Справа № 357/4562/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

22 листопада 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Орєхова О. І. ,

за участю секретаря - Сокур О. В.,

представника відповідача - Любченко Н.Ю.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в спрощеному позовному провадженні в залі суду № 2 в м. Біла Церква цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків, -

В С Т А Н О В И В :

В червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків, посилаючись на наступні обставини.

Вона, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі - Позивач) є пенсіонером за віком. Основним джерелом її доходу є пенсія, розмір якої на сьогоднішній день складає 2154,46 грн. щомісячно, що підтверджується довідкою про доходи № 337318. Будь-яких інших джерел доходу в неї немає (довідки про майновий стан Позивача додається). Державних пільг, субсидій, наявність майна, що може приносити дохід у Позивача не має. Вона є самотньою жінкою похилого віку, не має чоловіка (копія свідоцтва про смерть додається), але є дочка ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (далі - Відповідач), яка може допомагати та підтримувати її матеріально. Однак, починаючи з 2006 року Позивач втратила будь-який зв`язок з Відповідачем.

Згідно даних з Єдиного реєстру нотаріусів, Відповідач є діючим приватним нотаріусом нотаріального округу м. Києва та здійснює свою діяльність по АДРЕСА_1 , що свідчить про стабільний є фінансовий стан та змогу підтримувати Позивача.

Позивач хворіє на цукровий діабет II типу, кардіосклероз атеросклеротичний, діабетичну нейропатію, має гіпертонічну хворобу, ттивожно - депресивний синдром, ангіопатію сітківки по гіпертонічному типу II ст., початкову катаракту, тому вкрай не вистачає коштів, які отримує Позивач, для купівлі необхідних для повноцінного життя ліків та речей. Стан непрацездатності Позивача супроводжується необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу від Відповідача.

За весь цей час від Відповідача Позивач не отримувала жодної допомоги хоча зверталася з відповідним проханням неодноразово, однак Відповідач ігнорувала дані звернення. Практично вся пенсія, яку отримує Позивач, витрачається на оплату лікування, частина пенсії витрачається на базові потреби та оплату комунальних послуг. Два рази на рік Позивач повинна проходити лікування в лікувальному закладі, однак позбавлена цієї можливості у зв`язку зі скрутним матеріальним становищем.

Сума, що залишається на базові потреби не дає Позивачу можливості повноцінного забезпечити себе побутовими предметами першої необхідності, належним харчуванням та одягом. У зв`язку зі складними життєвими обставинами психо - емоційний стан Позивача став погіршуватись, а на фоні цього це призвело до значного погіршення самопочуття.

За таких складних обставин, знаходячись на межі бідності вона не отримує від дочки жодної грошової підтримки, із проханням про надання допомоги, вона змушена звернутись з цією позовною заявою до своєї працездатної дочки - ОСОБА_2 .

Тому, просила суд стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти на її утримання в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, починаючи з дати подання позову і довічно (а. с. 1-2 ).

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.06.2022 року, головуючим суддею визначено Орєхова О.І. ( а. с. 15 ) та матеріали передані для розгляду.

Відповідно до ч. 6 ст. 187 ЦПК України у разі якщо відповідачем у позовній заяві вказана фізична особа, яка не є суб`єктом підприємницької діяльності, суд не пізніше двох днів з дня надходження позовної заяви до суду звертається до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

13 червня 2022 року судом було зроблено запити стосовно місця проживання та реєстрації відповідача ( а. с. 20 ).

29 червня 2022 року за вх. № 20736 судом отримано з Відділу обліку та моніторингу інформацію про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС в м. Києві та Київській області стосовно ОСОБА_2 ( а.с. 23 ).

В зазначеній відповіді було вказано, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 187 ЦПК України за відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 185 цього Кодексу.

Якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи - відповідача.

Ухвалою судді від 30 червня 2022 року постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у вищезазначеній справі. Постановлено провести розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження та призначено судове засідання у справі на 21 липня 2022 року ( а. с. 24-25 ).

20 липня 2022 року за вх. № 23855судом отримана від відповідача клопотання про визнання поважними причин неможливості її явки до суду не раніше кінця вересня 2022 року та поновити строк для подання відзиву з урахуванням можливості ознайомлення зі справою ( отримання позовної заяви ) після її повернення в Україну ( а. с. 35, 36-37 ).

21 липня 2022 року судове засідання було відкладено на 14 вересня 2022 року ( а. с. 56 ).

14 вересня 2022 року у судовому засіданні було оголошено перерву до 05.10.2022 року за клопотанням представника відповідача для надання часу для ознайомленням з позовною заявою та підготовки відзиву ( а. с. 74-76 ).

29 вересня 2022 року за вх. № 34764 судом отримано відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача - адвокат Любченко Н.Ю. просила суд відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі мотивуючи тим, що 07.10.1978 року ОСОБА_3 (далі - Батько Відповідача) одружився з ОСОБА_1 (далі - Позивач, а обидва - Батьки). ІНФОРМАЦІЯ_3 у м. Біла Церква у них народилася Відповідач, ОСОБА_2 . Невдовзі після народження Відповідача, шлюб між Батьками було розірвано. В подальшому кожен із батьків створив власну сім`ю. З моменту народження, Відповідач проживала з батьками Позивача - її матір`ю - ОСОБА_5 (далі - Бабуся) та її вітчимом ОСОБА_6 (далі - Дідусь) по АДРЕСА_3 , та повністю перебувала на їх забезпеченні.

Розвитком Відповідача, на час дитинства та в підлітковому віці, вихованням Відповідача займалися Бабуся та Дідусь, які виховували Відповідача у розумінні того, що її батьки загинули. Позивачку Відповідач у дитинстві бачила періодично, не знаючи про їх родинні відносини. Остання представлялася як далека родичка. Позивачка безпосередньої участі у розвитку, вихованні та матеріальному забезпеченні Відповідача не приймала.

Після закінчення 9-го класу, з огляду на скрутне матеріальне становище, Відповідачка вимушена була піти на навчання до Ірпінського Індустріального Технікуму (коледж) (нині - Державний Податковий Університет), що по АДРЕСА_4 , де 15 років проживала у гуртожитку. Опосередкований зв`язок із Позивачкою погіршився у 2000 році після смерті Дідуся ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ), та закінчився у 2006 р. після смерті Бабусі ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ). Після смерті останньої Відповідач прийняла від неї спадщину, так як була єдиною спадкоємницею, а Позивачка спадщини не приймала, що свідчить про її погодження з виділеною їй роллю, небажання повідомляти Відповідачці про фактичні родинні стосунки та приймати участь у її житті. Про дійсний стан сімейних стосунків достеменно Відповідач дізналася лише у 2013 році. На цей час вона створила власну родину та народила трьох дітей. Участі у вихованні онуків Позивачка також не бере та бажання бути їм бабусею не висловлює. Особисто Позивач та Відповідач не спілкуються, поштово-телеграфної кореспонденції одна одній не відправляють.

Позивачем у позовній заяві підтверджено, що з 2006 року (дати смерті Бабусі , яка виховувала та займалася забезпеченням Відповідача), будь-який опосередкований зв`язок було припинено.

Вказана Позивачем інформація щодо «можливих звернень до Відповідача про допомогу» нічим не підтверджена та є нелогічною попередньо зазначеній особисто Позивачем інформації про відсутність будь-якого зв`язку та спілкування починаючи з 2006 року.

Таким чином, ОСОБА_1 з 1979 року (часу народження Відповідача) злісно ухилялася від виконання своїх батьківських обов`язків щодо виховання, духовного і фізичного розвитку та матеріального утримання Відповідача.

Тому, враховуючи не виконання ОСОБА_1 вимог ст.150 СК України про обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, на фактичну наявність передбачених ст. 164 СК України підстав позбавлення батьківських прав, у 2013 році Відповідач звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 .

Відповідач ОСОБА_1 в судові засідання по справі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 357/4562/22 не з`явилась, проте надала через канцелярію суду заяву про повне визнання позову та обставин, зазначених Позивачем (Відповідачем по даній справі), в якій ОСОБА_1 просила суд розглянути справу без її участі. Судом розглянуто цивільну справу № 357/1755/13-ц та 27.03.2013 прийнято рішення.

