Справа № 148/1968/22
Провадження №2/148/659/22
УХВАЛА

про залишення позовної заяви без руху

30 листопада 2022 року м. Тульчин

Суддя Тульчинського районного суду Вінницької області Штифурко Л.А., вивчивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття арешту з нерухомого майна,-

встановив:

ОСОБА_1 звернувся в суд з вищезазначеною позовною заявою.

Ознайомившись з формою та змістом позовної заяви встановлено, що вона не відповідає вимогам ст.ст. 175, 177 ЦПК України з наступних підстав.

Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 175 ЦПК України позовна заява повинна містити зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З наведених норм слідує, що звертаючись із позовною заявою до суду, позивач визначає в останній, зокрема, і спосіб захисту своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Отже, зверненню до суду із позовною заявою передує наявність обставин, що порушують права позивача.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Під порушенням цивільного права слід розуміти наслідок протиправної поведінки контрагента (правопорушника), діями якого завдано шкоду суб`єктивним правам та інтересам правомочної сторони.

Законодавець у ч. 1 ст. 16 ЦК встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в ч. 2 цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Звертаючись в суд, позивач обрав способом захисту свого, як він вважає, порушенного права, усунення перешкод в користуванні власністю шляхом скасування арешту з усього належного йому на праві власності нерухомого майна.

При цьому як вбачається з обгрунтування позовних вимог арешт майна, який просить скасувати позивач, не пов`язаний зі спором про право на це майно, а повязане, на думку позивача, з безпідставністю такого арешту. Сама постанова про накладення арешту державним виконавцем не була доведена до зацікавленої особи, на чиє майно накладено арешт.

Отже, з обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги, можна зробити висновок, що фактично позивачем оскаржуються дії державного виконавця.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Верховний Суд у постанові від 19 січня 2022 року у справі № 577/4541/20 зауважив, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України.

Крім того, порядок скасування арешту майна, накладеного державним виконавцем, передбачено ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно п. 5 ч. 3 ст. 175 та ч. 5 ст.177 ЦПК України позивач у позовній заяві має викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги; зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги.

Однак в супереч вказаним вище законодавчим нормам позивачем в позовній заяві не зазначено та не додано до неї доказів, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги. Є лише посилання на те, що він звернувся з заявою до державного виконавця про скасування арешту, яка залишена без відповіді.

Зазначені вище недоліки позовної заяви не дають можливості встановити характер спірних правовідносин, чи підлягають вони вирішенню в позовному порядку, чи позивачеві для захисту свого права слід звернутися в суд в порядку, передбаченому розд. VII ЦПК України.

З огляду на зазначене вище, слід звернути увагу позивача, що цивільне судочинство здійснюється на засадах диспозитивності, змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України (стаття 12 ЦПК України). Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду (ч. 2 ст. 13 ЦПК України).

За змістом п. 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Відповідно до ч. 1 ст. 84 ЦПК України учасник справи, у разі неможливості самостійно надати докази, вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений у частинах другій та третій статті 83 цього Кодексу.

За таких обставин позовна заява не може бути прийнята до розгляду та підлягає відповідно до ч. 1 ст. 185 ЦПК України залишенню без руху з наданням позивачеві строку для усунення вказаних недоліків.

На підставі викладеного т а керуючись ст.ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

постановив:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Тульчинського районного відділу державної виконавчої служби Центрально-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Хмельницький) про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом зняття арешту з нерухомого майна - залишити без руху.

Надати позивачу строк для усунення указаних в ухвалі недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення копії ухвали.

Роз`яснити, що в разі усунення недоліків позовної заяви у встановлений судом строк вона буде вважатися поданою в день первісного подання її досуду, в іншому разі - неподаною і підлягатиме поверненню позивачеві.

Ухвала суду оскарженню не підлягає.

Суддя Л.А.Штифурко