Житомирський апеляційний суд
Справа №295/3829/22 Головуючий у 1-й інст. Перекупка І.Г.
Категорія 69 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Галацевич О.М., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №295/3829/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Перекупки І.Г. у м. Житомирі,

в с т а н о в и в :

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_2 , зареєстрований 20.09.2017 Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області, та вирішити питання розподілу судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що з 20.09.2017 перебуває в зареєстрованому шлюбі з відповідачкою, від якого мають малолітню дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спільне життя не склалося у зв`язку з відсутністю порозуміння, зникли спільні інтереси, втрачено почуття кохання, мають різні погляди на сім`ю, шлюбні відносини припинені. Позивач вважає, що подальше спільне проживання та збереження шлюбу є неможливим та суперечить інтересам сторін, тому просив задовольнити позов.

Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 15 червня 2022 року позов задоволено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просить рішення суду скасувати, ухваливши нове про відмову у задоволенні позову, судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги залишити за нею. На думку апелянта, суд в порушення ч.7 ст. 240 ЦПК України, не зупинив розгляд справи і не призначив подружжю строк для примирення. Крім того, судом не враховано, що Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю. Статтею 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27.12.1991 року, у всіх діях відносно дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними або приватними інституціями, які займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно ст.14 Закону України «Про охорону дитинства» діти та батьки не повинні розлучатися всупереч їх волі, за винятком випадків, коли таке розлучення необхідне в інтересах дитини і цього вимагає рішення суду, що набрало законної сили. Під час вчинення дій, пов`язаних з розлученням дитини з одним або обома батьками, а також інших дій, що стосуються дитини, в порядку, встановленому законом, судом заслуховується думка та побажання дитини. Вважає, що у інтересах їхньої дитини буде доцільним збереження шлюбу та сім`ї, дане питання судом з`ясоване не було.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 26.07.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та призначено до розгляду.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

12 вересня 2022 року від представника позивача адвоката Черткова В.О. надійшла для розгляду і затвердження заява сторін про укладення мирової угоди, за якою сторони просять закрити цивільну справу про розірвання шлюбу та повернути ОСОБА_2 50% судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України та заяву про укладення мирової угоди, суд дійшов наступного висновку.

Судом встановлено, що 20.09.2017 Житомирським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області зареєстровано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 (а.с.3). ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась ОСОБА_3 , батьками якої є сторони у справі (а.с.7).

Дитина проживає разом з матір`ю і спору з даного приводу між сторонами немає (а.с.1, 8 зворот).

Задовольняючи позовні вимоги щодо розірвання шлюбу, суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що відповідно до норм ст. 24 Сімейного кодексу України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка і примушування до шлюбу не допускається. Таке положення національного законодавства України відповідає статті 16 Загальної декларації прав людини, прийнятої Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 року. Оскільки сторони не бажають зберегти шлюб, їх подальше спільне життя суперечитиме інтересам сторін і є примушенням до шлюбу.

Доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не свідчать про порушення судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права при вирішенні спору.

В позовній заяві ОСОБА_1 просив розглядати справу в порядку спрощеного провадження, проти чого відповідачка не заперечила.

Обидві сторони надіслали до суду заяви про розгляд справи без їх участі (а.с.17-21). При цьому відповідачка позовні вимоги визнала повністю (а.с.17), будь-яких заяв, клопотань, в тому числі і про надання строку для примирення не подавала.

Спору про місце проживання спільної дитини та способу її утримання ніхто із сторін не заявляв.

Європейський суд з прав людини у справі «Фернандес Мартінес проти Іспанії» (заява № 56030/07) від 12 червня 2014 р. зазначив: «Що стосується права на приватне та сімейне життя, Суд наголошує на важливості для осіб мати можливість вільно приймати рішення з приводу того, як вести своє приватне та сімейне життя. У зв`язку з цим повторно наголошується, що відповідно до ст.8 надається охорона прав на самореалізацію як у формі особистого розвитку..., так і з точки зору права на встановлення та розвиток відносин з іншими людьми та навколишнім світом. При цьому поняття особистої автономії є важливим принципом, що береться за основу при тлумаченні гарантій, які викладені в такому положенні».

Отже, добровільність шлюбу принцип сімейного права, що охоплює наявність вільної та цілковитої згоди не лише при реєстрації шлюбу, а й під час перебування у шлюбі і подальшого його розірвання, відтак ніхто не може бути примушений до перебування у шлюбних відносинах.

З огляду на вказані обставини та приписи ст. ст. 13, 81, 83, 89 ЦПК України суд першої інстанції розглянув справу на підставі наданих сторонами доказів, врахувавши їх позицію щодо предмету спору.

Що стосується підстав і можливості затвердження заяви сторін про укладення мирової угоди, то суд апеляційної інстанції виходить із таких міркувань.

Відповідно до вимог ч.1 ст.207 ЦПК України, мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Згідно з вимогами п.1 ч.5 ст.207 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про відмову у затвердженні мирової угоди і продовжує судовий розгляд, якщо: умови мирової угоди суперечать закону чи порушують права чи охоронювані законом інтереси інших осіб, є не виконуваними.

Характерними ознаками мирової угоди є:

- відповідає нормам закону;

- лише у справах позовного провадження;

- заснована на взаємних поступках сторін;

- може стосуватися лише прав і обов`язків сторін, які її укладають;

- обмежена предметом позову;

- не порушує прав, свобод чи інтересів третіх осіб.

Предметом даного спору є розірвання шлюбу.

Як вбачається з тексту мирової угоди, сторони просять закрити цивільну справу про розірвання шлюбу та повернути ОСОБА_2 50% судового збору сплаченого при подані апеляційної скарги.

Тобто в мировій угоді, запропонованій сторонами для затвердження судом, не йдеться про погодження питань, пов`язаних із предметом спору, а стосується процесуальних процедур, які вирішуються в інший спосіб, тому підстави для затвердження укладеної мирової угоди відсутні.

Керуючись ст. ст. 207,268, 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення Богунського районного суду м. Житомира від 15 червня 2022 року без змін.

В задоволенні заяви ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про затвердження мирової угоди у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу - відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді