).

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення правової позиції учасників справи у заявах по суті справі, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності її учасників.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги і відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Заступника керівника Одеської обласної прокуратурипідглядає задоволенню частково.

3.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Косюк Олени Петрівни від 06.10.2020 за №54448420 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ОСОБА_2 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 (номер запису про право власності 38540577, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03).

Підставою для державної реєстрації стало рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 за №1582 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», відповідно до якого ОСОБА_2 передано у власність вищевказану земельну ділянку для індивідуального дачного будівництва.

На підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір Ірини Валентинівни від 07.10.2020 за №54467754 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_3 (номер запису про право власності 38558517, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03).

Підставою для державної реєстрації переходу права власності є - договір купівлі - продажу земельної ділянки від 07.10.2020 за №972, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Кушнір І.В., згідно з яким ОСОБА_2 продав, а ОСОБА_3 придбав у власність земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки - для індивідуального дачного будівництва. Категорія землі, відповідно до Земельного кодексу України, - землі рекреаційного призначення.

На підставі рішення реєстратора - приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи Катерини Миколаївни від 16.11.2020 за №55161878 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень зареєстровано право приватної власності на вищевказану земельну ділянку за ОСОБА_1 (номер запису про право власності 39203889, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03).

Підставою для державної реєстрації переходу права власності є - договір купівлі - продажу земельної ділянки від 16.11.2020 за №503, посвідчений приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи К.М., згідно з яким ОСОБА_3 продав, а ОСОБА_1 придбала у власність земельну, ділянку площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 . Цільове призначення земельної ділянки: - для індивідуального дачного будівництва. Категорія земельної ділянки - землі рекреаційного призначення.

Згідно інформації з Державного земельного кадастру, категорія спірної земельної ділянки - землі рекреаційного призначення, цільове призначення - для індивідуального дачного будівництва.

Рішенням Білгород-дністровського міськрайонного суду від 15.05.2019 року у справі № 495/8566/16ц вищевказане рішення Затоківської селищної ради та свідоцтво про право власності фізичної особи на земельну ділянку скасовано. Рішенням суду у цій справі встановлено, що відведення спірної земельної ділянки у власність для індивідуального дачного будівництва не відповідає наявній містобудівній документації.

Генеральним планом смт. Затока, затвердженим рішенням Затоківської селищної ради від 25.02.2005 року № 1461, не передбачено відведення земель під індивідуальне дачне будівництво на вказаній території смт. Затока, м. Білгород-Дністровського Одеської області. Згідно із викопіюванням з Генерального плану смт. Затока, виконаного архітектором Затоківської селищної ради Майченко А.Г., зазначена територія визначена як землі рекреаційних установ. Згідно із даними з Публічної кадастрової карти України, спірна земельна ділянка з кадастровим номером :02:005:0070 розташована на відстані - приблизно 135,7 м. від урізу води Чорного моря, входить до прибережної захисної смуги. Рішенням Затоківської селищної ради від 04.06.2008 року № 219 товариству з обмеженою відповідальністю «Укрбудінвест» затверджене містобудівне обґрунтування на розміщення пляжно-розважального комплексу у Лиманському районі смт. Затока, згідно із яким вказана земельна ділянка, що розташована на відстані - приблизно 135,7 метрів від урізу води у Лиманському районі смт. Затока біля земельної ділянки, що знаходиться у користуванні ТОВ «Укрбудінвест», передбачена для розміщення пляжно-розважального комплексу згідно містобудівних норм.

Між сторонами по справі виникли правовідносини щодо захисту права власності на землю.

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов вірних висновків про відмову у задоволенні позовної заяви Першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури. Між тим, місцевий суд дійшов до помилкових висновків щодо мотивів такої відмови.

3.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі, прийняття/відхилення аргументів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу

Доводи апеляційної скарги щодо наявності підстав для представництва прокурора в суді є доведеними, з огляду на наступне.

Обґрунтовуючи звернення до суду з відповідним позовом прокурор вказав, що правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а незаконність (якщо така буде встановлена) рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, тому суспільному інтересу не відповідає.

