ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2022 року м.Суми

Справа №585/3779/21

Номер провадження 22-ц/816/671/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2022 року, ухвалене в складі судді Євлах О.О. в місті Ромни, повний текст рішення складено 05.05.2022,

встановив:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Роменського міськрайонного суду із позовною заявою до колишньої дружини ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів. Свої позовні вимоги обґрунтовував тим, що судовим наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2018 року з нього на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття.

01 вересня 2018 року ОСОБА_1 одружився на ОСОБА_4 . У шлюбі у них народилося двоє дітей, а саме: ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 та ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_6 . Позивач зазначав, оскільки у нього на утриманні з`явилося ще двоє дітей, а також дружина, яка наразі перебуває у відпустці по догляду за дитиною, то стягнення з нього аліментів на утримання першої дитини у розмірі 1/4 від його доходу порушує права інших його дітей, так як він не в змозі забезпечити їм рівні умови надання матеріальної допомоги.

Тому просив суд першої інстанції зменшити розмір аліментів на утримання старшого сина ОСОБА_3 , який було встановлено судовим наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04.06.2018 року, до 1/6 частини від усіх видів його заробітку, щомісяця, до повноліття дитини, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з моменту прийняття рішення і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Роменського міськрайонного суду від 26 квітня 2022 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Зменшено розмір аліментів, визначений судовим наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 4 червня 2018 року у справі № 585/1965/18, та стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 у розмірі 1/5 заробітку (доходу) щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи від дня набрання рішенням суду у даній справі законної сили й до досягнення дитиною повноліття.

Визнано наказ Роменського міськрайонного суду Сумської області від 4 червня 2018 року у справі № 585/1965/18 таким, що не підлягає виконанню.

Не погодившись із даним судовим рішенням, ОСОБА_2 оскаржила його до суду апеляційної інстанції. У своїй апеляційній скарзі відповідач просить суд змінити оскаржуване рішення в частині розміру призначених на її користь аліментів та повернути їх первісну величину, а саме - 1/4 заробітку (доходу) ОСОБА_1 щомісячно, але не менше, ніж 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи стягнення від дня набрання рішенням суду у даній справі законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Посилаючись на постанову Верховного суду у цивільній справі №565/2071/19, обґрунтовувала свої вимоги тим, що позивач не надав суду доказів, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти в тому розмірі, який був встановлений вище вказаним судовим наказом, оскільки як на день видачі судового наказу, так і на день звернення позивача до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, він має стабільний дохід, який значно вищий за мінімальний, розмір його заробітної плати не зменшувався, а стан здоров`я не погіршився. Натомість сам факт народження у позивача ще дітей від іншого шлюбу не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів.

Зауважує, що при постановленні рішення про зменшення розміру аліментів суд не взяв до уваги, що їхній спільний з позивачем син в даний момент знаходиться на диспансерному обліку з діагнозом «Міопія середнього ступеню, складний міанічний астигматизм обох очей. Хронічний аденоїди. Хронічний тонзілит». Тож потребує постійного підтримуючого лікування. Крім того, вона втратила роботу, а тому її матеріальний стан є гіршим ніж у позивача.

Відзив на апеляційну скаргу, відповідно до положень ст. 360 ЦПК України не надходив.

Позивач до суду не прибув, але про дату, час і місце проведення судового засідання був належним чином повідомлений.

Відповідач в судовому засіданні підтримала свою апеляційну скаргу і просила залишити розмір аліментів незмінним.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 мають спільного сина ОСОБА_3 , який народився в їхньому шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 (а.с.10).

Судовим наказом Роменського міськрайонного суду Сумської області від 04 червня 2018 року з позивача ОСОБА_1 на користь колишньої дружини ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання сина ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця, починаючи з 22 травня 2018 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с. 16).

21 червня 2018 року рішенням Роменського міськрайонного суду Сумської області шлюб між відповідачем та позивачем було розірвано (а.с.11).

01 вересня 2018 року ОСОБА_1 одружився вдруге на ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_2 (а.с.13).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_1 та ОСОБА_7 народилася донька ОСОБА_8 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 (а.с.14), а ІНФОРМАЦІЯ_4 син ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_4 (а.с.15).

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання ОСОБА_1 зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 (а.с.8). Разом з позивачем за адресою АДРЕСА_1 зареєстровані ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.17-18).

Згідно з довідкою АТ КБ «ПриватБанк» ОСОБА_1 в період з 28.05.2021 року по 29.11.2021 року отримав заробітну плату на загальну суму 72527 грн. 89 коп. (а.с.19).

З довідки Сумського районного управління поліції ГУНП в Сумській області від 15.12.2021 року № 25825 вбачається, що ОСОБА_8 з 18.05.2017 року є працівником органів внутрішніх справ та з 22.03.2021 року наказом ГУНП від 04.03.2021 року № 95 о/с перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку (а.с.20).

