Справа №569/4161/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Першко О.О.,

секретар судового засідання Прокопчук Л.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Друга рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Усик Світлана Іванівна, про визнання заповіту недійсним,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача Друга рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області, в якому просила визнати заповіт складений на ім`я ОСОБА_3 04 грудня 2008 року за реєстровим номером 6183 недійсним з моменту його вчинення.

Свої позовні вимоги мотивувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_5 19 травня 2005 року на її ім`я ОСОБА_5 було складено заповіт на належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 та грошові вклади, що знаходяться в ощадних касах м. Рівного. 30 грудня 2020 року вона звернулась з заявою про прийняття спадщини. Однак, за повідомленням Другої Рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області їй стало відомо, що від імені померлого ОСОБА_5 04 грудня 2008 року за реєстровим №6183 складено новий заповіт на ім`я її сестри ОСОБА_3 .

При вчиненні заповіту волевиявлення заповідача не було вільним та не відповідало його волі, заповіт складено за наполяганням відповідача. Дійсне волевиявлення заповідача було таким, що на випадок смерті належне йому майно та грошові вклади її батько заповідав їй, що і раніше було викладено в заповіті. Таке розпорядження ОСОБА_5 було зроблено в зв`язку з тим, що він залишив ОСОБА_3 земельну ділянку та збудував будинок в с. Городок, Рівненського району, Рівненської області.

Однак, відповідач, скориставшись хворобою батька, обманним шляхом спонукала скласти на себе заповіт. Заповіт на ім`я ОСОБА_3 посвідчений в період загострення його хвороби психічного розладу, в зв`язку з чим він не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

В заповіті на ім`я ОСОБА_3 вказано, що у зв`язку з хворобою ОСОБА_5 заповіт вчинено при свідках, однак не вказано який був діагноз хвороби заповідача, не витребувана довідка про його психічний стан.

Перебуваючи у важкому стані під час хвороби заповідач ОСОБА_5 не міг самостійно прочитати текст заповіту. Підтвердженням того, що заповіт не був прочитаний заповідачем є те, що в заповіті відсутній його власноручний підпис у графі, що текст заповіту ним вголос прочитано та підписано, що є порушенням Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України.

Дійсною волею заповідача було заповідати все своє майно на її ім`я, що підтверджується складеним ним заповітом 19 травня 2005 року та підтверджується показами свідка, її брата - ОСОБА_6

05 травня 2021 року представник відповідача ОСОБА_7 подала відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову за недоведеністю позовних вимог.

Вказала, що у оспорюваному заповіті зазначено, що він записаний нотаріусом зі слів заповідача, у зв`язку з хворобою, на його особисте прохання та в його присутності текст заповіту підписано заповідачем та свідками. Особу заповідача встановлено, дієздатність його перевірено. Заповіт уголос прочитаний свідками до його підписання для заповідача у присутності нотаріуса.

Доказом того, що волевиявлення заповідача щодо складення нового заповіту було вільним та відповідало його волі є його особистий підпис у заповіті. Натомість, посилання позивача на відсутність волі заповідача щодо вчинення нового заповіту є лише її припущенням, яке не підтверджено будь-якими належними та допустимими доказами.

Також, є безпідставними та не відповідають дійсності посилання позивача на те, що у момент складання заповіту заповідач мав психічні та поведінкові розлади здоров`я внаслідок вживання алкоголю, а тому не міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними, оскільки нотаріусом при посвідченні заповіту було перевірено дієздатність заповідача та у момент складення заповіту будь-яких сумнівів (припущень) щодо його дієздатності у нотаріуса не виникало. Заповідач був психічно здоровим, розумів значення своїх дій та керував ними, а відтак правові підстави, передбачені ст. 225 ЦК України, для визнання заповіту недійсним відсутні.

Позивач в судовому засіданні просила позов задовольнити.

Представник позивача ОСОБА_2 в судовому засіданні просила позов задовольнити. Вказала, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі, заповіт був складений за вказівкою відповідача. Заповідач зловживав алкоголем і мав психічні розлади, однак те, що заповіт є недійсним, бо вчинений у момент коли заповідач не усвідомлював значення своїх дій та не міг ними керувати ними не доведено.

Натомість в судових дебатах представник позивача ОСОБА_2 вказала, що заповіт, який складений на ім`я відповідача, є нікчемним, оскільки він складений з порушенням форми, в заповіті не вказано дати народження, місця проживання і реквізити паспортів та інших документів, на підставі яких встановлено особи свідків. Також, нотаріус не вірно встановила особу свідка ОСОБА_8 . Як свідчить його особисте зазначення прізвища в заповіті, запис в журналі і в повістці суду, яка була вручена йому 15 квітня 2022 року, ним вказано прізвище ОСОБА_9 . Відтак, заповіт не відповідає формі та порядку його посвідчення.

Відповідач в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову. Вказала, що при посвідченні заповіту ніде з батьком не заходила, свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_8 не знає. В 2008 році у батька щось трапилось з позивачем і він вирішив переписати заповіт, про новий заповіт вона дізналася у 2009 році, коли батько їй приніс його як подарунок. Батько народився у 1933 році, він був малограмотним і недобачав, носив окуляри.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні також просила відмовити в задоволенні позову. Вказала, що будь-яких доказів на підтвердження своїм вимог, які викладені у позовній заяві, позивач не подала. Крім того, у судових дебатах прозвучала зовсім інша позиція щодо позову, однак навіть те, що заповіт не відповідає формі та порядку його посвідчення позивачем не доведено.

Представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору Другої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області в судове засідання не з`явився, хоча був належним чином повідомлений про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується розпискою. Неодноразово, зокрема і 10 листопада 2022 року, від Другої рівненської державної нотаріальної контори Рівненської області надходили заяви про розгляд справи без участі її представника, з проханням винести рішення на розсуд суду.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Усик С.І. в судове засідання не з`явилася, хоча була належним чином повідомлена про час, дату та місце розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 05 липня 2021 року та 06 квітня 2022 року подала заяви, в яких просила справу розглядати без її участі та ухвалити рішення, зважаючи на докази по справі. Одночасно повідомила, що при посвідченні заповіту вона керувалась законодавством України та волевиявленням заповідача.

Разом з позовною заявою позивач подала заяву про забезпечення позову, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 01 березня 2021 року повернута позивачу.

Разом з позовною заявою позивач подала заяву про витребування доказів, яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 09 березня 2021 року задоволена.

Разом з позовною заявою позивач подала заяву про виклик свідка та 21 липня 2021 року подала клопотання про виклик та допит свідків, допит позивача, як свідка, які ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 21 липня 2021 року задоволені.

07 травня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 подала клопотання про витребування доказів, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2021 року задоволено.

07 травня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 подала заяву про залучення до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору приватного нотаріуса Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Усик С.І., яка ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 07 травня 2021 року задоволена.

21 липня 2021 року представник позивача ОСОБА_2 подала клопотання про проведення посмертної судово-психіатричної експертизи, однак в судовому засіданні 31 жовтня 2022 року від вказаного клопотання відмовилась.

В судовому засіданні 29 червня 2022 року представник позивача ОСОБА_2 заявила клопотання про привід свідка, яке ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 29 червня 2022 року задоволене.

01 вересня 2022 року та 22 вересня 2022 року від Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області до суду надійшли матеріали щодо неможливості виконання приводу ОСОБА_8 .

В судовому засіданні 31 жовтня 2022 року представник позивача ОСОБА_2 від допиту свідків ОСОБА_8 і ОСОБА_10 відмовилась.

Заслухавши сторін та їх представників, допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та наявні в них докази, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що ОСОБА_5 є батьком ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_6 , що визнається сторонами та підтверджується свідоцтвом про народження ОСОБА_11

19 травня 2005 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким належну йому на праві власності частину квартири АДРЕСА_1 та грошові вклади, що знаходяться в ощадних касах м. Рівного, заповів ОСОБА_12 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В., зареєстрований у реєстрі за №652.

04 грудня 2008 року ОСОБА_5 склав заповіт, яким все своє майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося і взагалі все те, що буде належати йому на день його смерті і на що він за законом матиме право, заповів ОСОБА_3 . Заповіт посвідчений приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І., зареєстрований у реєстрі за №6183.

У заповіті зазначено, що у зв`язку з тим, що ОСОБА_5 не може сам прочитати текст заповіту, заповіт посвідчено в присутності свідків ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Свідки зачитали цей заповіт вголос та поставили свої підписи на ньому.

Також в заповіті зазначено, що заповіт записаний нотаріусом зі слів ОСОБА_5 , у зв`язку з хворобою, на його особисте прохання та в його присутності текст заповіту підписано заповідачем та свідками ОСОБА_10 та ОСОБА_8 . Особу заповідача встановлено, дієздатність перевірено. Особу ОСОБА_10 та ОСОБА_8 встановлено, дієздатність та справжність їх підписів перевірено. Заповіт уголос прочитаний свідками до його підписання для заповідача у присутності нотаріуса.

Згідно з витягом з реєстру для реєстрації нотаріальних дій, який наданий приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І., під порядковим номером 183 від 04 грудня значиться запис про вчинення нотаріальної дії, посвідчення заповіту ОСОБА_5 на все майно і вказано, що в зв`язку з хворобою, на його особисте прохання, в його присутності заповіт підписано заповідачем та свідками ОСОБА_10 , АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Рівненським МУ 30 вересня 1996 року, 1965 року народження, та ОСОБА_8 , АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Рівненським МУ 12 листопада 1997 року, 1957 року народження.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданим Виконавчим комітетом Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області 05 липня 2020 року, серії НОМЕР_3 та свідоцтвом про смерть, виданим повторно Рівненським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) 29 грудня 2020 року, серії НОМЕР_4 .

24 жовтня 2020 року ОСОБА_3 звернулася до Другої рівненської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом, яка залишилася після смерті ОСОБА_5

24 жовтня 2020 року Другою рівненською державною нотаріальною конторою зареєстрована спадкова справа №250/2020 (номер спадкової справи у Спадковому реєстрі №66633078) до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5

05 січня 2021 року до Другої рівненської державної нотаріальної контори поступила нотаріально посвідчена заява ОСОБА_1 від 30 грудня 2020 року про прийняття спадщини за заповітом.

05 січня 2021 року нотаріус Другої рівненської державної нотаріальної контори Гордійчук В.П. повідомила ОСОБА_1 про те, що 04 грудня 2008 року за реєстровим №6183 від імені ОСОБА_5 посвідчено заповіт не на її ім`я та вказано, що до осіб, які б мали право на обов`язкову частку відповідно до ст. 1241 ЦК України вона не належить.

12 лютого 2021 року ОСОБА_1 подала до Другої рівненської державної нотаріальної контори заяву, в якій просила призупинити видачу свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_5 , так як вона буде звертатися до суду про оскарження заповіту, посвідченого на ім`я ОСОБА_3 .

Згідно Довідки КП «Острозька обласна психіатрична лікарня» Рівненської обласної ради №545 від 28 грудня 2020 року ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні в даній лікарні з 16 серпня 2006 року по 06 вересня 2006 року. На лікування поступив по направленню Рівненського обласного центру психічного здоров`я населення та виписаний до дому по заяві та на прохання дочки ОСОБА_3 . Діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм.

На виконання ухвали суду про витребування доказів КП «Острозька обласна психіатрична лікарня» Рівненської обласної ради надала копію медичної картки стаціонарного хворого ОСОБА_5 №1459, з якої також слідує, що ОСОБА_5 перебував на стаціонарному лікуванні з 16 серпня 2006 року по 06 вересня 2006 року, діагноз: психічні та поведінкові розлади внаслідок вживання алкоголю, стан відміни з делірієм, церебральний атеросклероз.

На виконання ухвали суду про витребування доказів КНП «Центральна міська лікарня» РМР надала завірені копії з журналу реєстрації амбулаторних хворих приймально-діагностичного відділення за 2014, 2015 роки, де зафіксовано звернення ОСОБА_5 за медичної допомогою в ПДВ.

На виконання ухвали суду про витребування доказів КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» Рівненської обласної ради в листі №1331 від 19 травня 2021 року повідомило, що ОСОБА_5 за медичною допомогою до лікарів психіатра та нарколога в КП «Рівненський обласний центр психічного здоров`я населення» не звертався.

На виконання ухвали суду про витребування доказів КП «Рівненська обласна клінічна лікарня» Рівненської обласної ради надала копію медичної карти стаціонарного хворого №9088 ОСОБА_5 , з якої слідує, що ОСОБА_5 знаходився на стаціонарному лікуванні з 16 серпня 2019 року по 21 серпня 2019 року з діагнозом «Са» задньої стінки с/з тіла шлунку ускладнена кровотечею середнього ступеню важкості, постгеморагічна анемія легкого ступеню.

Допитана в судовому засіданні як свідок позивач ОСОБА_1 показала, що вона з відповідачем є рідними сестрами. В 2005 році їх батько ОСОБА_5 склав заповіт, яким заповів їй частину квартири, та пояснив це тим, що старшій дочці він вже дав майно, в сина дітей немає, а тому ця частина квартири буде їй. Батько прожив 86 років, однак зловживав алкоголем. Загалом батько нічим не хворів, крім хвороби простати, бачив добре і читав без окулярів. В 2008 році вона віддала батькові паспорт, який зберігався у неї, і вони зробили новий заповіт. Про новий заповіт вона дізналася у грудні 2020 року, коли пішла подавати заяву про прийняття спадщини. Ні батько, ні сестра їй про заповіт не казали, навпаки сестра казала, що батько заповіт не переробляв. Зауважує, що саме в 2008 році батько дуже пив і за 100 грам міг зробити будь-що. Був дуже агресивний, міг заговорюватися, але часом був більш-менш нормальним.

Свідок ОСОБА_13 , який є рідним братом сторін, в судовому засіданні показав, що раз на місяць спілкувався з батьком. Він знав, що квартира в м. Рівне по заповіту мала перейти ОСОБА_1 . Про заповіт, який складений у 2008 році, він не чув, але батько міг піддатися впливу щодо посвідчення заповіту через старість. Також батько казав, що ОСОБА_3 забрала всі документи у нього, отримувала за нього пенсію і видавала йому тільки на хліб. Батько був письменний, в 2008 році він міг читати і писати, і ще довго після того він читав і писав. Батько міг себе обслужити, помер на ногах, психічно був здоровий. Свідків ОСОБА_10 і ОСОБА_8 не знає.

Відповідно до змісту статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу (стаття 1258 ЦК України).

Згідно зі статтею 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач може призначити своїми спадкоємцями одну або кілька фізичних осіб, незалежно від наявності у нього з цими особами сімейних, родинних відносин, а також інших учасників цивільних відносин (частина перша статті 1235 ЦК України).

Відповідно до частин першої-четвертої статті 1247 ЦК України заповіт складається у письмовій формі, із зазначенням місця та часу його складення. Заповіт має бути особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251-1252 цього Кодексу. Заповіти, посвідчені особами, зазначеними у частині третій цієї статті, підлягають державній реєстрації у Спадковому реєстрі в порядку, затвердженому Кабінетом Міністрів України.

Статтею 1248 ЦК України визначено, що нотаріус посвідчує заповіт, який написаний заповідачем власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. Нотаріус може на прохання особи записати заповіт з її слів власноручно або за допомогою загальноприйнятих технічних засобів. У цьому разі заповіт має бути вголос прочитаний заповідачем і підписаний ним. Якщо заповідач через фізичні вади не може сам прочитати заповіт, посвідчення заповіту має відбуватися при свідках (стаття 1253 цього Кодексу).

Статтею 1253 ЦК України передбачена можливість посвідчення заповіту при свідках, яке відбувається за бажанням заповідача. У випадках, встановлених абзацом третім частини другої статті 1248 і статтею 1252 цього Кодексу, присутність не менш як двох свідків при посвідченні заповіту є обов`язковою. Свідками можуть бути лише особи з повною цивільною дієздатністю і не можуть бути: нотаріус або інша посадова, службова особа, яка посвідчує заповіт; спадкоємці за заповітом; члени сім`ї та близькі родичі спадкоємців за заповітом; особи, які не можуть прочитати або підписати заповіт. Свідки, при яких посвідчено заповіт, зачитують його вголос та ставлять свої підписи на ньому. У текст заповіту заносяться відомості про особу свідків.

Відповідно до вимог статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до вимог статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Заповіт є правочином, а тому на нього поширюються загальні положення про правочини, якщо у книзі шостій ЦК немає відповідного правила.

Статтею 1257 ЦК України передбачено вичерпний перелік підстав для визнання заповіту недійсним та визначено, що заповіт, складений особою, яка не мала на це права, а також заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. За позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі. Таке ж положення міститься і у частині третій статті 203 ЦК України.

Необхідно враховувати, що як заінтересовані особи, повноважні пред`являти позовні вимоги про визнання заповіту недійсним відповідно до частини другої статті 1257 ЦК України, можуть розглядатися виключно особи, суб`єктивні спадкові права яких, що виникають відповідно до норм книги шостої ЦК України (спадкоємців за законом, спадкоємців за іншим заповітом, відказоодержувачів), порушені у зв`язку із вчиненням (складанням) недійсного (за їх твердженням) заповіту.

Отже, заповіт, як односторонній правочин, підпорядковується загальним правилам ЦК України щодо недійсності правочинів. Недійсними є заповіти:

1) в яких волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі; 2) складені особою, яка не мала на це права (особа не має необхідного обсягу цивільної дієздатності для складання заповіту); 3) складені з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення (відсутність нотаріального посвідчення або посвідчення особами, яке прирівнюється до нотаріального, складання заповіту представником, відсутність у тексті заповіту дати, місця його складання тощо).

Відповідно до змісту наведених норм дійсним, тобто таким, що відповідає вимогам закону, є заповіт, який посвідчений уповноваженою особою, яка мала на це право в силу закону, відсутні порушення його форми та посвідчення, волевиявлення заповідача було вільним і відповідало його волі.

Згідно із статтею 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

За правилами частини першої статті 225 ЦК України правочин, який дієздатна фізична особа вчинила у момент, коли вона не усвідомлювала значення своїх дій та (або) не могла керувати ними, може бути визнаний судом недійсним за позовом цієї особи, а в разі її смерті - за позовом інших осіб, чиї цивільні права або інтереси порушені.

Тлумачення статті 225 ЦК України свідчить, що правила цієї статті поширюються на випадки, коли фізична особа хоча і є дієздатною, однак у момент вчинення правочину вона перебувала в такому стані, коли не могла усвідомлювати значення своїх дій та (або) не могла керувати ними (тимчасовий психічний розлад, нервове потрясіння тощо).

Підставою для визнання правочину недійсним на підставі, передбаченій частиною першою статті 225 ЦК України, має бути встановлена судом неспроможність особи в момент вчинення правочину розуміти значення своїх дій та (або) керувати ними.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина перша та друга статті 77 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (частина перша та друга статті 80 ЦПК України).

Судом встановлено, що ОСОБА_5 розпорядився належним йому майном на випадок смерті, склавши 04 грудня 2008 року заповіт на користь своєї дочки ОСОБА_3 . Волевиявлення ОСОБА_5 , спрямоване на передачу майна дочці ОСОБА_3 та зафіксоване в оспорюваному заповіті від 04 грудня 2008 року, було вільним та відповідало його внутрішній волі. При вчиненні заповіту від 04 грудня 2008 року ОСОБА_5 міг усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Однак внаслідок того, що ОСОБА_5 не міг сам прочитати текст заповіту, заповіт посвідчено в присутності свідків. Оскаржуваний заповіт складений та посвідчений нотаріусом з дотриманням вимог чинного законодавства та порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусом, порушень при його посвідченні судом не встановлено.

Доказів, які спростовують текст заповіту та підтверджують, що ОСОБА_5 під час складання 04 грудня 2008 року заповіту на користь ОСОБА_3 не усвідомлював значення своїх дій, їх правові наслідки та не міг керувати ними, позивач не надала, натомість такі доводи позивача ґрунтуються виключно на припущеннях та спростовані зібраними у справі доказами. Аналогічно позивач не довела, що волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало його волі. Сам факт того, що ОСОБА_5 попередньо 19 травня 2005 року склав заповіт на ім`я позивача, і як слідує з показань позивача дійсне волевиявлення батька було таким, що належне йому майно він заповідав їй, не є достатніми доказами того, що волевиявлення ОСОБА_5 не було вільним та не відповідало його внутрішній волі. При цьому, суд зауважує, що оспорюваний заповіт складений ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 , а помер він ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто майже 12 років ОСОБА_5 свою волю щодо розпорядження майном на користь дочки ОСОБА_3 не змінював.

Безпідставними є доводи представника позивача ОСОБА_2 про те, що в заповіті не вказано, який був діагноз хвороби заповідача, не витребувана довідка про його психічний стан, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 207 ЦК України, ст. 45 Закону України «Про нотаріат», п. 157 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, виключно у випадках, якщо текст правочину не може бути підписаний особою, яка його вчиняє зазначаються причини, з яких фізична особа, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії, не могла підписати документ. Оспорюваний заповіт особисто підписаний ОСОБА_5 , однак через те, що він не міг сам прочитати текст заповіту, заповіт посвідчено в присутності свідків. Вимог щодо зазначення в тексті заповіту діагнозу хвороби через яку текст заповіту не міг бути прочитаний заповідачем ні ЦК України, ні Закон України «Про нотаріат», ні Інструкція про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 03 березня 2004 року № 20/5, в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, не містили.

Відповідно до ст. 44 Закону України «Про нотаріат», в редакції на момент виникнення спірних правовідносин, визначення обсягу цивільної дієздатності фізичної особи здійснюється за паспортом або іншими документами, передбаченими статтею 43 цього Закону (крім посвідчення водія, особи моряка, інваліда чи учасника Великої Вітчизняної війни, посвідчення, виданого за місцем роботи фізичної особи), які унеможливлюють виникнення будь-яких сумнівів щодо обсягу цивільної дієздатності фізичної особи, яка звернулася за вчиненням нотаріальної дії. У разі потреби нотаріусу надається довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними. Право нотаріуса самостійно встановлювати дієздатність особи закріплено також п. 14 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженої Міністерством юстиції України 03 березня 2004 року за № 20/5. Згідно з п. 39 Інструкції, при посвідченні правочинів нотаріус з`ясовує обсяг цивільної дієздатності фізичних осіб, які є учасниками правочинів (стаття 44 Закону України «Про нотаріат»), виходячи з того, що цивільною дієздатністю фізичної особи визнається її здатність своїми діями набувати для себе цивільних прав і самостійно їх здійснювати, а також здатність своїми діями створювати для себе цивільні обов`язки, самостійно їх виконувати та відповідати в разі їх невиконання. Законом право перевірки дієздатності громадян при вчиненні нотаріальних дій покладено на нотаріуса, який вчиняє зазначені дії, та у разі сумнівів щодо обсягу дієздатності фізичної особи нотаріус має право витребувати довідки, підтверджуючі дієздатність фізичної особи. Тобто, за змістом вказаних норм довідка про те, що особа не страждає на психічний розлад, який може вплинути на її здатність усвідомлювати свої дії та (або) керувати ними надається лише у разі потреби, при наявності в нотаріуса сумнівів щодо обсягу дієздатності фізичної особи , а не в обов`язковому порядку. При посвідченні оспорюваного заповіту нотаріусом було перевірено дієздатність ОСОБА_5 .

Не заслуговують на увагу і доводи представника позивача ОСОБА_2 про те, що заповіт, який складений на ім`я відповідача, є нікчемним через відсутність зазначення у заповіті дати народження, місця проживання і реквізитів паспортів та інших документів, на підставі яких встановлено особи свідків та не вірного встановлення особи свідка ОСОБА_8 , оскільки дані підстави позову були наведені представником позивача ОСОБА_2 у судових дебатах, протягом всього розгляду справи підстави позову не змінювалися, в тому числі і в строки встановлені ст. 49 ЦПК України. Крім того, згідно з витягом з реєстру для реєстрації нотаріальних дій, який наданий приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І., під порядковим номером 183 від 04 грудня значиться запис про вчинення нотаріальної дії, посвідчення заповіту ОСОБА_5 на все майно і вказано, що в зв`язку з хворобою, на його особисте прохання, в його присутності заповіт підписано заповідачем та свідками ОСОБА_10 , АДРЕСА_2 , паспорт НОМЕР_1 , виданий Рівненським МУ 30 вересня 1996 року, 1965 року народження, та ОСОБА_8 , АДРЕСА_3 , паспорт НОМЕР_2 , виданий Рівненським МУ 12 листопада 1997 року, 1957 року народження. Тобто приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Усик С.І. при посвідченні заповіту встановлені особи свідків. Доказів того, що особа свідка ОСОБА_8 встановлена нотаріусом не вірно позивачем суду не надано, при цьому суд знову зауважує, що такі підстави позову були наведені представником позивача виключно в судових дебатах.

З огляду на встановлені фактичні обставини справи, позовні вимоги не підтверджені зібраними у справі доказами, що є підставою для відмови у задоволенні позову.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 354 ЦПК України, суд

В И Р I Ш И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору Друга рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області, приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Усик Світлана Іванівна, про визнання заповіту недійсним відмовити.

Апеляційна скарга на рішення може бути подана безпосередньо в Рівненський апеляційний суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_5 .

Відповідач - ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_6 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Друга рівненська державна нотаріальна контора Рівненської області, місцезнаходження: вул. Соборна, буд.98, м. Рівне, .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Рівненської області Усик Світлана Іванівна, місцезнаходження: вул. С. Крушельницької, буд.54, м. Рівне.

Повне судове рішення виготовлено 28 листопада 2022 року.

Суддя О.О. Першко