Справа № 575/753/22
Провадження № 2/575/150/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 р. смт. Велика Писарівка

В.Писарівський районний суд Сумської області у складі:

головуючого судді Савєльєвої А.І.

за участю секретаря Доценко Т.Г.,

розглянувши у відкритому підготовчому засіданні в залі суду смт.В.Писарівка справу за цивільним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

у с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, зареєстрованого між нею та відповідачем 15.07.2015 у виконкомі Солдатської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, актовий запис № 01, мотивуючи свої вимоги тим, що спільне життя не склалось з різних причин, на даний час шлюбні відносини та ведення спільного господарства фактично припинені, тому шлюб існує лише формально. Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У зв`язку з наведеним позивач просить позов задовольнити.

Справа розглядається за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою судді від 04.11.2022 відкрито загальне позовне провадження по справі з викликом учасників справи у підготовче засідання на 23.11.2022 о 09:00.

У підготовчому засіданні позивач позов підтримує, просить суд його задовольнити, при цьому пояснила, що проживає разом з малолітньою дитиною на квартирі у тітки в с. Солдатське Охтирського району.

Відповідач відзиву на позов не подав, у підготовчому засіданні позов визнав.

Заслухавши пояснення сторін, повно та всебічно дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка.

Згідно ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Відповідно до ст. 5 Протоколу № 7 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (Конвенцію ратифіковано Законом №475/97-ВР (475/97-ВР) від 17.07.1997 року) кожен з подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу у шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання.

Відповідно до ст. 55 СК України, дружина та чоловік зобов`язані спільно піклуватися про побудову сімейних відносин між собою та іншими членами сім`ї на почуттях взаємної любові, поваги, дружби, взаємодопомоги. Чоловік зобов`язаний утверджувати в сім`ї повагу до матері. Дружина зобов`язана утверджувати в сім`ї повагу до батька. Дружина та чоловік відповідальні один перед одним, перед іншими членами сім`ї за свою поведінку в ній. Дружина та чоловік зобов`язані спільно дбати про матеріальне забезпечення сім`ї.

Згідно з п.10 постанови Пленуму Верховного Суду України №11 від 21.12.2007 "Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя", суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Згідно ст.ст. 111, 112 Сімейного Кодексу України при розгляді справи про розірвання шлюбу суд повинен установити дійсні мотиви розлучення, з`ясувати фактичні взаємини подружжя, і зобов`язаний вжити заходів щодо їх примирення, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства. Шлюб розривається, якщо судом буде встановлено,що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу стали неможливими.

Відповідно до ст. 6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (§ 66 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).

Матеріалами справи встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15.07.2015 у виконкомі Солдатської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, актовий запис № 01, що підтверджується свідоцтвом про шлюб (а.с. 6). Від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 5).

Як пояснили сторони у підготовчому засіданні, вони проживають окремо, подружніх та сімейних стосунків не підтримують, спільне господарство не ведуть. Позивач на розірванні шлюбу наполягає, відповідач проти позову не заперечує, що підтвердили у підготовчому засіданні, отже, подальше збереження шлюбу неможливе і суперечить інтересам сторін.

З`ясувавши фактичні взаємовідносини між сторонами і дійсні причини позову про розірвання шлюбу, суд також враховує ст. 51 Конституції України та ст. 24 Сімейного Кодексу України, в якій вказано, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і примушування до шлюбу не допускається, а документальне існування шлюбу між сторонами по справі не відповідає поняттю «сім`ї», як соціального інституту сучасного суспільства.

Зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції про дискримінацію жінок в частині першій підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання». Шлюб - це сімейний союз, при цьому слово «сімейний» засвідчує, що шлюб створює сім`ю, а слово «союз» підкреслює договірну природу шлюбу, яка зумовлює його добровільний характер.

Відповідно до ч. 3 ст. 105 СК України шлюб припиняється шляхом його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду відповідно до ст.110 цього Кодексу.

Згідно ст. 113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу у подальшому іменуватися цим прізвищем або поновити своє дошлюбне прізвище.

Вирішуючи питання про визначення місця проживання дитини після розірвання шлюбу, суд виходить з того, що за загальним правилом за відсутності спору щодо того, з ким із батьків будуть проживати неповнолітні діти, суд може вирішити питання про залишення проживання дитини з матір`ю чи батьком одночасно з вимогою про розірвання шлюбу. При цьому, це не свідчить про те, що суд вирішує позов про визначення місця проживання дитини, оскільки суд лише констатує, з ким залишається проживати дитина після розірвання шлюбу, не змінюючи при цьому її місце проживання (правова позиція, висловлена Верховним Судом України у справі № 339/143/20 від 22 грудня 2021 року).

Однак, позивач, вказуючи у позові зареєстроване місце проживання с. Крамчанка Охтирського району, у підготовчому засіданні пояснила, що постійного фактичного місця проживання вона не має, проживає разом з дитиною тимчасово в с. Солдатське Охтирського району, однак довідки на підтвердження цього факту суду не надала, що позбавляє суд можливості зазначити адресу, де позивач проживає разом з малолітньою донькою. Відповідач у підготовчому засіданні не заперечує проти того, щоб малолітня дитина після розірвання шлюбу залишилась проживати разом із матір`ю.

Враховуючи викладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визначення місця проживання дитини.

Таким чином, враховуючи обставини справи, приймаючи до уваги приписи ст. 112 СК України, беручи до уваги, що відповідач позов визнав, суд вважає за можливе позов задовольнити частково, розірвати шлюб між сторонами, а також стягнути з відповідача судовий збір відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Оскільки під час звернення до суду позивач не сплатила судовий збір за позовну вимогу про визначення місця проживання дитини, а суд відмовляє у задоволенні цієї вимоги, з позивача на користь держави підлягає стягненню 992,40 грн. судового збору.

Відповідно до ст. 51 Конституції України, ст.ст. 110,111,112,113,114 Сімейного Кодексу України,

керуючись ст.ст. 12,13,48,76,141,258,259,263-265,268,273,354,355 ЦПК України, суд

в и р і ш и в :

Цивільний позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , та ОСОБА_4 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрований 15 липня 2015 року виконкомом Солдатської сільської ради В.Писарівського району Сумської області, актовий запис № 01.

Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 іменувати за прізвищем ОСОБА_4 .

У задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь держави судовий збір у розмірі 992 гривень 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складене 23 листопада 2022 року.

Суддя А.І.Савєльєва