Цим рішенням суду встановлено, що (дослівно з тексту судового рішення); «З дня народження і до повноліття, а також в подальшому житті, вихованням позивача ( ОСОБА_2 ) та її утриманням, наданням батьківської допомоги займались батьки відповідачки ( ОСОБА_1 ) - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які являються бабусею та дідусем позивача. Судом достовірно встановлено, що підтверджується матеріалами справи та поясненням позивача у судовому засіданні, що відповідачем ОСОБА_1 були порушені вимоги законодавства щодо виховання дитини, яка фактично та юридично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до позивача, як її дитини».

Крім того, вказана Позивачем отримувана пенсія - 2154,46 грн., вища від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (мінімальної пенсії), що становить 2093,00 грн. (ЗУ «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV від 15.07.1999), отже Позивачка матеріально забезпечена вище від мінімально встановленого допустимого державного рівня, а викладений Позивачкою перелік хвороб, на які остання страждає, належним чином документально не підтверджений.

За інформацією з Єдиного реєстру боржників, щодо Позивача перебувають у провадженні 5 (п`ять) виконавчих проваджень про стягнення коштів. Це прямо свідчить про відсутність її особистої фінансової дисципліни, низькі сімейні і моральні цінності, та бажання лише покращити свій матеріальний стан і вирішити свої власноруч створені фінансові проблеми за рахунок Відповідача та рахунок її онуків, без фактичного усвідомлення невірності у минулому її само відсторонення від участі у вихованні, розвитку та забезпеченні Відповідача, а також відсутності реального бажання поновлення родинних відносин.

Документальним підтвердженням викладених вище доводів про ухилення Позивачки від виконання своїх батьківським обов`язків у відношенні до Відповідача, як дитини, є не тільки встановлені рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2013 у цивільній справі № 357/1755/13-ц фактичні обставини сімейних правовідносин, а й показання свідків, про виклик яких клопоче Відповідач перед судом.

У зв`язку зі збройною військовою агресією російської федерації, 08.06.2022 року Відповідачем подано заяву до Міністерства Юстиції про зупинення нотаріальної діяльності до закінчення військового стану в Україні. Далі, 10.06.2022 року Відповідач виїхала за межі країни України. Починаючи з 15.06.2022 зі своїми трьома малолітніми дітьми (донька 2009 р.н. та двоє синів 2011 р.н.) перебуває на території Сполученого Королівства Великобританії та Північної Ірландії. На цей час проживає у місті Абердін, Шотландія. Діти відвідують місцеву школу. На цей час Відповідач не працює, доходу не отримує.

Вказане нівелює твердження Позивача про «стабільний фінансовий стан та змогу утримувати Позивача».

Також, з огляду на наявність у Відповідача 3 (трьох) малолітніх дітей, будь-яке рішення суду з питань, що мають наслідком розгляд позовної заяви Позивача, прямо відображатиметься на їхньому матеріальному становищі та можливості Відповідача їх належного забезпечення.

Відповідач вважає, що позовні вимоги Позивача не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, як того вимагає ЦПК України ( а. с. 78-82 ).

04 жовтня 2022 року за вх. № 35561 судом отримано відповідь на відзив, в якому відповідач просила відзив відхилити, а позовні вимоги задовольнити в повному обсязі ( а. с. 116-117 ).

Розгляд справи декілька разів відкладався, 05.10.2022 року в судовому засіданні було оголошено перерву до 27.10.2022 року ( а. с. 135-140 ), 27.10.2022 року на 22.11.2022 року у зв`язку з відсутністю електропостачання в суді ( а. с. 144 ).

В судове засідання 22.11.2022 року позивач та її представник не з`явилися, в матеріалах справи містяться неодноразові заяви від позивача, в яких остання просила справу розглядати без участі позивача та її представника за наявними у справі матеріалами.

Окрім того, в судовому засідання, яке відбувалося 05.10.2022 року позивач ОСОБА_1 та її представник ОСОБА_11 , кожний окремо, підтримали позовні вимоги, надали пояснення аналогічні викладеним в позовній заяві та просили вимоги задовольнити в повному обсязі.

Тому, суд приводить до висновку, про можливість проведення судового засідання за відсутності позивача та її представника, враховуючи раніше надані пояснення останніх стосовно позовних вимог.

Представник відповідача - адвокат Любченко Н.Ю. в судовому засіданні позовні вимоги позивача не визнала, просила відмовити у задоволенні позовних вимог, оскільки вимоги позивача є безпідставними та надуманими.

Свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснили, що знають відповідача ОСОБА_2 з дитинства, навчалися разом в школі. Зі свідком ОСОБА_12 продовжила навчатися і на юридичному факультеті. Свідки зазначили, що мати відповідача ніколи не спілкувалася з донькою та нею не опікувалася, ОСОБА_2 завжди проживали з бабусею та дідусем, як були їй як батьки. Мати вони ніколи не бачили.

Суд, вислухавши пояснення представника відповідача, свідків, враховуючи пояснення надані з боку позивача та її представника в судовому засіданні 05.10.2022 року, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Судом встановлені фактичні обставини та зміст спірних правовідносин.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що свідчить в матеріалах справи повторне свідоцтво про народження, яке було видане 20 травня 2022 року Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) ( а. с. 4 ).

Так, позивач по справі змінила прізвище з ОСОБА_1 на ОСОБА_1 у зв`язку з укладенням шлюбу про що в матеріалах справи свідчить повторне свідоцтво про шлюб від 07.06.2022 року, виданого Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) ( а. с. 14 ).

Крім того, зазначене підтверджується Витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища від 20.05.2022 року, з якого вбачається, що позивач перебувала в шлюбі з ОСОБА_3 , до укладання шлюбі прізвище позивача - ОСОБА_1 ( а. с. 11 ).

З наявного у справі повторного свідоцтва про смерть від 07.06.2022 року, яке видане Білоцерківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Білоцерківському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції ( м. Київ ) вбачається, що ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , який був чоловіком позивача, помер ІНФОРМАЦІЯ_8 ( а. с. 13 ).

Згідно довідки про доходи № 2358 2091 2533 7318, виданої пенсіонеру ОСОБА_19 , сума пенсії останньої за період з 01.01.2018 року по 31.05.2022 року складає 93 665,31 грн. ( а. с. 5 ).

З виписки з історії хвороби № 8332 вбачається, що позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в НП Білоцерківської міської ради «Білоцерківська міська лікарня № 2» з 30.06.2019 року по 15.08.2019 року, діагноз: цукровий діабет II типу, кардіосклероз атеросклеротичний, діабетичну нейропатію, має гіпертонічну хворобу, ттивожно - депресивний синдром, ангіопатію сітківки по гіпертонічному типу II ст., початкова катаракта ( а. с.10 ).

В Довідці № 18 від 06.06.2022 року, виданої позивачу КНП БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» м. Біла Церква, остання перебуває під наглядом закладу з 2000 року та має діагноз: цукровий діабет ІІ типу, середньої важкості в ст. декомпенсації ( а. с.12 ).

Звертаючись до суду з вищевказаними позовними вимогами, позивач зазначала, що вона є пенсіонером, хворіє, коштів на придбання ліків не вистачає та потребує допомоги від доньки, відповідача по справі, яка відмовляється в допомоги хоча має таку можливість.

Відповідно ч. ч. 1-4 ст. 10 ЦПК України, суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Згідно ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин ( фактів ), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 статті 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Частиною 5, 6 статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

У статті 16 ЦК України встановлено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, зокрема примусове виконання обов`язку в натурі.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України повнолітні діти зобов`язані піклуватися про своїх непрацездатних батьків.

Відповідно до частини першої, третьої статті 172 СК України, повнолітні дочка, син зобов`язані піклуватися про батьків, проявляти про них турботу та надавати їм допомогу. Якщо повнолітні дочка, син не піклуються про своїх непрацездатних, немічних батьків, з них можуть бути за рішенням суду стягнуті кошти на покриття витрат, пов`язаних із наданням такого піклування.

Указане положення знайшло своє відображення, зокрема, у ч. 1 ст. 202 Сімейного кодексу України (далі - СК України), яка передбачає, що повнолітні дочка, син зобов`язані утримувати батьків, які є непрацездатними й потребують матеріальної допомоги.

Тлумачення ст. 202 СК України свідчить, що обов`язок повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків виникає на підставі сукупності наступних умов: походження дитини від матері, батька (кровне споріднення) або наявність між ними інших юридично значущих зв`язків (зокрема, усиновлення); непрацездатність матері, батька; потреба матері, батька в матеріальній допомозі.