Фактично звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільно значимого питання про передачу земельної ділянки державної власності у приватне користування з метою відновлення прав та законних інтересів територіальної громади землі, яка вибула з її користування і розпорядження незаконно.

Так, відповідно до ст. 45 ЦПК України, який діяв на момент звернення прокурора з позовом, передбачено, що прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній заяві самостійно визначає, в чому полягає порушення інтересів держави, та обґрунтовує необхідність їх захисту, а також вказує орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У разі відсутності такого органу або відсутності у нього повноважень щодо звернення до суду прокурор зазначає про це в позовній заяві і в такому разі прокурор набуває статусу позивача.

Законом України від 02 червня 2016 року № 1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)», який набрав чинності 30 вересня 2016 року, до Конституції України внесені зміни, а саме Конституцію доповнено статтею 131-1, пункт 3 частини першої якої передбачає, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Відповідно до пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити … скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F. W. v. France) від 31.03.2005, заява № 61517/00, пункт 27).

Водночас ЄСПЛ звертав увагу також на категорії справ, у яких підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява № 42454/02, пункт 35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі): "Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, у разі захисту інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідне правопорушення зачіпає інтереси значного числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

При цьому ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо, суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 № 1604 (2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не стосуються сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечення обмеження повноважень і функцій прокурорів сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему здійснення кримінального правосуддя, водночас для виконання будь-яких інших функцій має бути засновано окремі, належним чином розміщені та ефективні органи.

Зважаючи на викладене, з урахуванням ролі прокуратури у демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження зміст пункту 3 частини 1 статті 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

За змістом положень статей 25, 26, 31, 33 Закону України від 21 травня 1997 року № 280/97-ВР «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі - Закон № 280/97-ВР) у редакції, чинній на час звернення прокурора до суду із цим позовом, до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать делеговані повноваження у галузі будівництва - щодо здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердження містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій та вирішення відповідно до законодавства спорів з питань містобудування, а у сфері регулювання земельних відносин та охорони навколишнього природного середовища - щодо організації і здійснення землеустрою, погодження проектів землеустрою.

Виконавчими органами міських рад є їх виконавчі комітети, відділи, управління та інші створювані радами виконавчі органи. Виконавчі органи міських рад є підконтрольними і підзвітними відповідним радам, а з питань здійснення делегованих їм повноважень органів виконавчої влади - також підконтрольними відповідним органам виконавчої влади (частини перша, друга статті 11 Закону № 280/97-ВР).

Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у статті 23 Закону України від 14 жовтня 2014 року № 1697-VII «Про прокуратуру», який набрав чинності 15 липня 2015 року. Ця стаття визначає, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом (частина перша). Прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження (далі компетентний орган), а також у разі відсутності такого органу (частина третя). Наявність підстав для представництва має бути обґрунтована прокурором у суді. Прокурор здійснює представництво інтересів громадянина або держави в суді виключно після підтвердження судом підстав для представництва. Прокурор зобов`язаний попередньо, до звернення до суду, повідомити про це громадянина та його законного представника або відповідного суб`єкта владних повноважень. У разі підтвердження судом наявності підстав для представництва прокурор користується процесуальними повноваженнями відповідної сторони процесу. Наявність підстав для представництва може бути оскаржена громадянином чи її законним представником або суб`єктом владних повноважень (абзаци перший третій частини четвертої). У разі встановлення ознак адміністративного чи кримінального правопорушення прокурор зобов`язаний здійснити передбачені законом дії щодо порушення відповідного провадження (частина сьома).

Відповідно до частини третьої статті 23 Закону України «Про прокуратуру» прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках: 1) якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює компетентний орган; 2) у разі відсутності такого органу.

Згідно з рішенням Конституційного Суду України №3-рп/99 від 8 квітня 1999 року (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, у чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує в позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції в спірних відносинах. Представництво прокуратурою інтересів держави в суді є одним із видів представництва в суді.

Земля є об`єктом права власності Українського народу, від імені якого права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених Конституцією. Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави.

Прийняття рішення про передачу у власність землі державної чи комунальної власності позбавляє Український народ загалом (ст.13 Конституції) або конкретну територіальну громаду правомочностей власника землі в тому обсязі, який дозволяє її статус як землі відповідно державної чи комунальної власності. Конституційний принцип законності набуття та реалізації права власності на землю розглядається у поєднанні з додержанням засад правового порядку в Україні, відповідно до яких органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (ст.ст.14,19 Конституції).

Отже правовідносини, пов`язані з вибуттям земель із державної чи комунальної власності, становлять «суспільний», «публічний» інтерес, а рішення органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, на підставі якого земельна ділянка вибула з державної чи комунальної власності, у разі його незаконності такому суспільному інтересу не відповідає.

Звернення прокурора до суду спрямоване на задоволення суспільної потреби у відновленні законності при вирішенні суспільнозначимого питання про передачу земельної ділянки комунальної власності у приватне користування з метою відновлення прав та законних інтересів територіальної громади щодо землі, яка вибула з її користування і розпорядження незаконно.

Правильне застосування законодавства незаперечно становить «суспільний інтерес» (п.54 рішення Європейського суду з прав людини у справі Трегубенко проти України від 2 листопада 2004 року щодо справедливої рівноваги між інтересами суспільства і конкретної особи).

Позовна заява містить обґрунтування підстав для здійснення прокуратурою представництва інтересів в суді. Позовну заяву подано в порядку частини 5 статті 56 ЦПК України, прокурор у даній справі має статус позивача.

Таким чином, прокурор правомірно звернувся до суду в якості захисту інтересів держави.

Щодо способу захисту порушених прав, застосованого позивачем, апеляційний суд дійшов наступних висновків.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 22 жовтня 2019 року у справі № 923/876/16.

Застосування судом того чи іншого способу захисту має приводити до відновлення порушеного права позивача без необхідності повторного звернення до суду. Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту. Такі висновки сформульовані в постановах Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, від 16 лютого 2021 року у справі № 910/2861/18.

Велика Палата Верховного Суду у справі № 359/3373/16-ц у постанові від 23 листопада 2021 року вказувала, що набуття особою володіння нерухомим майном полягає у внесенні запису про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно за цією особою. Якщо право власності на спірне нерухоме майно зареєстроване за іншою особою, то належному способу захисту права відповідає вимога про витребування від (стягнення з) цієї особи нерухомого майна. Метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був позбавлений. У випадку позбавлення власника володіння нерухомим майном означене введення полягає у внесенні запису про державну реєстрацію за власником права власності на нерухоме майно, а функцією державної реєстрації права власності є оголошення належності нерухомого майна певній особі (особам). Рішення суду про витребування з володіння відповідача нерухомого майна саме по собі є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно; такий запис вноситься у разі, якщо право власності на нерухоме майно зареєстроване саме за відповідачем, а не за іншою особою.

Таким чином, належним відповідачем за позовом про витребування від (стягнення з) особи земельної ділянки є особа, за якою зареєстроване право власності на таку ділянку. Якщо земельною ділянкою неправомірно (на думку позивача, який вважає себе власником) заволодів відповідач, то віндикаційний позов відповідає належному способу захисту прав позивача: власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним (стаття 387 ЦК України).

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними. Такі висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16, від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 22 січня 2020 року у справі № 910/1809/18, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

Отже, вимоги позову про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договорів купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку, не відповідають належному способу захисту.

Так, для витребування нерухомого майна оспорювання наступних рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування не є ефективним способом захисту права власника (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16). Вимога про визнання рішень органів державної влади чи органів місцевого самоврядування недійсними (незаконними) та їх скасування не є ефективним способом захисту, адже задоволення такої вимоги не призвело б до відновлення володіння відповідною земельною ділянкою (подібні висновки викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 21 серпня 2019 року у справі № 911/3681/17, від 11 лютого 2020 року у справі № 922/614/19).

Визнання недійсним свідоцтва про право власності на земельну діялнку (яке видане на підставі відповідного оспорюваного рішення про передачу у вланість земельної ділянки) також не є необхідним для вирішення питання про належність права власності на земельну ділянку та для її витребування з чужого володіння, а тому в задоволенні цієї позовної вимоги слід відмовити (подібні висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 183/1617/16).

У справі, яка переглядається, позов пред`явлено першим заступником керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури у зв`язку з незаконним, як на думку позивача, заволодінням земельною ділянкою комунальної власності фізичною особою відповідачем ОСОБА_3 ..

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/3373/16-ц зазначено, що Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що власник з дотриманням вимог статті 388 ЦК України може витребувати належне йому майно від особи, яка є останнім його набувачем, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене до того, як воно потрапило у володіння останнього набувача. Для такого витребування оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, ланцюга договорів, інших правочинів щодо спірного майна і документів, що посвідчують відповідне право, не є ефективним способом захисту права власника. У тих випадках, коли має бути застосована вимога про витребування майна з чужого незаконного володіння, вимога власника про визнання права власності чи інші його вимоги, спрямовані на уникнення застосування приписів статей 387 і 388 ЦК України, є неефективними.

Ураховуючи викладене, заявлені в цій справі першим заступником керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури позовні вимоги про: 1) визнання незаконним та скасування рішення І сесії VII скликання Затоківської селищної ради від 05.10.2020 за №1582 «Про передачу у власність сформованої земельної ділянки комунальної власності», яким ОСОБА_2 передано у власність сформовану земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 ; 2) визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 07.10.2020 за №972, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріальною округу Кушнір І.В., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , який придбав у власність земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 ; 3) визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки від 16.11.2020 за №503, посвідченого приватним нотаріусом Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Чербаджи К.М., укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , яка придбала у власність земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 ; 4) припинення за ОСОБА_1 речового права власності на земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, для індивідуального дачного будівництва, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 шляхом скасування у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно запису 39203889 про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :02:005:0070 за ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 03; 5) зобов`язання ОСОБА_1 повернути до земель комунальної власності Затоківської селищної ради земельну ділянку, площею - 0,0454 га., кадастровий номер :02:005:0070, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 , не відповідають належному способу захисту.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду: від 19 січня 2021 року у справі № 916/1415/19, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19, від 22 червня 2021 року у справі № 200/606/18.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 755/10947/17 зазначено, що суди під час вирішення тотожних спорів мають враховувати саме останню правову позицію Великої Палати Верховного Суду

Оскільки висновки суду першої інстанцій не відповідають актуальному правовому висновку, сформульованому у постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі № 359/373/16-ц (яку офіційно оприлюднено 14 грудня 2021 року, тобто після розгляду справи місцевим судом) зі спору, що виник з подібних правовідносин, апеляційний суд вважає за необхідне вийти за межі доводів апеляційної скарги з метою врахування висновків щодо застосування норм права у подібних спірних правовідносинах.

Отже, суд першої інстанції під час розгляду даної справи дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог першого заступника керівника Білгород-Дністровської місцевої прокуратури про визнання незаконним та скасування рішення органу місцевого самоврядування, визнання договорів купівлі-продажу земельної ділянки недійсними, припинення речового права на нерухоме майно та зобов`язання повернути земельну ділянку, між тим мотиви такої відмови суперечать вищевказаним приписам законодавства і їх тлумаченню судом касаційної інстанції.

Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 травня 2022 року у справі № 495/6094/17.

Вимоги апеляційної скарги про скасування оскаржуваного рішення з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову є такими, що не підлягають задоволенню.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Одеської обласної прокуратури є частково доведеними, а тому вона підлягає частковому задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги змінює судове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків суду обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Згідно із ч. 4 ст. 376 ЦПК України, зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Оскільки рішення суду першої інстанції ухвалено з порушенням вищевказаних норм процесуального права, неправильним застосуванням норм матеріального права, колегія суддів вважає, що мотивувальна частина рішення суду першої інстанції в частині обґрунтування висновків щодо відмови у задоволенні позову підлягає зміні, а саме - викладенню в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті оскаржуване рішення необхідно залишити без змін.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Одеської обласної прокуратури задовольнити частково.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 року в частині обґрунтування підстав відмови у задоволенні позову- змінити.

Викласти мотивувальну частину рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 21 січня 2022 року в редакції мотивувальної частини даної постанови.

В решті рішення - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 21 листопада 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе