Справа № 509/1976/22
21 листопада 2022 року смт Овідіополь
Овідіопольський районний суд Одеської області у складі:
головуючого судді Бочарова А.І.
при секретарі Сірман Г.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Овідіополь цивільну справу за позовом
Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс»,
треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору:
Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Джулай Юлія Юріївна,
визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-
09.06.2022 року до Овідіопольського районного суду Одеської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович та приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Джулай Юлія Юріївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
Позивачка просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №1761 від 13 січня 2022 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем, про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс» грошових коштів у розмірі 20 924 грн. 18 коп.
13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1761, відповідно до якого з позивачки, ОСОБА_1 було стягнуто на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс» за кредитним договором №200180998 від 29.12.2014 року, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" та Договором відступлення права вимоги №516/ФК-21 від 01.12.2021 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та Договором відступлення права вимоги №516/ФК-21/1 від 01.12.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», грошові кошти у розмірі 20 924 грн. 18 коп. (прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6 764 грн. 52 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими доходами - 13 599 грн. 66 коп.; плата за вчинення виконавчого напису 850 грн. 00 коп.).
21 січня 2022 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Джулай Юлією Юріївною була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №68248953, де підставою для відкриття виконавчого провадження зазначено виконавчий напис №1761 від 13.01.2022 року, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О.
Боржником у виконавчому провадженні №68248953 значиться позивачка ОСОБА_1 , а стягувачем Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс».
Наприкінці травня 2022 року ОСОБА_1 через мобільний застосунок «Дія» стало відомо про те, що на примусовому виконанні у приватного виконавця виконавчого округу Одеської області Джулай Юлії Юріївни перебуває виконавче провадження №68248953.
Також у мобільному застосунку «Дія» позивачка дізналась, що, в рамках виконавчого провадження №68248953, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Джулай Юлією Юріївною було винесено наступні постанови:
- постанова про відкриття виконавчого провадження №68248953 від 21.01.2022;
- постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження від 21.01.2022;
- постанова про стягнення з боржника основної винагороди від 21.01.2022;
- постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 16.02.2022.
Відомості про ОСОБА_1 відомості було включено до Єдиного реєстру боржників.
Позивачка зазначає, що не укладала з Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», правонаступником всіх прав та обов`язків якого наразі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», Договір №200180998 від 29.12.2014.
29 грудня 2014 року між ОСОБА_1 та Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський» у простій письмовій формі був укладений кредитний договір №200180939 та позивачка фактично виплатила всю суму кредиту, включаючи проценти за користування кредитом та інші комісії, передбачені кредитним договором №200180939 від 29.12.2014 та графіком платежів до нього, раніше, встановленого графіком, строку.
З дня виникнення права вимоги за кредитним договором №200180939 від 29.12.2014, укладеним між позивачкою та ПАТ «Банк Михайлівський», минуло вже більше ніж три роки.
Отже, виконавчий напис було вчинено щодо спірної заборгованості, без врахування Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.99 № 1172 (п.3.2 Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 № 296/5) та без дотримання вимог статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат», поза межами трирічного строку, а тому виконавчий напис нотаріуса має бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
Ухвалою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.06.2022 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначено проводити в порядку загального позовного провадження.
Разом з позовною заявою позивачкою було подано заяву про забезпечення позову та клопотання про витребування доказів.
Ухвалою суду від 13.06.2022 року заяву позивачки ОСОБА_1 про забезпечення позову задоволено.
Ухвалою суду від 27.07.2022 року клопотання позивачки ОСОБА_1 про витребування доказів задоволено.
Витребувано від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих Олександра Олександровича належним чином засвідчену копію нотаріальної справи, сформованої за виконавчим написом №1761 від 13.01.2022 року та у Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс» засвідчені належним чином копії документів, які стали підставою для вчинення приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем виконавчого напису №1761 від 13.01.2022 року.
01 серпня 2022 року позивачка надала до суду заяву про збільшення позовних вимог, в якій просила стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс» на свою користь безпідставно набуті кошти у розмірі 1931 грн. 54 коп.
Ухвалою суду від 24.10.2022 закрито підготовче провадження та призначено цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Джулай Юлія Юріївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню до судового розгляду по суті.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, однак представник позивачки адвокат Сергійчук М.М. звернулась до суду з заявою, в якій просила суд розглянути справу без участі сторони позивача, позовні вимоги підтримала в повному обсязі, проти винесення заочного ріщення у справі не заперечувала.
Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Треті особи в судове засідання не з`явились, про час, дату та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.
Дослідивши письмові докази по справі суд дійшов до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Відповідно до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку встановлених законом.
Згідно з п. 19 ст. 34 Закону України «Про нотаріат», виконавчий напис є нотаріальною дією, що вчиняють нотаріуси.
Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувана на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.
Статею 87 Закону України «Про нотаріат» передбачається, що для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.
З матеріалів справи вбачається, що нотаріус керувався статтями 87-91 Закону України «Про нотаріат» та пунктом 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29.06.1999 року за № 1172.
Пункт 2 Переліку було доповнено Постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів».
Положення пункту 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 р. №7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно якого визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Відповідно до частини 5 статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.
Таким чином, нотаріус в день вчинення виконавчого напису, 13 січня 2022 року, керувався пунктом Переліку, який був незаконним та не чинним з моменту прийняття Постанови Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 року, отже нотаріус повинен був відмовити відповідачу у вчиненні виконавчого напису у відповідності до норм Закону України «Про нотаріат».
Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.
Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем. і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.
Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.
З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувана (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.
Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.
Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.
Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.
Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс 17.
Належними доказами, які б підтверджували наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлювали розмір заборгованості, могли бути первинні документи, оформлені відповідно до вимог ст. 9 Закону України від 16 липня 1999 року № 996-X1V «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність» (Закон № 996-XIV).
Таким чином, позивачка стверджує, що нотаріусом не було перевірено безспірність такого боргу, а також не були перевірені всі документи, які потребують перевірки при вчинені виконавчого напису. Всупереч наведеному, нотаріус вчинив оскаржуваний виконавчий напис без належного підтвердження безспірності вимоги кредитора.
Отже, оспорюваний виконавчий напис вчинений приватним нотаріусом із порушенням вимог статті 88 Закону України «Про нотаріат».
Судом встановлено, що 13 січня 2022 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих Олександром Олександровичем було вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №1761, відповідно до якого з позивачки, ОСОБА_1 було пропоновано та визнано борг перед Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс» за кредитним договором №200180998 від 29.12.2014, укладеним з Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», правонаступником всіх прав та обов`язків якого за Договором відступлення права вимоги №7_БМ від 20.07.2020 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю "Діджи Фінанс" та Договором відступлення права вимоги №516/ФК-21 від 01.12.2021 року, укладеним з Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Укрфінстандарт» та Договором відступлення права вимоги №516/ФК-21/1 від 01.12.2021 є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», грошові кошти у розмірі 20 924 грн. 18 коп. (прострочена заборгованість за сумою кредиту - 6 764 грн. 52 коп.; прострочена заборгованість за нарахованими доходами - 13 599 грн. 66 коп.; плата за вчинення виконавчого напису 850 грн. 00 коп.).
Наприкінці травня 2022 року позивачка з мобільного додатку «Дія» дазналась про наявність виконавчого провадження №68248953, яке 21 січня 2022 року було відкрито приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Джулай Юлією Юріївною на підставі виконавчого напису №1761 від 13.01.2022, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Золотих О.О.
ОСОБА_1 не укладала з Публічним акціонерним товариством «Банк Михайлівський», правонаступником всіх прав та обов`язків якого наразі є Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», Договір №200180998, а кредитний договір №200180939 між ПАТ «Банк Михайлівський» (первісним кредитором) та ОСОБА_1 був укладений 29 грудня 2014 року.
Відповідно до умов кредитного договору №200180939, строк кредиту складає 731 день (29.12.2014 року по 29.12.2016 року), відтак термін повернення кредиту, відповідно до умов договору та графіку платежів до 24 грудня 2016 року.
Відповідно до ст.88 Закону України «Про нотаріат» - нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років.
З дня виникнення права вимоги за кредитним договором №200180939 від 29.12.2014, укладеним між позивачкою та ПАТ «Банк Михайлівський», минуло вже більше ніж три роки, відтак оскаржуваний виконавчий напис не відповідає вимозі щодо строку його вчинення, а отже у приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Золотих О.О. були відсутні підстави для його вчинення.
Отже, спірний виконавчий напис не відповідає вимогам ст. 512 ЦК України, оскільки у відповідача не існувало будь-якого права вимоги до позивачки, а тому позов ОСОБА_1 , в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, підлягає задоволенню.
Під час примусового виконання спірного виконавчого напису за місцем роботи позивачки - Відділом освіти Чорноморської міської ради Одеського району Одеської області, на підставі постанови від 16.02.2022 у ВП №68248953, виданої за виконавчим написом №1761 від 13.01.2022, приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Джулай Ю.Ю., з заробітної плати позивачки було стягнуто 1931 грн. 54 коп.
Відповідно до частин першої, другої статті 1212 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
За правовою природою конструкція зобов`язання, що виникає з безпідставного набуття майна (безпідставного збагачення), є формою реалізації охоронного правовідношення та виконує компенсаторну функцію. Зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення є протилежністю до зобов`язання з правочинів (договорів). Правочин, зокрема договір, як належна правова підстава встановлює зобов`язання з передання речі, виконання робіт (надання послуги), сплати коштів. Відповідно, за відсутності (або у подальшому відпадіння) правової підстави в особи виникає зобов`язання повернути те, що було отримано безпідставно (кондикція). Отримання майна, набутого без підстави, призводить до реституційного ефекту, прямо протилежного тому, що передбачено договором. Загальною ознакою кондикції є відсутність (або відпадіння у подальшому) правової підстави для утримання майна, набутого особою, до якої потерпілий звертається з кондикційним позовом.
Зі змісту статті 1212 ЦК України можна зробити висновок, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі. Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Про виникнення зобов`язання, що виникають внаслідок безпідставного збагачення або збереження майна можна говорити у тому разі, коли дії особи або події призводять до протиправного результату, що юридично не обумовлений виникненням майнових вигод на стороні однієї особи за рахунок іншої. Саме цей протиправний результат у вигляді юридично безпідставних майнових вигод, що перейшли до набувача, є фактичною підставою для виникнення зобов`язань з повернення безпідставного збагачення.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.
Результат аналізу статті 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що фактичний склад, що породжує зобов`язання, які виникають внаслідок набуття або збереження майна без достатніх правових підстав, складається з таких елементів: 1) одна особа набуває або зберігає майно за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо вони відпали (майно набувається або зберігається без передбачених законом, іншими правовими актами або правочином підстав).
Набуття майна однією особою за рахунок іншої полягає у збільшенні обсягу майна в однієї особи з одночасним зменшенням його обсягу в іншої особи. Набуття передбачає кількісний приріст майна, збільшення його вартості без понесення відповідних витрат набувачем. Безпідставне збереження майна полягає у тому, що особа мала витратити власні кошти, але не витратила їх через понесені втрати іншою особою або в результаті невиплати винагороди, що належить іншій особі.
Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.
Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.
Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).
Конструкція статті 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 цього Кодексу, вимагає установлення абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору. Ознаки, характерні для кондиції, свідчать про те, що пред`явлення кондиційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.
Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала.
Дана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі №201/6498/20.
За таких обставин Верховний Суд прийшов до висновку, що те, що між сторонами виникли договірні відносини, у зв`язку з укладенням кредитного договору, не виключає можливість застосування статті 1212 ЦК України, оскільки факт визнання виконавчого напису (на підставі якого у виконавчому провадженні було здійснено стягнення грошових коштів з позивача) таким, що не підлягає виконанню, є підставою для повернення коштів.
Судом встановлено, що оскаржуваний виконавчий напис є таким, що не підлягає виконанню, а тому ОСОБА_1 має право на повернення стягнутого за виконавчим написом шляхом стягнення з відповідача на свою користь грошових коштів у сумі 1931 грн.54 коп.
Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд присуджує стягнути з відповідача на користь позивачки понесені та документально підтверджені судові витрати по сплаті судового збору за вимоги майнового та немайнового характеру в розмірі 1984,80 грн., та 992,40 грн. за подачу клопотання про витребування доказів та заяви про забезпечення позову.
Керуючись ст.ст.10,12,13,76-81,141,258,259,263-265,268,273,352,354 ЦПК України, ст.ст.87,88,89 Закону України «Про нотаріат», суд, -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансово-правова група Лекс», треті особи, які не заявляють самостійні вимоги щодо предмета спору: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Золотих Олександр Олександрович, Приватний виконавець виконавчого округу Одеської області Джулай Юлія Юріївна, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. В разі якщо повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, строк на подання заяви про його перегляд може бути поновлено, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення повного заочного рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Бочаров А.І.