Згідно довідки Сумського медичного центру Сімейна поліклініка від 06.01.2022 року ОСОБА_6 знаходиться на обліку з діагнозом «Міопія середнього ступеню, складний міанічний астигматизм обох очей. Хронічний аденоїди. Хронічний тонзиліт». Потребує постійного підтримуючого лікування (а.с.37)

Таким чином, суд першої інстанції правильно визнав, що з моменту вирішення питання стягнення аліментів на утримання старшого сина ОСОБА_9 сімейний стан позивача змінився і на його утриманні перебувають окрім ОСОБА_3 ще двоє дітей від другого шлюбу, а також дружина, яка тимчасово не працює, бо знаходиться у відпустці по догляду за дитиною до трьох років. Оскільки дані обставини виникли вже після видачі судового наказу про стягнення аліментів, то, зрозуміло, що при видачі судового наказу Роменським міськрайонним судом їх враховано не було.

Беручи до уваги викладенні обставини та виходячи із принципу справедливості та розумності, суд першої інстанції правильно частково задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 та зменшив розмір аліментів на сина ОСОБА_3 до 1/5 частини заробітку, оскільки діти, народжені в різних шлюбах від різних матерів, мають абсолютно рівні права на матеріальну допомогу від батька. Крім того, судом було враховано, що на утриманні відповідача крім сина інших осіб немає.

З таким рішенням погоджується й колегія суддів апеляційного суду з наступних підстав.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 51 Конституції України встановлено, що батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі статтею 141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Статтею 192 СК України визначено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Пунктом 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них. У новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.

У відповідності до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних утриманців та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох дітей і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Згідно ч.7 ст.170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до п.4 ч.1 ст.161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.

Відповідно до ч.1 ст.182 СК України при визначенні розміру аліментів на дитину суд враховує наступні обставини: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Відповідно до приписів ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Таким чином, враховуючи зміст ст.ст.181,192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Аналіз вищевикладених норм права та ст. 192 СК України, дає підстави для висновку що зміна сімейного стану є самостійною підставою для зменшення або збільшення розміру аліментів.

Виходячи із вище викладеного, доводи апеляційної скарги ОСОБА_2 про те, що ОСОБА_1 не надав суду доказів, які б свідчили про неможливість сплачувати аліменти в тому розмірі, який був встановлений судовим наказом Роменського міськрайонного суду від 04 червня 2018 року, колегія суддів вважає необґрунтованими, оскільки позичав, звертаючись до суду з позовом про зменшення розміру аліментів, посилався на погіршення свого матеріального стану через суттєві зміни його сімейного стану. Він справедливо зауважував, що оскільки у нього народилося ще двоє дітей, яких він має забезпечувати на рівні зі своїм старшим сином, то він не в змозі сплачувати аліменти на ОСОБА_3 в попередньому розмірі.

Що стосується посилань ОСОБА_2 на висновки Верховного Суду в цивільній справі №715/2073/20, згідно з якими зміна сімейного стану позивача, а саме народження інших дітей від іншого шлюбу, не є безумовною підставою для зменшення розміру аліментів, то колегія зауважує, що поява у позивача ще двох дітей збільшує витратну частину його сімейного бюджету. Разом з тим, сплата аліментів у раніше визначеному розміру призводить до непропорційного розподілу заробітку позивача між його утриманцями.

Крім того, як встановлено судом, позивач офіційно працевлаштований в Сумській філії ХНУВС. При подачі позову ним була надана довідку про заробітну плату, отриману в період з 28.05.2021 року по 29.11.2021 року. В свою чергу доказів, які б підтверджували, що позивач, має додаткові джерела доходів, які вказували на його спроможність продовжувати сплачувати аліменти на утримання сина ОСОБА_9 апелянтом суду надано не було.

У своїй апеляційній скарзі відповідач також зазначає, що у неї гірший матеріальний стан, ніж у позивача, так як вона втратила роботу. Разом з тим, апеляційний суд зауважує, що апелянтом не були надані суду документи, які б підтверджували, що вона офіційно не працевлаштована та перебуває на обліку в центрі зайнятості, а тому ці доводи колегія суддів не може взяти до уваги.

За змістом статті 180 СК законом передбачено рівний обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність рішення суду не впливають, рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Судом першої інстанції на основі об`єктивної оцінки наданих сторонами доказів повно встановлено фактичні обставини справи та правильно застосовано норми матеріального права.

Недоліків, які призводять до порушення основних принципів цивільного процесуального судочинства та охоронюваних законом прав та інтересів осіб, які беруть участь у справі, та впливають на суть ухваленого рішення під час розгляду справи у суді апеляційної інстанції не встановлено.

Таким чином, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і не підлягає скасуванню за доводами, викладеними в апеляційної скарзі, оскільки суд повно і всебічно перевіривши обставини справи, дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовної заяви у відповідності з нормами матеріального права та з дотриманням норм процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалене судом рішення відповідає вимогам ст. 263 ЦПК України, підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 375,382 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Роменського міськрайонного суду Сумської області від 26 квітня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст судового рішення складений 11 серпня 2022 року.

Головуючий - С.С. Ткачук

Судді: О.Ю. Кононенко

В.І. Криворотенко