Отже, зобов`язання повнолітніх «дітей» утримувати своїх батьків не виникає в разі відсутності хоча б однієї із вказаних умов.

При цьому варто закцентувати увагу на тому, що обов`язок повнолітніх «дітей» не пов`язується з їхньою працездатністю й можливістю надавати батькам матеріальну допомогу (це зазначено, зокрема, у постанові Верховного Суду від 05.09.2019 р. у справі №212/1055/18-ц), хоча, звичайно, цей чинник ураховують при визначенні розміру аліментів відповідно до ч. 1 ст. 205 СК України.

Необхідність матеріальної допомоги визначається в кожному конкретному випадку в залежності від матеріального становища батьків. До уваги приймається отримання батьками пенсії, державних пільг, субсидій, наявність у батьків майна, що може приносити дохід тощо. Сам факт непрацездатності батьків не зумовлює виникнення у дітей обов`язку надання їм утримання - стан непрацездатності має супроводжуватися необхідністю отримувати сторонню матеріальну допомогу.

Такої правової позиції дотримується ВС/КЦС в своїй постанові від 14.11.2018 у справі № 175/1508/16-ц).

Крім того, право на утримання (аліменти) має непрацездатна особа, яка не забезпечена прожитковим мінімумом.

Вказане узгоджується з правовим висновком, зробленим Верховним Судом України в постанові від 13.04.2016 у справі № 6-3066цс15, а також Верховним Судом в постанові від 19.09.2018 у справі № 494/1682/15-ц, за змістом якого право на утримання повнолітньою дочкою, сином виникає у непрацездатних батьків за умови, що їхня заробітна плата, пенсія, доходи від використання майна, інші доходи є меншими за розмір прожиткового мінімуму, встановленого Законом.

Вказана позивачем отримувана пенсія - 2154,46 грн., вища від прожиткового мінімуму для непрацездатних осіб (мінімальної пенсії), що становить 2093,00 грн. (ЗУ «Про прожитковий мінімум» № 966-XIV від 15.07.1999), отже позивач матеріально забезпечена вище від мінімально встановленого допустимого державного рівня.

Так, викладений позивачем перелік хвороб, на які остання страждає, не може бути прийнято судом до уваги, оскільки позивач має діагноз на який остання посилається: цукровий діабет ІІ типу, середньої важкості в ст. декомпенсації, позивач з вказаним діагнозом перебуває під наглядом лікувального закладу ще з 2000 року, про що зазначено в Довідці № 18 від 06.06.2022 року, виданої позивачу КНП БМР «Міський центр первинної медико-санітарної допомоги № 2» м. Біла Церква ( а. с.12 ).

Крім того, з боку позивача не було надано суду жодних належних та допустимих доказів, що остання будучи пенсіонером та отримуючи пенсію, витрачає як зазначено в позовній заяві практично всі кошти на придбання ліків, жодних чеків на підтвердження зазначеному не надано.

Відповідно до ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Також, не знайшло свого підтвердження і посилання позивача, що остання вимушена оплачувати комунальні послуги, тим самим нести додаткові витрати, оскільки як встановлено в судовому засіданні та не спростовано позивачем, остання користується майном, яке належить донці від іншого шлюбу, яка як власник несе витрати.

Не знайшло свого підтвердження і посилання позивача, які зазначені в позовній заяві, що остання повинна проходити лікування в лікувальному закладі два рази на рік, жодних документів такої необхідності з боку позивача не було надано та відповідно не підтверджено.

Окрім цього, не змогла пояснити позивач в судовому засіданні на питання суду, чому саме відповідач повинна сплачувати аліменти на утримання позивача ( довічно ), як зазначено у позовній заяві, хоча як встановлено в судовому засіданні, позивач має ще доньку від іншого шлюбу.

Також, з боку позивача не було надано суду жодного доказу, що остання зверталася до відповідача з проханням про допомогу.

Відповідно до частини першої статті 204 СК України, дочка, син можуть бути звільнені судом від обов`язку утримувати матір, батька та обов`язку брати участь у додаткових витратах, якщо буде встановлено, що мати, батько ухилялися від виконання своїх батьківських обов`язків.

Так, у п. 16 Постанови Пленуму Верховного Суду «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» Верховний Суд зазначив, що ухилення батьків від виконання батьківського обов`язку має місце коли вони (серед іншого) не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти тощо.

У п. 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок повнолітніх дочки, сина утримувати своїх непрацездатних батьків, які потребують матеріальної допомоги, не є абсолютним. У зв`язку з цим суд на вимогу дочки, сина, до яких пред`явлено позов про стягнення аліментів, зобов`язаний перевірити їхні доводи про ухилення батьків від виконання своїх обов`язків щодо них (ст. 204 СК України).

Встановлено, у 2013 році відповідач ОСОБА_2 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом про позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 .

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27 березня 2013 року в задоволенні позову було відмовлено.

Однак, вказаним судовим рішенням було встановлено, що відповідач ОСОБА_1 в судові засідання по справі Білоцерківського міськрайонного суду Київської області № 357/4562/22 не з`явилась, проте надала через канцелярію суду заяву про повне визнання позову та обставин, зазначених позивачем ( ОСОБА_1 ), в якій ОСОБА_1 просила суд розглянути справу без її участі.

Крім того, вказаним рішенням суду було встановлено, що з дня народження і до повноліття, а також в подальшому житті, вихованням позивача ( ОСОБА_2 ) та її утриманням, наданням батьківської допомоги займались батьки відповідачки ( ОСОБА_1 ) - ОСОБА_9 та ОСОБА_10 , які являються бабусею та дідусем позивача. Судом достовірно встановлено, що підтверджується матеріалами справи та поясненням позивача у судовому засіданні, що відповідачем ОСОБА_1 були порушені вимоги законодавства щодо виховання дитини, яка фактично та юридично самоусунулась від виконання своїх батьківських обов`язків по відношенню до позивача, як її дитини.

Позивачу було відмовлено у позові, лише через те, що на час звернення до суду остання являється повнолітньою особою.

Вказане судове рішення набрало законної сили 09.04.2013 року.

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Отже, документальним підтвердженням викладених вище доводів про ухилення позивача ОСОБА_1 від виконання своїх батьківським обов`язків у відношенні до відповідача ОСОБА_2 , як дитини, є не тільки встановлені обставини рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 27.03.2013 у цивільній справі № 357/1755/13-ц, а й показання свідків.

Так, свідки ОСОБА_12 та ОСОБА_13 в судовому засіданні пояснили, що знають відповідача ОСОБА_2 з дитинства, навчалися разом в школі, з ОСОБА_12 продовжила навчатися і на юридичному факультеті. Свідки зазначили, що мати відповідача ніколи не спілкувалася з донькою та нею не опікувалася, ОСОБА_2 завжди проживали з бабусею та дідусем, як були їй як батьки. Мати вони ніколи не бачили.

З урахуванням вищенаведеного, суд приходить до переконання, що позовні вимоги позивача не підтверджені належними, допустимими та достовірними доказами, як того вимагає ЦПК України, відповідно не знайшли свого підтвердження і під час розгляду даної справи.

Згідно ч. 1 ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Відповідно до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

За таких обставин, суд дослідивши та проаналізувавши докази у справі, керуючись завданнями цивільного судочинства щодо справедливого розгляду і вирішення цивільних справ, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків є такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 131 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно із п. 1 ч.ч.1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на - відповідача. У разі відмови в позові - на позивача.

Поняття судових витрат міститься в п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", де судові витрати передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Позивач при звернені до суду була звільнена від сплати судового збору на підставі ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України ( ч. 6 ст. 141 ЦПК України ).

Оскільки позовні вимоги повивача не підлягають до задоволення, не підлягає стягненню з відповідача на корить держави судовий збір.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституції України, ст. ст. 15, 16 Цивільного кодексу України, ст. ст. 172, 202, 204 СК України, ст. ст. 2, 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 82, 89, 133, 141, 187, 258-259, 263-265, 268, 273, 274, 353-355 ЦПК України, постановою Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 р. № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», п. 1 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року № 10 "Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах", Законом України «Про судовий збір», суд, -

У Х В А Л И В :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на непрацездатних батьків, - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( адреса проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП: НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ( адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Повне судове рішення складено 28 листопада 2022 року.

Рішення надруковано в нарадчій кімнаті в одному примірнику.

СуддяО. І. Орєхов