Справа № 685/997/22
Провадження № 2/685/200/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року

Теофіпольський районний суд Хмельницької області

в складі головуючої судді Бурлак Г.І.

з участю секретаря Ковальчука О.С.

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в смт Теофіполь справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служба у справах дітей Черкаської міської ради, про визначення місця проживання дитини

встановив:

позивач звернулася в суд з позовом до відповідача про визначення місця проживання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 разом з нею, мотивуючи позов тим, що від шлюбу з відповідачем, який розірваний рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 19.12.2017, вона має доньку ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Донька постійно проживає разом з нею за адресою АДРЕСА_1 , навчається в Черкаській загальноосвітній школі І-ІІІ ступенів в 2-А класі. Оскільки з часу розірвання шлюбу ОСОБА_3 проживає разом із нею, то просить визначити місце проживання доньки разом з матір?ю.

Сторони, про час та місце розгляду справи повідомлені вчасно, в суд не з?явилися, від позивача надійшла заява про підтримання позовних вимог та розгляд справи у її відсутності. Відповідач подав заяву про визнання позовних вимог, просив розгляд справи проводити у його відсутності.Представник третьої особи в судове засідання не з`явився, клопотань чи заяв не подав.

Суд вважає можливим проводити розгляд справи у відсутності сторін, оскільки відповідач подав заяву про визнання позовних вимог, керуючись ст.200 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи по суті.

Вивчивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає задоволенню .

Відповідно до ч.1 ст 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.

Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частинами першою, другою статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Верховною Радою України 27 лютого 1991 року (далі - Конвенція), передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Стаття 9 Конвенції покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.

У справі «Хант проти України» від 07 грудня 2006 року Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54).

У статті 7 СК України визначено необхідність забезпечення дитині можливості здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України; регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

В судовому засіданні встановлено, що батьками ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 є позивач та відповідач, що підтверджується свідоцтвами: про народження, про шлюб та рішенням Шполянського районного суду Черкаської області від 19.12.2017 про розірвання шлюбу. Згідно довідки Черкаської міської ради від 15.09.2022, ОСОБА_1 проживає за адресою АДРЕСА_1 разом із своїми дітьми ОСОБА_5 2007 року народження та ОСОБА_4 2015 року народження. Відповідно до довідки Черкаської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів від 08.09.2022, ОСОБА_4 навчається у вказаній школі в 2-А класі. Відповідач проживає за адресою АДРЕСА_2 , що підтверджується довідкою Теофіпольської селищної ради від 28.09.2022.

Оцінюючи докази у їх сукупності, враховуючи, що відповідач визнав позовні вимоги та не заперечує проти того, щоб ОСОБА_4 проживала разом із позивачем, виходячи із інтересів дитини, яка тривалий час проживає разом із матір?ю, має соціальні зв?язки у школі та в оточуючому середовищі, суд прийшов до висновку, що необхідно визначити місце проживання дитини ОСОБА_4 із її матір?ю.

Виходячи з наведеного, керуючись ст.160, 161 СК України, 12, 81, 89, 259-265 ЦПК України, районний суд,

ухвалив:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, служба у справах дітей Черкаської міської ради, про визначення місця проживання дитини задовольнити .

Визначити місце проживання ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 разом із матір?ю ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 )

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) 992,40 грн судових витрат.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з дня проголошення рішення до Хмельницького апеляційного суду через районний суд.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 статті 358 цього Кодексу.

Головуюча