Справа № 366/3222/21
Провадження № 2/366/180/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року Іванківський районний суд Київської області в складі: головуючого-судді Ткаченка Ю.В., за участю секретаря судових засідань Морозової Я.Р., з участю сторін: представника позивача Ярошенко О.М., представників відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 (який перебував на зв`язку в режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду, в смт. Іванків Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_4 , в особі представника позивача ОСОБА_5 , до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», Державного агентства України з управління зоною відчуження про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди,

В С Т А Н О В И В

30 листопада 2021 року ОСОБА_4 (далі Позивач), в особі свого представника Ярошенко Олесі Миколаївни (далі Представник позивача), звернувся до суду із позовною заявою до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами»(далі Відповідач 1), Державне агентство України з управління зоною відчуження (далі Відповідач 2) про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що Наказом № 15-ос від 08 лютого 2021 року Державного агентства України з управління зоною відчуження його було призначено з 10 лютого 2021 року виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ, відповідно до Положення про Державне агенство України з управління зоною відчуження, затверженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 жовтня 2014 року № 564.

Наказом Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами № 55 о/с від 10 лютого 2021 року його було призначено виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 травня 2021 року №493-р про погодження призначення ОСОБА_4 виконуючим обов`язки генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами вирішено погодитися з пропозицією Міністра захисту довкілля та природних ресурсів.

Наказом № 52-ос від 25 травня 2021 року Державного агентства України з управління зоною відчуження ОСОБА_4 було призначено з 25 травня 2021 року виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ до призначення керівника в установленому законодавством порядку, а Наказ № 15-ос від 08 лютого 2021 року Державного агентства України з управління зоною відчуження „Про призначення виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ, - визнано таким, що втратив чинність.

Наказом Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами № 313 о/с від 25 травня 2021 року ОСОБА_4 було призначено з 25 травня 2021 року виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ, а Наказ № 55 о/с від 10 лютого 2021 року - визнано таким, що втратив чинність.

З 29 червня 2021 року по 20 липня 2021 року, ОСОБА_4 перебував у щорічні основній відпустці згідно наказу № 7/1-01. Під час перебування у відпустці, ОСОБА_4 було незаконно звільнено з роботи на підставі наказу Державного агентства України з управління зоною відчуження № 92 - о/с від 12 липня 2021 року та згідно пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України.

12 липня 2021 року було винесено наказ Державного агентства України з управління зоною відчуження № 95- о/с від 12 липня 2021 року про скасування наказу № 92 - о/с від 12 липня 2021 року про звільнення ОСОБА_4 .

3 21 липня 2021 року по 25 жовтня 2021 року позивач перебував на лікарняному на підставі лікарняних листів: серія АЛГ № 970852 від 21 липня 2021 року; серія АЛГ № 544250 від 09 серпня 2021 року; серія АДЯ № 295491 від 07 вересня 2021 року.

27 жовтня 2021 року на адресу ОСОБА_4 надійшов лист з Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами від 04 жовтня 2021 року № 1-02.0/03/2267/21 про те, що на виконання наказу ДАЗВ від 16 вересня 2021 року №147 наказом по підприємству від 20 вересня 2021 року № 620 о/с, його з 16 вересня 2021 року звільнено від виконання обов`язків генерального директора ДСП „ЦППРВ на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України. Накази не додано до даного листа.

17 листопада 2021 року, виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ ОСОБА_6 було виготовлено та направлено відповідь на адвокатський запит адвокату Ярошенко О.М. за № 1- 13/03/2748/21 від 17.11.21 року, а також приєднано засвідчені копії наказів: № 55 о/с ДСП „ЦППРВ від 10 лютого 2021 року; № 313 о/с ДСП „ЦППРВ від 25 травня 2021 року; № 620 о/с ДСП „ЦППРВ від 20 вересня 2021 року; ДСП „ЦППРВ № 7/1-01 про надання відпустки ОСОБА_4 з 29 червня 2021 року по 20 липня 2021 року, довідку про заробітну плату нараховану ОСОБА_4 за період з квітня 2021 року по 20 липня 2021 року.

25 листопада 2021 року адвокат Ярошенко О.М. отримала відповідь на адвокатський запит простим листом за підписом т.в.о. голови Державного агентства України з управління зоною відчуження ОСОБА_7 , а також засвідчені копії наказів: № 15 о/с від 08.02.21 року; № 52 о/с від 25.05.21 року; № 147 о/с від 16.09.21 року.

Згідно наказу Державного агентства України управління зоною відчуження № 147- ос від 16 вересня 2021 року ОСОБА_4 звільнено з 16 вересня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України.

На виконання наказу ДАЗВ № 147-ос від 16 вересня 2021 року було винесено наказ ДСП „ЦППРВ № 620 о/с від 20 вересня 2021 року про звільнення ОСОБА_4 з 16 вересня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора ДСП „ЦППРВ на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України.

Позивач вважає, що його звільнено незаконно, оскільки згідно пункту 2 статті 36 КЗпП України «Підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У наказі ДСП „ЦППРВ № 313 о/с від 25 травня 2021 року не вказано строк на який призначено виконуючого обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ ОСОБА_4 .

Наказом № 52-ос від 25 травня 2021 року Державного агентства України з управління зоною відчуження було призначено з 25 травня 2021 року виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ ОСОБА_4 до призначення керівника в установленому законодавством порядку, відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 травня 2021 року № 493-р „Про погодження призначення ОСОБА_4 виконуючим обов`язки генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами та Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 „Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки.

В наказі Державного агентства України з управління зоною відчуження № 52-ос від 25 травня 2021 року зазначено, що ОСОБА_4 призначений на посаду виконуючого обов`язки генерального директора державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами до призначення керівника в установленому законодавством порядку.

Згідно відповіді Державного агентства України з управління зоною відчуження № 01-378/9-21 від 18 листопада 2021 року на адвокатський запит, - у 2021 році конкурсний відбір для заміщення вакантної посади генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами було оголошено 01 липня 2021 року та в подальшому скасовано 13 липня 2021 року, у зв`язку з необхідністю приведення у відповідність до чинного законодавства кваліфікаційних вимог до посади керівника зазначеного підприємства. Отже, наразі не було проведено конкурсний відбір керівника ДСП „ЦППРВ та не призначено керівника ДСП „ЦППРВ в установленому порядку, тому не настала подія зазначена в наказі Наказом № 52-ос від 25 травня 2021 року Державного агентства України з управління зоною відчуження, до настання якої ОСОБА_4 мав виконувати обов`язки генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами.

Відповідно до ст. 40 КЗпП України «Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації».

Отже, Позивач вважає, що його було незаконно звільнено в період його тимчасової непрацездатності, що суперечить положенням статті 40 КЗпП України, а тому з урахування уточнених позовних вимог позивач просить суд скасувати Накази відповідачів щодо його звільнення; поновити його на роботі; стягнути з Відповідач 1 середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 вересня 2021 року до дня поновлення на роботі; стягнути з відповідачів моральну шкоду в розмірі по 100 000 тисяч гривень з кожного, судовий збір та витрати на правову допомогу.

Ухвалою суду від 03.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 07 лютого 2022 року /а.с. 46 том 1/.

15 грудня 2021 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про приєднання до матеріалів справи Витягів з єдиного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань відносно Відповідача 1 та Відповідача 2 /а.с. 50-54 том 1/.

04.01.2022 року до суду від Державного агентства України з управління зоною відчуження (Відповідач 2) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач просить суд у задоволенні позову відмовити повністю /а.с. 58-71 том 1/.

11.01.2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву відповідача 2, в якій представник позивача просить поновити строк для подання відповіді на відзив, як такий, що пропущений з поважних причин, врахувати дану відповідь при ухваленні рішення у справі та задовольнити позовну заяву в повному обсязі /а.с. 72-98 том 1/.

12.01.2022 рокудо суду від Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» (Відповідач 1) надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач 1 просить суд у задоволенні позову відмовити повністю /а.с. 99-118 том 1/.

25.01.2022 року суду від Державного агентства України з управління зоною відчуження (Відповідач 2) надійшло заперечення на відповідь на відзив позивача, в якому відповідач 2 просить у задоволенні позову відмовити повністю /а.с. 119-126 том 1/.

25.01.2022 року до суду від Державного агентства України з управління зоною відчуження (Відповідач 2) надійшло клопотання про поновлення пропущеного строку для звернення до суду /а.с.127-137 том 1/.

27.01.2022 року до суду від представника позивача надійшла відповідь на відзив на позовну заяву відповідача 1, в якому представник позивача просить задовольнити позовну заяву ОСОБА_4 в повному обсязі /а.с.139-147 том 1/.

07.02.2022 року до суду від представника позивача надійшло клопотання про поновлення строку на подання доказів та долучення до матеріалів цивільної справи /а.с.150-163 том 1/.

07.02.2022 року до суду від Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» (Відповідач 1) надійшло заперечення на відповідь на відзив представника позивача, в якому відповідач 1 просить у задоволенні позову відмовити повністю та долучити заперечення до справи та врахувати його під час прийняття рішення /а.с. 168-170 том 1/.

07.02.2022 року ухвалою суду відмовлено у задоволенні заявленого клопотання представника Державного агентства України з управління зоною відчуження (Відповідач 2) про закриття провадження у справі у зв`язку з пропущенням строку звернення до суду в порядку ст. 233 КЗпП України /а.с. 178 том 1/.

Розгляд підготовчого судового засідання за клопотанням представника позивача відкладено на 21 лютого 2022 року на 14 год. 20 хв. /а.с. 180-182 том 1/.

21.02.2022 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді Ткаченка Ю.В., на лікарняному /а.с. 185 том 1/.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України, рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 було тимчасово зупинено здійснення судочинства /а.с. 186 том 1/.

06.03.2022 року розпорядженням Голови Верховного Суду № 1/0/9-22 було змінено територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду до Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області.

22.04.2022 року підсудність судових справ Іванківського районного суду було відновлено на підставі розпорядження Голови Верховного Суду № 18/0/9-22 від 21.04.2022 року /а.с. 187 том 1/.

Після відновлення судочинства підготовче судове засідання призначено на 26 липня 2022 року /а.с. 189 том 1/.

26.07.2022 року на електронну адресу суду надійшло клопотання представника позивача про відкладення підготовчого судового засідання, у зв`язку з перебуванням представника позивача та позивача за кордоном /а.с. 193-199 том 1/.

26.07.2022 року розгляд підготовчого судового засідання за клопотанням представника позивача відкладено на 01.09.2022 року /а.с. 200 том 1/.

01.09.2022 року до канцелярії суду представником позивача надано заяву про поновлення позивачу строків звернення до суду з позовом до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», Державне агентство України з управління зоною відчуження про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу /а.с. 204-206 том 1/.

01.09.2022 року до канцелярії суду представником позивача ОСОБА_4 адвокатом Ярошенко О.М. було подано уточнену позовну заяву з додатками до неї /а.с. 207-251 том 1, а.с. 1-14 том 2/.

01.09.2022 року до канцелярії суду представником позивача ОСОБА_4 адвокатом Ярошенко О.М. було подано заяву про поновлення позивачу строку звернення до суду з позовом /а.с. 15-22 том 2/.

01 вересня 2022 року під час проведення підготовчого судового засідання представником Відповідача 1 ОСОБА_1 було подано письмові пояснення по справі та Відзив на нову редакцію позовної заяви /а.с. 23-39 том 2/.

Ухвалою суду від 01.09.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду на 12.10.2022 року /а.с. 42-44 том 2/, однак за клопотанням представника Відповідача 2 розгляд справи було відкладено на 07 листопада 2022 року /а.с. 56-57, 58 том 2/.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 адвокат Ярошенко О.М. позовні вимоги підтримала з підстав, викладених в уточненій позовній заяві. Просила суд задовольнити їх в повновму обсязі.

Представник відповідача 1 Шевчук В.І. у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, письмових поясненнях та запереченнях.

Крім того, додаткового повідомив суд, що позивач був прийнятий на роботу по строковому трудовому договору (до призначення керівника підприємства (обмежено подією, а не терміном)), який відповідно до чинного законодавства може бути розірвано по його закінченню, не зважаючи на те, чи працівник перебуває у відпустці, чи на лікарняному.

Керівника підприємства на момент звільнення ОСОБА_4 призначено не було.

Термін виконання виконуючого обов`язків директора підприємства не може перевищувати три місяці. На сьогоднішній день, кожні три місяці міняється особа, як така, що виконує обов`язки директора підприємства. На день розгляду справи, керівник все ще не призначений та конкурс не оголошений.

Вважає, що звільнення ОСОБА_4 відбулося без порушення прав позивача, а тому позов не підлягає до задоволення

Представник відповідача 1 ОСОБА_2 підтримав пояснення представника відповідача 1 Шевчук В.І.

Представник відповідача 2 Горбач О.С. у судовому засіданні позов не визнав з підстав, викладених у відзиві на позовну заяву, письмових поясненнях та запереченнях.

Додав лише, що підприємство у своїй діяльності при прийнятті на роботу директора або виконуючого обов`язків директора підприємтсва керується Порядком проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 „Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки.

Посада тимчасово виконуючого обов`язки підприємства керівника є тимчасовою до часу, коли буде призначено керівником шляхом проведення конкурсу, або іншим законним шляхом. ОСОБА_4 при призначенні його на посаду виконуючого обов`язків мав усвідомлювати , що його посада є тимчасовою.

Звільнення позивача під час перебування його на лікарняному відбулася законно, з підстав, визначених у ч. 3 ст. 40 КЗпП та згідно Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 „Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки.

Вислухавши представника позивача, представників відповідачів, дослідивши матеріали справи, всебічно та в повному обсязі проаналізувавши всі обставини справи, належність та допустимість доказів, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково з наступних підстав.

Відповідно до положень ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке вона може здійснити шляхом звернення до суду у визначеному ЦПК України порядку (ст. 4 ЦПК України) і що також гарантовано ст.124 Конституції України.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

У п. 33 рішення ЄСПЛ від 19.02.2009 року у справі "Христов проти України" суд зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ч. 1 ст. 6 Конвенції, слід тлумачити в контексті преамбули Конвенції, яка, зокрема, проголошує верховенство права як складову частину спільної спадщини Договірних держав.

У справі Bellet v. France Суд зазначив, що "стаття 6 § 1 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права".

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Правилами ст. 12 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За нормами ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до ч.1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом.

По справі встановлено, що Наказом № 15-ос від 08 лютого 2021 року Державного агентства України з управління зоною відчуження ОСОБА_4 з 10 лютого 2021 року було призначено виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ, відповідно до Положення про Державне агенство України з управління зоною відчуження, затверженого постановою Кабінету Міністрів України від 22 жовтня 2014 року № 564 /а.с. 16 том 1/.

Наказом Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами № 55 о/с від 10 лютого 2021 року ОСОБА_4 з 10 лютого 2021 року було призначено виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ /а.с. 15 том 1/.

Відповідно до Розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 травня 2021 року №493-р про погодження призначення ОСОБА_4 виконуючим обов`язки генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами, вирішено погодитися з пропозицією Міністра захисту довкілля та природних ресурсів /а.с. 17 том 1/.

Наказом № 52-ос від 25 травня 2021 року Державного агентства України з управління зоною відчуження ОСОБА_4 з 25 травня 2021 року було призначено виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ до призначення керівника в установленому законодавством порядку, а Наказ № 15-ос від 08 лютого 2021 року Державного агентства України з управління зоною відчуження „Про призначення виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ визнано таким, що втратив чинність /а.с. 19-20 том 1/.

Наказом Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами № 313 о/с від 25 травня 2021 року ОСОБА_4 з 25 травня 2021 року було призначено виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ, а Наказ № 55 о/с від 10 лютого 2021 року визнано таким, що втратив чинність /а.с. 21 том 1/.

З 29 червня 2021 року по 20 липня 2021 року, ОСОБА_4 перебував у щорічні основній відпустці згідно наказу № 7/1-01 /а.с. 22 том 1/.

Під час перебування у відпустці, ОСОБА_4 був незаконно звільнений з роботи, на підставі наказу Державного агентства України з управління зоною відчуження № 92 - о/с від 12 липня 2021 року та згідно пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України /а.с. 35 том 1/.

12 липня 2021 року було винесено наказ Державного агентства України з управління зоною відчуження № 95- о/с від 12 липня 2021 року про скасування наказу № 92 - о/с від 12 липня 2021 року, про звільнення ОСОБА_4 /а.с. 36 том 1/.

3 21 липня 2021 року по 25 жовтня 2021 року позивач перебував на лікарняному на підставі лікарняних листів: серія АЛГ № 970852 від 21 липня 2021 року; серія АЛГ № 544250 від 09 серпня 2021 року; серія АДЯ № 295491 від 07 вересня 2021 року /а.с. 29, 30, 31 том 1/.

Згідно наказу Державного агентства України управління зоною відчуження № 147- ос від 16 вересня 2021 року ОСОБА_4 звільнено з 16 вересня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України /а.с. 25 том 1/.

На виконання наказу ДАЗВ № 147-ос від 16 вересня 2021 року було винесено наказ ДСП „ЦППРВ № 620 о/с від 20 вересня 2021 року про звільнення ОСОБА_4 з 16 вересня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора ДСП „ЦППРВ на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України /а.с. 24 том 1/.

27 жовтня 2021 року на адресу ОСОБА_4 надійшов лист з Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами від 04 жовтня 2021 року № 1-02.0/03/2267/21 про те, що на виконання наказу ДАЗВ від 16 вересня 2021 року №147 наказом по підприємству від 20 вересня 2021 року № 620 о/с його з 16 вересня 2021 року звільнено від виконання обов`язків генерального директора ДСП „ЦППРВ на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України. Накази не додано до даного листа /а.с. 26-28 том 1/.

17 листопада 2021 року, виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ ОСОБА_6 було виготовлено та направлено відповідь на адвокатський запит адвокату Ярошенко О.М. за № 1- 13/03/2748/21 від 17.11.21 року, а також додано засвідчені копії наказів: № 55 о/с ДСП „ЦППРВ від 10 лютого 2021 року; № 313 о/с ДСП „ЦППРВ від 25 травня 2021 року; № 620 о/с ДСП „ЦППРВ від 20 вересня 2021 року; ДСП „ЦППРВ № 7/1-01 про надання відпустки ОСОБА_4 з 29 червня 2021 року по 20 липня 2021 року, довідку про заробітну плату нараховану ОСОБА_4 за період з квітня 2021 року по 20 липня 2021 року /а.с. 32-34 том 1/.

25 листопада 2021 року адвокат Ярошенко О.М. отримала відповідь на адвокатський запит простим листом за підписом т.в.о. голови Державного агентства України з управління зоною відчуження Крамаренка Євгена, а також засвідчені копії наказів: № 15 о/с від 08.02.21 року; № 52 о/с від 25.05.21 року; № 147 о/с від 16.09.21 року.

Згідно наказу Державного агентства України управління зоною відчуження № 147- ос від 16 вересня 2021 року ОСОБА_4 звільнено з 16 вересня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами на підставі пункту 2 статті 36 Кодексу законів про працю України /а.с. 25 том 1/.

На виконання наказу ДАЗВ № 147-ос від 16 вересня 2021 року, було винесено наказ ДСП „ЦППРВ № 620 о/с від 20 вересня 2021 року, про звільнення ОСОБА_4 з 16 вересня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора ДСП „ЦППРВ на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП України /а.с. 24 том 1/.

Згідно вимог ст. 233 КЗпП «Працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення в місячний строк з дня вручення йому копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_4 17 листопада 2021 року та 25 листопада 2021 року ознайомився з наказами про своє звільнення, а до суду звернувся 26 листопада 2021 року (штамп Укрпошти на конверті), тобто в межах строку, передбаченого ст. 233 КЗпП.

Судом встановлено та не оспорюється сторонами, що ОСОБА_4 був звільнений на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП.

Вимогами пункту 2 статті 36 КЗпП України передбачено, що підставами припинення трудового договору є: закінчення строку (пункти 2 і 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна з сторін не поставила вимогу про їх припинення.

Однак, у Наказі ДСП „ЦППРВ № 313 о/с від 25 травня 2021 року не зазначено строк на який призначено виконуючого обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ ОСОБА_4 .

Крім того, Наказом № 52-ос від 25 травня 2021 року Державного агентства України з управління зоною відчуження ОСОБА_4 з 25 травня 2021 року було призначено виконуючим обов`язки генерального директора ДСП „ЦППРВ до призначення керівника в установленому законодавством порядку. Відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 21 травня 2021 року № 493-р та Порядку проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 вересня 2008 року № 777 „Про проведення конкурсного відбору керівників суб`єктів господарювання державного сектору економіки (далі по тексту Порядку) ОСОБА_4 погоджено призначити виконуючим обов`язки генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами.

Відповідно до Постанови пленуму Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С.Ю. (суддя-доповідач), Стрільчука В.А., Фаловської І.М. справа N 266/3163/16-ц від 29 квітня 2021 року, - за частиною першою статті 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Трудовий договір може бути: безстроковим, що укладається на невизначений строк; на визначений строк, встановлений за погодженням сторін; таким, що укладається на час виконання певної роботи (стаття 23 КЗпП України). Строковий трудовий договір укладається у випадках, коли трудові відносини не можуть бути встановлені на невизначений строк з урахуванням характеру наступної роботи, або умов її виконання, або інтересів працівника та в інших випадках, передбачених законодавством. При укладенні трудового договору на визначений строк цей строк встановлюється погодженням сторін і може визначатись як конкретним терміном, так і часом настання певної події (наприклад, повернення на роботу працівниці з відпустки по вагітності, родах і догляду за дитиною; особи, яка звільнилась з роботи в зв`язку з призовом на дійсну строкову військову чи альтернативну службу, обранням народним депутатом чи на виборну посаду (або виконанням певного обсягу робіт). Відповідно до пункту 2 частини першої статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 статті 23), крім випадків, коли трудові відносини фактично тривають і жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення. У нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк.

У наказі Державного агентства України з управління зоною відчуження № 52-ос від 25 травня 2021 року зазначено, що ОСОБА_4 призначений на посаду виконуючого обов`язки генерального директора державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами» до призначення керівника в установленому законодавством порядку.

Відповідно до відповіді Державного агентства України з управління зоною відчуження № 01-378/9-21 від 18 листопада 2021 року на адвокатський запит, - у 2021 році конкурсний відбір для заміщення вакантної посади генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами було оголошено 01 липня 2021 року та в подальшому скасовано 13 липня 2021 року, у зв`язку з необхідністю приведення у відповідність до чинного законодавства кваліфікаційних вимог до посади керівника зазначеного підприємства.

Згідно п. 2 Порядку «Підставою для оголошення конкурсного відбору керівника підприємства (далі - конкурсний відбір) є рішення (наказ) міністерства, Фонду державного майна або іншого органу, який виконує функцію з управління підприємством, державним господарським об`єднанням, державною холдинговою компанією, іншою державною господарською організацією, для підприємств, функції з управління якими виконує Кабінет Міністрів України, - рішення Кабінету Міністрів України (далі - суб`єкт управління), із зазначенням строку приймання заяв і проведення конкурсного відбору (крім керівників підприємств, які включені до переліку особливо важливих для економіки суб`єктів господарювання державного сектору економіки, у статутному капіталі яких більше 50 відсотків акцій (часток) належать державі, призначення керівників та членів наглядових рад яких здійснюється за участю комітету з призначення керівників особливо важливих для економіки підприємств, згідно з додатком), яке для підприємства, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави і вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності або річний розмір чистого доходу якого перевищує 200 млн. гривень, керівника підприємства, вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності перевищує 2 млрд. гривень або річний розмір чистого доходу якого перевищує 1,5 млрд. гривень, приймається не пізніше ніж через 20 днів після відкриття вакансії керівника підприємства.

До оголошення конкурсного відбору або на період проведення конкурсного відбору суб`єкт управління тимчасово покладає виконання обов`язків або призначає виконуючого обов`язки керівника підприємства, що має стратегічне значення для економіки та безпеки держави і вартість активів якого за даними останньої фінансової звітності або річний розмір чистого доходу якого перевищує 200 млн. гривень, керівника особливо важливого для економіки підприємства. Тимчасове покладення виконання обов`язків керівників зазначених підприємств або призначення виконуючими обов`язки таких керівників здійснюється суб`єктом управління після погодження кандидатур відповідних осіб Кабінетом Міністрів України. До проекту рішення Кабінету Міністрів України про погодження кандидатури додаються біографічна довідка з кольоровою фотокарткою, що засвідчуються підписом керівника служби управління персоналом суб`єкта управління, скріпленим печаткою; згода кандидата на посаду щодо покладення на нього виконання обов`язків або призначення його виконуючим обов`язки керівника підприємства; копії документа про повну вищу освіту; копії документа, що посвідчує особу та підтверджує громадянство, трудової книжки, що засвідчуються підписом керівника служби управління персоналом суб`єкта управління і скріплюються печаткою; згода на обробку персональних даних. У разі непогодження Кабінетом Міністрів України зазначених кандидатур суб`єкти управління у тижневий строк з дня прийняття відповідного рішення подають Кабінетові Міністрів України пропозиції щодо інших кандидатур.

Підставою для оголошення відбору керівника особливо важливого для економіки підприємства є рішення суб`єкта управління або, якщо суб`єкт управління протягом 30 днів з моменту відкриття відповідної вакансії не оголосив відбір, - відповідне рішення Кабінету Міністрів України. Перший віце-прем`єр-міністр України - Міністр економіки повинен протягом 30 днів з моменту, коли у Кабінету Міністрів України виникло право оголосити відбір, подати до Кабінету Міністрів України проект відповідного рішення про оголошення відбору керівника особливо важливого для економіки підприємства.

Суб`єкт управління разом з рішенням про проведення відбору керівника особливо важливого для економіки підприємства подає Мінекономіки протягом семи днів від дати його прийняття пропозиції щодо вимог до претендентів на посаду керівника особливо важливого для економіки підприємства, інформацію про фінансово-економічний стан підприємства - відомості про баланс (форма № 1), звіт про фінансові результати (форма № 2), звіт про рух коштів (форма № 3), звіт про власний капітал (форма № 4), примітки до річної фінансової звітності (форма № 5)».

Відповідачами 1 та 2 до суду не було надано жодного доказу на підтвердження того чи було оголошено конкурсний відбір керівника підприємства в установленому законом порядку, тому суд приходить до висновку, що конкурс було оголошено з формальних підстав, у зв`язку з чим він був скасований 12.07.2021 року, а керівник так і не обраний в установленому порядку, а тому не настала подія зазначена в наказі Наказом № 52-ос від 25 травня 2021 року Державного агентства України з управління зоною відчуження, до настання якої ОСОБА_4 мав виконувати обов`язки генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами.

Крім того, згідно частини 3 статті ст. 40 КЗпП України «Не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці. Це правило не поширюється на випадок повної ліквідації підприємства, установи, організації».

З матеріліав справи слдує, що ОСОБА_4 був незаконно звільнено в період його тимчасової непрацездатності, що суперечить положенням статті 40 КЗпП України.

Відповідно до частини 3 статті 8 Конституції Українинорми, її норми є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина, гарантується Конституцією України.

Відповідно до частини 6 статті 43 Конституції України, громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Згідно частин 1 і 2 статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу, у тому числі у зв`язку з повідомленням про порушення вимог Закону України «Про запобігання корупції» іншою особою, працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік. Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року, не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Таким чином, Наказ Державного агентства України з управління зоною відчуження № 147-ос від 16 вересня 2021 року про звільнення ОСОБА_4 з 16 вересня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами та Наказ Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами № 620 о/с від 20 вересня 2021 року про звільнення ОСОБА_4 з 16 вересня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора ДСП „ЦППРВ на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП, суперечать статті 61 Конституції України, а відтак з урахуванням частини 3 статті 8 Конституції України, підлягають скасуванню.

У свою чергу скасування наказів про звільнення тягне за собою поновлення працівника на роботі з дати звільнення та виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу (за час, що минув з дня звільнення позивач ОСОБА_4 ніде не працював) по день фактичного поновлення на роботі.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 26.02.2020 у справі № 702/725/17, - КЗпП України не містить визначення поняття «поновлення на роботі», як і не встановлює порядку виконання відповідного рішення. Частково умови, за яких рішення суду про поновлення на роботі вважається примусово виконаним, закріплені у статті 65 Закону України «Про виконавче провадження». Так, згідно з цією статтею, рішення вважається виконаним боржником з дня видання відповідно до законодавства про працю наказу або розпорядження про поновлення стягувача на роботі та внесення відповідного запису до трудової книжки стягувача, після чого виконавець виносить постанову про закінчення виконавчого провадження.

При розумінні роботи, як регулярно виконуваної працівником діяльності, обумовленої трудовим договором, поновлення на роботі також включає допущення працівника до фактичного виконання трудових обов`язків, тобто створення умов, за яких він може їх здійснювати у порядку, що мав місце до незаконного звільнення.

Таким чином, виконання рішення про поновлення на роботі вважається закінченим з моменту фактичного допуску працівника, поновленого на роботі рішенням суду, до виконання попередніх обов`язків на підставі відповідного акту органу, який раніше прийняв незаконне рішення про звільнення або переведення працівника.

При цьому мається на увазі не формальне, а фактичне забезпечення поновленому працівнику доступу до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

Аналогічна позиція відображена у постанові 16.09.2020 у справі № 709/1465/19, у якій Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду також вказав, що, працівник повинен бути обізнаним про наявність наказу про його поновлення на роботі і йому повинно бути фактично забезпечено доступ до роботи і можливості виконання своїх обов`язків.

З урахуванням викладеного, суд визнає обґрунтованими вимоги позивача ОСОБА_4 про скасування наказів про звільнення та повноленнгя його на роботі.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 235 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України допустити негайне виконання в частині поновлення на роботі.

Щодо стягнення з Державного спеціалізованого підпримєства «Центральне підприємтсво з поводження з радіоактивними відходами» на користь ОСОБА_4 середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 17 вересня 2021 року до дня поновлення на роботі суд приходить до наступного.

Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно принципу диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч.1 ст. 13 ЦПК України).

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

При вирішенні цивільного спору суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.

Відповідно до статті 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.

За статтею 4 КЗпП України законодавство про працю складається з цього Кодексу та інших актів законодавства України, прийнятих відповідно до нього.

За вимогами статей 115, 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. У разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.

Частинами 1, 2 ст. 83 КЗпП України передбачено, що у разі звільнення працівника йому виплачується грошова компенсація за всі не використані ним дні щорічної відпустки.

Згідно з частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Аналіз зазначених норм свідчить про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать; при невиконанні такого обов`язку з вини власника або уповноваженого ним органу настає передбачена статтею 117 КЗпП України відповідальність.

З матеріалів справи слідує, що сторони перебували у трудових відносинах з 08 лютого 2021 року по 16 вересня 2021 року.

В ході розгляду справи судом встановлено, що Державне спеціалізоване підприємство «Центральне підприємтсво з поводження з радіоактивними відходами» своєчасно не виконав покладений законом обов`язок щодо проведення повного розрахунку з працівником у день його звільнення, а відтак в силу вимог закону підлягає застосуванню ст. 117 КЗпП України.

Відповідно до ч. 1 ст. 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Тягар доказування відсутності вини у вчиненні такого порушення покладається на роботодавця. Такого висновку дійшов КЦС у складі ВС у постанові від 27 січня 2020 року у справі №682/3060/16-ц, провадження №61-23170сво18.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема, захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Однак, встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Середній заробіток працівника визначається відповідно до статті 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком.

Згідно п. 3 Розділу ІІІ Порядку при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, крім визначених у пункті 4 цього Порядку. Суми нарахованої заробітної плати враховуються у тому місяці, за який вони нараховані та у розмірах, в яких вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Змінами, внесеними Постановою КМ № 1213 від 09.12.2020р. до пункту 3 Порядку № 100 передбачено, що при обчисленні середньої заробітної плати враховуються всі суми нарахованої заробітної плати згідно із законодавством та умовами трудового договору, окрім визначених у пункті 4 цього Порядку.

При обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, крім перелічених у пункті 4 цього Порядку виплат, також не враховуються виплати за час, протягом якого зберігається середній заробіток працівника (за час виконання державних і громадських обов`язків, щорічної і додаткової відпусток, відрядження, вимушеного прогулу тощо) та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю.

При обчисленні середньої заробітної плати за два місяці, виходячи з посадового окладу чи мінімальної заробітної плати, середньоденна заробітна плата визначається шляхом ділення суми, розрахованої відповідно до абзацу п`ятого пункту 4 цього Порядку, на число робочих днів за останні два календарні місяці, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, згідно з графіком підприємства, установи, організації.

Згідно з пунктом 8 розділу IV Порядку Нарахування виплат, що обчислюються із середньої заробітної плати за останні два місяці роботи, провадяться шляхом множення середньоденного (годинного) заробітку на число робочих днів/годин, а у випадках, передбачених чинним законодавством, календарних днів, які мають бути оплачені за середнім заробітком. Середньоденна (годинна) заробітна плата визначається діленням заробітної плати за фактично відпрацьовані протягом двох місяців робочі (календарні) дні на число відпрацьованих робочих днів (годин), а у випадках, передбачених чинним законодавством, - на число календарних днів за цей період.

З довідки № 1-01.6/03/3200/21 від 30.12.2021 року, виданої в.о. генерального директора Державного спеціалізованого підпримєства «Центральне підприємтсво з поводження з радіоактивними відходами» Рибаченка І., слідує, що середньоденна заробітна плата без податків та платежів ОСОБА_4 становить 7077,64 грн. (сім тисяч сімдесят сім гривень шістдесят чотри копійки) /а.с. 105 том 1/.

Кількість робочих днів в період з 17.09.2021р. по 08.11.2022 р. становить 225 днів, що підтверджується Графіками № 1 роботи персоналу ДСП «ЦППРВ» на 2021 рік, 2022 рік /а.с. 157, 158 том 1/.

Таким чином, суд здійснивши розрахунок, встановив, що середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 17 вересня 2021р по 08 листопада 2022 року складає 1 592 469 грн. (один мільйон п`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять гривень) без врахування сум податків та зборів = (7077,64 * 225), який підлягає стягненню з Відповідача 1 на користь Позивача.

Щодо вимог про стягнення моральної шкоди, то суд приходить до наступного.

Відповідно до ч. 1, п.п. 1, 3 ч. 2 ст. 23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України - майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Частиною 1 ст. 1167 ЦК України передбачено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Положеннями ч. 4 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Згідно роз`яснень Верховного Суду України, що містяться в п.п. 3, 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

У п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Також слід зазначити, що у пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» судам роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Отже, наявність шкоди ще не породжує обов`язку її компенсації, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.

Право особи на відшкодування моральної шкоди виникає за умови порушення права цієї особи, наявність такої шкоди та причинного зв`язку між порушенням та моральною шкодою.

Таким чином, предметом доказування для позивача у цій справі є протиправність дій відповідача та причинно-наслідковий зв`язок із такими діями та наслідками у вигляді моральних страждань.

Враховуючи пояснення представника позивача щодо моральної шкоди, враховуючи засади розумності та справедливості, наявність встановлених фактів, суд приходить до висновку про часткове задоволення позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, зокрема, на користь ОСОБА_4 по 25 000 грн. (двадцять п`ять тисяч гривень) з кожного з відповідачів.

У решті позовних вимог суд відмовляє, оскільки матеріали справи не містять доказів того, що позивач отримав моральну шкоду в заявленому розмірі.

Таким чином, позовні вимоги підлягають частковому задоволенню.

Розподіл судових витрат між сторонами.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.

З матеріалів справи слідує, що позивачем при подачі позову до суду було сплачено судовий збір в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) /а.с. 44 том/, який він просить стягнути з відповідачів на його користь.

Враховуючи вимоги ст. 141 ЦПК України, судовий збір в розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень) слід стягнути з відповідачів на користь позивача у розмірі по 454 (чотириста п`ятдесят чотири гривні) грн. з кожного з відповідачів.

Згідно з пунктом 1 частини 1ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях, звільняються позивачі у справах про стягнення заробітної плати та поновлення на роботі.

Вимогою ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Так, як позивач звільнений від сплати судового збору, судовий збір на користь держави слід стягнути з відповідачів, зокрема:

з Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами (, 07270, Україна, Київська область, Вишгородський район, м. Чорнобиль, вул. Кірова, 52) на користь Держави судовий збір у розмірі 12258 грн. (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім гривень), що становить 11350 грн. (позовна вимога за стягнення середнього заробітку) та 908 грн. (позовна вимога про стягнення моральної шкоди).

з Державного агентства України з управління зоною відчуження (, 01133, м. Київ бульвар Лесі Українки, 26) на користь Держави судовий збір у розмірі 908 грн. (позовна вимога про стягнення моральної шкоди).

Частиною першою статті 134 ЦПК України визначено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

За правилами ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Під час судових дебатів представник позивача ОСОБА_4 адвокат Ярошенко О.М. наголосила на тому, що витрати на правову допомогу будуть вирішенні в порядку ч. 8 ст. 141 ЦПК України. Однак, під час виготовлення повного тексту рішення, адвокат не надав суду докази понесених витрат на провову допомогу.

На підставі вищевикладеного, керуючись статями 7, 12, 17, 18, 76, 141, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_4 , в особі представника позивача ОСОБА_5 , до Державного спеціалізованого підприємства «Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами», Державного агентства України з управління зоною відчуження про поновлення на роботі і оплату за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.

Скасувати наказ Державного агентства України з управління зоною відчуження № 147-ос від 16 вересня 2021 року про звільнення ОСОБА_4 з 16 вересня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами.

Скасувати наказ Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами № 620 о/с від 20 вересня 2021 року про звільнення ОСОБА_4 з 16 вересня 2021 року від виконання обов`язків генерального директора ДСП „ЦППРВ на підставі пункту 2 статті 36 КЗпП.

Поновити ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) на роботі на посаді виконуючого обов`язки генерального директора державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами в державному спеціалізованому підприємстві „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами (, 07270, Україна, Київська область, Вишгородський район, м. Чорнобиль, вул. Кірова, 52).

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами (, 07270, Україна, Київська область, Вишгородський район, м. Чорнобиль, вул. Кірова, 52) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) середній заробіток за час вимушеного прогулу з 17 вересня 2021 року до дня поновлення на роботі, обрахованого відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 100 від 8 лютого 1995 року, який на день пред`явлення даного позову становить 1 592 469 грн. (один мільйон п`ятсот дев`яносто дві тисячі чотириста шістдесят дев`ять гривень) без врахування сум податків та зборів.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами (, 07270, Україна, Київська область, Вишгородський район, м. Чорнобиль, вул. Кірова, 52) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) моральну шкоду в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп.

Стягнути з Державного агентства України з управління зоною відчуження (, 01133, м. Київ бульвар Лесі Українки, 26) моральну шкоду у розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) грн. 00 коп. на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ).

Рішення суду в частині поновлення на роботі у порядку ч. 8 ст. 235 КЗпП України, п. 4 ч. 1 ст. 430 ЦПК України підлягає негайному виконанню.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами (, 07270, Україна, Київська область, Вишгородський район, м. Чорнобиль, вул. Кірова, 52) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири гривні) грн.

Стягнути з Державного агентства України з управління зоною відчуження (, 01133, м. Київ бульвар Лесі Українки, 26) на користь ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 ) судовий збір у розмірі 454 (чотириста п`ятдесят чотири гривні) грн.

Стягнути з Державного спеціалізованого підприємства „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами (, 07270, Україна, Київська область, Вишгородський район, м. Чорнобиль, вул. Кірова, 52) на користь Держави судовий збір у розмірі 12258 грн. (дванадцять тисяч двісті п`ятдесят вісім гривень).

Стягнути з Державного агентства України з управління зоною відчуження (, 01133, м. Київ бульвар Лесі Українки, 26) на користь Держави судовий збір у розмірі 908 грн. (дев`ятсот вісім гривень)

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Іванківський районний суд Київської області.

Відповідно до пункту 15.5 Перехідних положень ЦПК України, до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційна скарга подається учасниками справи до Київського апеляційного суду через Іванківський районний суд, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу.

Повний текст рішення складено 18 листопада 2022 року

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_1 ; адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_2 )

Відповідач 1: Державнн спеціалізоване підприємство „Центральне підприємство з поводження з радіоактивними відходами (, 07270, Україна, Київська область, Вишгородський район, м. Чорнобиль, вул. Кірова, 52)

Відповідач 2: Державне агентство України з управління зоною відчуження (, 01133, м. Київ бульвар Лесі Українки, 26)

Суддя: Ю.В. Ткаченко