Провадження № 2/638/2556/22
03.11.2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:
головуючого Аркатової К.В.,
секретаря Солодовник К.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-
Позивач ОСОБА_1 , в особі представника - адвоката Гупала Романа Миколайовича, звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , в якому просить суд стягнути з відповідача заборгованість за договором позики.
13.10.2021 року ухвалою судді позовну заяву ОСОБА_1 прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження, призначено підготовче судове засідання, учасником справи встановлено строки для подання заяв по суті справи.
Ухвалою суду від 21.01.2022 року закрито підготовче провадження в справі, призначено справу до судового розгляду.
В судове засідання позивач та його представник не з`явились. Представник позивача адвокат Гупал Р.М. подав до суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та його представника, в якій зазначив, що підтримує позовні вимоги та просить їх задовольнити у повному обсязі, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, про дату, час і місце судового засідання повідомлявся у встановленому законом порядку, шляхом направлення судових повісток на адресу його місця проживання, зареєстровану у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив, відзив на позов не подав.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Цивільного процесуального кодексу України розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
У зв`язку з чим, на підставі ст. ст. 247, 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів, без фіксації судового процесу, в порядку заочного розгляду.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Статтею 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених процесуальним законом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ст. ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
Судом встановлено, що 20.09.2017 року між позивачем ОСОБА_1 та відповідачем ОСОБА_2 було укладено договір позики N 20/09/17-9, згідно умов якого позикодавець (позивач) передав у власність позичальника (відповідача) грошові кошти в сумі 175570 гривень, що є еквівалентом 6720 доларів США, за курсом НБУ, встановленим на моменту укладення даного договору, а відповідач зобов`язався повернути позику в гривнях в еквіваленті 6720 доларів США за курсом НБУ на дату здійснення платежу не пізніше ніж через через 2 місяці з моменту укладення договору, тобто до 20.11.2017. Сторони домовились, що позика є безпроцентною.
Факт отримання відповідачем визначеної договором суми грошових коштів підтверджено складеною ним 20.09.2017 року розпискою.
Згідно ст. 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики).
Відповідно до ст. 1047 ЦК України, договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.
Відповідач доказів належного виконання зобов`язання з повернення позики суду не надав.
Отже, заборгованість відповідача за договором позики становить 136570 грн.
Згідно статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Частиною 3 ст. 1049 ЦК України встановлено, що позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Згідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до частини першої статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ч. 1 ст. 625 ЦК України).
Частиною 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Перевіривши розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних, суд визнає його правильним.
Отже позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення з відповідача на її користь суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми підлягають задоволенню у повному обсязі.
Вирішуючи вимогу позивача щодо стягнення неустойки за несвоєчасне повернення позики, суд керується наступним.
Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання (ч. 1 ст. 549 ЦК України). Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (ч. 3 ст. 549 ЦК України).
У відповідності до ч. 1 ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Предметом неустойки може бути грошова сума (ч. 1 ст. 551 ЦК України). Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства (ч. 2 ст. 551 ЦК України).
У п. 10 договору позики сторони передбачили, що за несвоєчасне повернення позики (її чергової частини за графіком) позичальник зобов`язаний сплатити позикодавцю неустойку у розмірі 1 % від суми займу за кожний календарний день існування простроченої заборгованості.
З урахуванням вищевикладеного та приписів ст. 258 ЦК України, позивач просить суд стягнути з відповідача неустойку за останні 12 місяців, що передують зверненню до суду з позовом, а саме з 26.08.2020 по 26.08.2021. При цьому, пеня обчислена позивачем з суми невиконаного відповідачем грошового зобов`язання (136570 грн.) за кожен день прострочення його виконання у вищезазначений період і становить 499846,82 грн.
Перевіривши наведений у позовній заяві розрахунок пені, суд дійшов висновку, що його здійснено правильно.
Таким чином, вимоги позивача в частині стягнення неустойки (пені) суд задовольняє в повному обсязі.
Вирішуючи питання щодо розподілу судових витрат, суд виходить з наступного.
У позовній заяві позивач просить стягнути з відповідача судові витрати, які складаються з судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У разі часткового задоволення позову інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України).
Відповідач до суду із клопотанням про зменшення розміру витрат на правничу допомогу не звертався, доказів на підтвердження неспівмірності витрат на оплату послуг адвоката позивачів зі складністю справи та наданих адвокатом послуг, витраченим ним часом, обсягом наданих ним послуг та ціною позову суду не надав. При цьому загальна сума витрат на адвокатські послуги, передбачена договором між позивачем та її представником, на переконання суду не виходить за розумні межі визначення розміру гонорару.
Також з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 6667,58 грн.
Керуючись ст. ст. 12, 13, 141, 142, 263, 265 ЦПК України, суд -
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дзержинського районного суду м.Харкова. Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення ухвали до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий