ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 6/753/349/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"11" листопада 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючої судді Сирбул О.Ф.

при секретарі Лаптєвої Ю.М.

представника позивача: Шагірмонова Д.О.

представника відповідача: Льовочкіної В.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві заяву Льовочкіної Валерії Михайлівни , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду від 15.06.2020 по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості, -

встановив:

У червні 2022 року ОСОБА_2 через представника адвоката Льовочкіну В.М. звернувся до суду із заявою, в якій просив відстрочити виконання рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15.06.2020 у справі № 757/47199/18.

В обґрунтування вимог заяви заявник посилався на те, що 24.02.2022 зв`язку із воєнною агресією та вторгненням російської федерації на територію України, Указом Президента України №64/2022 в Україні було введено воєнний стан. Захищаючи територіальну цілість та суверенітет України, 29.03.2022 року ОСОБА_2 вступив до лав добровольчого формування територіальної громади №12 і в цей же день, відповідно до Закону України «Про основи національного спротиву», уклав контракт терміном на три роки та був зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України. Як передбачено контрактом, ОСОБА_2 взяв на себе зобов`язання виконувати завдання територіальної оборони. Проходження ОСОБА_2 служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України ускладнює та робить неможливим виконання ним рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020 про стягнення боргу, що дає підстави для звернення до суду із заявою про відстрочення виконання цього рішення. Воєнна агресія російської федерації, яка у встановленому порядку визнана форс-мажорною обставиною, дають підстави вважати таке винятковими обставинами, які дають підстави для відстрочення виконання рішення суду згідно із положеннями ст. 435 ЦПК України, ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження», що узгоджується із роз`ясненнями, викладеними у п. 10 постанови Пленуму Верховного Суду України від 26.12.2003 №14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження». З моменту ухвалення рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15.06.2020 фактично вже пройшло два роки. Разом із цим, виконання вказаного рішення поновлено 22.12.2021 на підставі постанови Верховного Суду, що дає підстави обраховувати строки, встановлені ст. 435 ЦПК України, саме з цієї дати. Враховуючи наведене та ймовірність довготривалих воєнних дій на території України, що ускладнює виконання рішення суду, сторона боржника вважає, що відстрочення виконання судового рішення сприятиме дотриманню справедливого балансу між інтересами сторін.

У судовому засіданні представник заявника (боржника) ОСОБА_2 - адвокат Льовочкіна В.М. вимоги заяви підтримала та просила суд задовольнити у повному обсязі, надавши пояснення аналогічні змісту заяви.

У судовому засіданні представник позивача (стягувача) ОСОБА_4 - адвокат Шагірмонов Д.О. проти задоволення вимог заяви заперечував у повному обсязі, посилавшись на сплив строку для відстрочення виконання рішення суду у 2021 році, та відсутність обґрунтування виняткових обставин, які дозволили в відстрочити виконання рішення суду.

Вивчивши заяву та дослідивши матеріали справи вислухавши пояснення представників учасників справи, суд встановив наступні обставини та відповідно прийшов до наступних висновків.

У провадженні Дарницького районного суду м. Києва перебувала цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020 позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості задоволено.

Постановою Київського апеляційного суду від 29.09.2020 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020 залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22.12.2021 рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 29.09.2020 в частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 основної суми боргу у розмірі 16 610 100,00 грн. та 3 % річних у розмірі 1 348 831 грн. 13 коп. залишено без змін. Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020 та постанову Київського апеляційного суду від 29.09.2020 у частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 інфляційних втрат у розмірі 5 376 689 грн. 37 коп. скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення.Постанову Київського апеляційного суду від 29.09.2020 у частині позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 пені у розмірі 164 107 788,00 грн. скасовано. Справу в скасованій частині судового рішення направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020 поновлено у частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 основної суми боргу у розмірі 16 610 100,00 грн. та 3 % річних у розмірі 1 348 831 грн. 13 коп.

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Олефіром О.О. від 14.02.2022 відкрито виконавче провадження №68650287 з виконання виконавчого листа №757/47199/18, виданого 16.10.2020 на виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020 у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 29.06.2022 зупинено провадження в справі № 757/47199/18 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості на час перебування ОСОБА_2 у військовому формуванні Збройних Сил України.

До Дарницького районного суду надійшла заява адвоката Льовочкіної В.М., яка діє в інтересах ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020 - зміненого постановою Верховного Суду від 22.12.2021.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Виконання судового рішення, відповідно до змісту рішення Конституційного Суду України № 5-рп/2013 від 26 червня 2013 року по справі № 1-7/2013, є невід`ємною складовою права кожного на судовий захист і охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд справи судом.

Стаття 6 Європейської Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) гарантує право на справедливий судовий розгляд та закріплює принцип верховенства права, на якому будується демократичне суспільство, і найважливішу роль судової системи в здійсненні правосуддя. Проте, право на справедливий суд було б позбавлено сенсу, якщо б допускало невиконання остаточних судових рішень, які набрали законної сили.

Відповідно до усталеної практики Європейського суду з прав людини невід`ємною частиною права на суд та фундаментальним аспектом верховенства права є принцип правової визначеності (певності), який включає дотримання принципу остаточності судового рішення.

У розумінні практики Європейського суду ч. 1 ст. 6 Конвенції передбачає не лише доступ до правосуддя і встановлення порядку судового розгляду, а й гарантує виконання судових рішень з метою запобігання заподіяння шкоди одній із сторін.

Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання рішення залишилося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатись як невід`ємна частина судового процесу для цілей ст. 6 Конвенції.

Відповідно до ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

Згідно з ч. 1, ч. 3, ч. 4, ч. 5 ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: ступінь вини відповідача у виникненні спору; щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Частиною першою статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Системний аналіз зазначених норм законодавства свідчить, що закон не передбачає конкретного переліку обставин, які є підставою для відстрочення виконання рішення суду, а лише встановлює критерії для їх визначення, надаючи суду можливість у кожному конкретному випадку вирішувати питання про їх наявність з урахуванням усіх обставин справи.

Постановою Верховного Суду від 27.02.2019 у справі № 796/43/2018 встановлено, що підставою для застосування статей 435 ЦПК України і 33 Закону України «Про виконавче провадження» є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим. Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Вирішуючи питання щодо можливості відстрочення чи розстрочення виконання рішення, суд повинен враховувати майнові інтереси сторін, їх фінансовий стан, ступінь вини кожної сторони у виникненні спору та інші обставини. Матеріальний стан боржника не є безумовною підставою для розстрочення чи відстрочення виконання рішення суду і підлягає оцінці у сукупності з іншими фактичними обставинами.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях зазначає, що межі виправданої затримки виконання рішення суду залежать, зокрема, від складності виконавчого провадження, суми та характеру, що визначено судом.

Рішенням Суду у справі Глоба проти України №15729/07 від 05.07.2012 суд повторює, що пункт 1 статті 6 Конвенції, inter alia (серед іншого), захищає виконання остаточних судових рішень, які у державах, що визнали верховенство права, не можуть залишатися невиконаними на шкоду одній зі сторін. Відповідно виконанню судового рішення не можна перешкоджати, відмовляти у виконанні або надмірно його затримувати. Держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці. Також Суд зазначає, що саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього її апарату. Не зробивши цього, вона не виконає вимоги, що містяться у п. 1 ст. 6 Конвенції.

Стосовно системності виконання Європейський суд підкреслює, що присудження грошових коштів не надає пом`якшення у виконавчому провадженні, а отже сама можливість надання відстрочки виконання судового акту повинна носити виключний характер.

Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Як вбачається з матеріалів справи, подаючи заяву, ОСОБА_2 посилався на те, що Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022 в Україні було введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року. ОСОБА_2 вказує, що він вступив до лав добровольчого формування територіальної громади, та відповідно до Закону України «Про основи національного спротиву» 29.03.2022 уклав контракт добровольця територіальної оборони, терміном на три роки, та був зарахований до проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України. На переконання боржника проходження служби у складі добровольчого формування Сил територіальної оборони Збройних Сил України ускладнює виконання ним рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020.

Крім того, боржник зазначив, що військова агресія Російської Федерації проти України визнана на державному рівні форс-мажорною обставиною.

На підтвердження обставин викладених у заяві, боржник надав копію контракту добровольця територіальної оборони № 12, укладеного 29 березня 2022 року командиром формування з ОСОБА_2 ; копію посвідчення добровольця територіальної оборони, виданого ОСОБА_2 29 березня 2022 року, серії 12в №743 від 29.03.2022, дійсного до 29.03.2025; копію довідки військової частини НОМЕР_1 від 20 червня 2022 року про те, що ОСОБА_2 перебуває в складі добровільного формування територіальної громади з 26 лютого 2022 року по теперішній час.

Доказів того, що матеріальний стан відповідача не дозволяє йому виконати зобов`язання, строк виконання якого настав ще у вересні 2020 року, боржником не надано.

Разом з тим, суд вважає за необхідне звернути увагу, що навіть і складне матеріальне становище не свідчить ні про винятковість, ні про поважність причин невиконання рішення суду, а тому не може бути підставою для відстрочки виконання рішення суду.

Як вказувалось вище, відповідач посилається на запроваджений у країні воєнний стан, як на підставу для відстрочення виконання рішення суду, проте суд звертає увагу на те, що як відповідач, так і позивач знаходяться в однакових умовах, оскільки воєнний стан запроваджено на всій території України.

Слід зауважити, що сам по собі факт того, що відповідач наразіпроходить службу у складі добровольчого формування сил територіальної оборони Збройних Сил України не є підставою для відстрочення виконання рішення, а може бути підставою для зупинення виконавчих дій за наявності підстав, визначених ст. 34 Закону України «Про виконавче провадження».

Крім того, рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2022, яке набрало законної сили 29.09.2020 (постанова Київського апеляційного суду), стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики від 01.10.2015 у розмірі 187 443 408 (сто вісімдесят сім мільйонів чотириста сорок три тисячі чотириста вісім) гривень 50 копійок, яка складається з: 16 610 100 (шістнадцять мільйонів десяти тисяч ста) гривень 00 копійок основної суми боргу, 5 376 689 (п`яти мільйонів трьохсот сімдесяти шести тисяч шістсот вісімдесяти дев`ятьох) гривень 37 копійок інфляційних втрат, 1 348 831 (одного мільйона трьохста сорока восьми тисяч вісімсот тридцять однієї) гривні 13 копійок 3 % річних та 164 107 788 (ста шістдесяти чотирьох мільйонів ста семи тисяч сімсот вісімдесяти вісім) гривень 00 копійок неустойки у формі пені.

Із матеріалів справи вбачається, що судами першої та апеляційної інстанцій рішення судів було ухвалено задовго до введення воєнного стану, а тому боржник міг вжити ефективних заходів щоб уникнути ускладнень при його виконанні.

Станом на день розгляду заяви відомостей про часткове виконання рішення суду не надано.

Також, слід звернути увагу, що спірні (договірні) правовідносини між сторонами тривають від дня укладення між учасниками справи договору позики від 01.10.2015, та два роки з моменту ухвалення рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15.06.2020.

Наведені обставини свідчать про довготривалість цих правовідносин, а тому відстрочення виконання судового рішення, яке набрало законної сили, повторно призведе до порушення прав та законних інтересів стягувача ОСОБА_3 , що суперечитиме принципу обов`язковості виконання судових рішень та принципу правової визначеності.

Системний аналіз норм ЦПК України свідчить про те, що при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення.

Вказане узгоджується з Постановою Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі №2-1230/11.

Окрім того, згідно з вимогами заяви відповідач просить відстрочити виконання рішення без вказівки на період такого відстрочення, тоді як приписи ч. 5 ст. 435 ЦПК України передбачають, що відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, тобто в даному випадку постанови суду апеляційної інстанції від 29.09.2020, після розгляду справи апеляційним судом та відповідно набранням рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020 законної сили.

Крім того, сам заявник у заяві вказує на те, що з моменту ухвалення рішення Дарницького районного суду міста Києва від 15.06.2020 фактично вже пройшло два роки.

Посилання представника на те, що виконання вказаного рішення поновлено 22.12.2021 на підставі постанови Верховного Суду, що дає підстави обраховувати строки, встановлені ст. 435 ЦПК України, саме з цієї дати, судом оцінюються критично, з огляду на таке.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не було скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Рішення та ухвала суду касаційної інстанції набирають законної сили з моменту їх оголошення.

З моменту оголошення рішення або ухвали судом касаційної інстанції скасовані рішення та ухвали суду першої та апеляційної інстанції втрачають законну силу.

А в даному випадку рішення суду першої інстанції та апеляційної інстанції були скасовані лише в частині, а в іншій частині рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2020, залишено без змін та підлягає виконанню у примусовому порядку.

Крім того, процесуальним законом передбачено обчислення строків з дня ухвалення такого рішення, а не з часу пред`явлення чи поновлення його до виконання.

З огляду на вищезазначене, посилання боржника і зазначені ним доводи не є тими виключними обставинами, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

З практики Європейського суду з прав людини вбачається, що визначене статтею 6 Конвенції про захист прав та основоположних свобод право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; і саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; водночас ухиленням від виконання цього обов`язку є перекладення державою відповідальності за фінансове забезпечення організації виконавчого провадження на особу, на користь якої ухвалене судове рішення; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (§ 43 рішення у справі «Shmalko v. Ukraine» від 20 липня 2004 року, § 84 рішення у справі «Fuklev v. Ukraine» від 7 червня 2005 року, § 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia» від 28 листопада 2006 року, §§ 46, 51, 54 рішення у справі «Yuriy Nikolayevich Ivanov v. Ukraine» від 15 жовтня 2009 року).

Будь-яких інших належних та допустимих доказів на підтвердження факту наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, ОСОБА_2 суду не надав, тоді як, відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на зазначене, підстави для задоволення заяви ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення у цивільній справі № 757/47199/18 за позовною заявою ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості немає, а відтак у її задоволенні слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 13, 81, 260, 261, 353, 435 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволені заяви Льовочкіної Валерії Михайлівни , яка діє в інтересах ОСОБА_2 про відстрочення виконання рішення суду від 15.06.2020 по цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення суми заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадяти днів.

Суддя: