БОРЗНЯНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД
ЧЕРНІГІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Справа №730/385/22
Провадження № 2/730/181/2022
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"21" листопада 2022 р. м.Борзна

Борзнянський районний суд Чернігівської області у складі:

Головуючої судді Данько О.В.

з участю секретаря судового засідання Граб С.О.

позивача ОСОБА_1

представника позивача адвоката Лук`яненко Р.В.

представника відповідача адвоката Литвиненко Д.Г. (у режимі відеоконференції)

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Борзни в порядку загального позовного провадження ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» про усунення перешкод, пов`язаних зі здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном (негаторний позов), -

У С Т А Н О В И В :

1. Описова частина

Стислий виклад позицій учасників справи

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом у якому просить усунути перешкоди у користуванні земельною ділянкою з кадастровим номером :11:000:0571 шляхом видалення запису про договір оренди землі з Державного реєстру земель від 29.11.2012 за №09674 та про додаткову угоду з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень від 17.112015 року за №12118559.

Свої вимоги обгрунтовує тим, що вищевказана земельна ділянка належала на праві спільної власності йому та його батьку ОСОБА_2 (по Ѕ частці у спільній власності). 15.06.2011 батько уклав договір оренди землі, строком на сім років із СГ ТОВ «Дружба-Нова» на всю земельну ділянку без його відома, хоча мав право розпоряджатися лише Ѕ її частиною. 02.01.2015 без його відома, між ОСОБА_2 та відповідачем була укладена додаткова угода до договору оренди. Вказує, що договору оренди землі та додаткової угоди до нього він не підписував. Він звертався до суду з позовом про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, проте суд йому відмовив, у зв`язку з тим, що обраний неналежний спосіб захисту своїх прав. Також, вказує, що недотримана обов`язкова письмова форма вказаного правочину, оскільки договір він не підписував.

Відповідач подав відзив на позовну заяву, у якому просить відмовити у задоволенні позову, посилаючись на те, що позивач, як співвласник земельної ділянки, всупереч нормам, що регулюють право володіння та користування спільним майном, вимагає повернення йому у користування всієї земельної ділянки. Задоволення вимоги в частині повернення відповідачем Ѕ частини спільної земельної ділянки є неможливим, оскільки межі відповідної частки ділянки не визначені, а сама ділянка не виділена в натурі. Також, вважає, що позивач обрав неналежний спосіб захисту. Укладаючи договір оренди землі на всю земельну ділянку без відома та згоди позивача, ОСОБА_2 порушив вимоги ст. 203 ЦК України. За договором майнового найму відбувається передача майна у фактичне володіння наймача. Власник який передав майно у користування іншій особі, не втрачає щодо неї права володіння. Неможливо ефективно захистити права власника речі (майна) із застосуванням негаторного позову, коли річ перебуває у фактичному володінні іншої особи. Ефективним способом захисту прав власника буде фактичне повернення речі, що неможливо здійснити шляхом усунення перешкод у користуванні власністю. Ефективним способом захисту у такому випадку буде позов про визнання договору оренди недійсним.

Позивач позов підтримав та пояснив, що вони з батьком успадкували по Ѕ частині вищевказаної земельної ділянки після смерті його матері та відповідно дружини ОСОБА_2 як спадкоємці першої черги за законом. Йому було відомо, що батько віддав вказану ділянку в оренду відповідачу, та отримував орендну плату зерном. Який був розмір орендної плати згідно договору, йому невідомо На той час він проживав у м. Чернігів та не цікавився цим питанням. Також, він говорив батьку, що не згоден продовжувати строк дії договору і йому відомо, що батько не збирався укладати додаткову угоду зі СТОВ «Дружба Нова». Про існування цієї додаткової угоди він дізнався у 2016 році, після смерті батька. Однак у батька її примірника не було, у СТОВ «Дружба нова» угоду йому не показували. Він звернувся до представника відповідача, щоб той оплатив йому нотаріальне оформлення успадкованої після смерті батька Ѕ частини земельної ділянки, однак йому відмовили, пославшись на відсутність коштів. Після цього він, самостійно звернувся до нотаріуса та отримав свідоцтво про право на спадщину на Ѕ частину земельної ділянки, що належала його батьку. Він дійсно звернувся до відповідача із заявою про виплату орендної плати і йому були виплачені кошти у сумі вказаній у довідці. У бухгалтерії товариства пояснили, що то кошти лише за батькову частку.

Представник позивача позов підтримала та пояснила, що позивач та його батько успадкували вказану земельну ділянку у рівних долях кожен. При укладенні договору оренди землі з ОСОБА_2 , відповідач не взяв до уваги той факт, що вона перебуває у спільній частковій власності двох осіб. Позивач не надавав своєї згоди на укладення договору щодо його частки. ОСОБА_2 міг самостійно розпорядитися своєю часткою лише у разі виділу її на місцевості. На теперішній час позивач хоче використовувати належну йому земельну ділянку для власних сільськогосподарських потреб, однак зареєстроване право оренди на всю земельну ділянку перешкоджає йому належним чином користуватися та розпоряджатися своєю власністю. Вони ставлять вимогу про усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом видалення запису про право оренди з державного реєстру речових прав, оскільки після вчинення таких дій право оренди припиниться і таким чином перешкоди у користуванні будуть усунуті.

Представник відповідача позов не визнала, вказавши, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту. Неможливо захистити права власника шляхом усунення перешкоди у користуванні майном. Не заперечують, що договір оренди укладений з порушенням закону, однак вказаним договором досягнуто згоди з усіх істотних умов договору. Крім того ОСОБА_2 мав право розпорядитися своєю частиною земельної ділянки, проте позивач вимагає повернути всю земельну ділянку. Його Ѕ частина не може бути повернута, оскільки це не індивідуально визначене майно. Таку позицію підтримує також Верховний Суд.

У додаткових поясненнях також вказала, що розпорядження землею здійснювалося за згодою співвласників, позивач вчиняв всі дії орендодавця, договір виконувався належним чином. Просила також відмовити у позові у зв`язку з пропуском строку позовної давності позивачем.

Заяви та клопотання учасників справи

11.10.2022 надійшло клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

01.11.2022 надійшло клопотання представника відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку для подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи.

Процесуальні дії у справі

Ухвалою судді від 19.08.2022 відкрито загальне позовне провадження у справі, визначено дату та час підготовчого судового засідання.

Ухвалою суду 11.10.2022 відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про зупинення провадження у справі.

Ухвалою суду від 11.10.2022 закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду по суті

Протокольними ухвалами суду від 09.11.2022 задоволено клопотання представника відповідача про поновлення пропущеного процесуального строку для подання доказів та долучення доказів до матеріалів справи; постановлено про обов`язкову явку позивача до суду для надання особистих пояснень.

2. Мотивувальна частина

Фактичні обставини, встановлені судом, зміст спірних правовідносин та оцінка аргументів і доказів учасників справи.

Заслухавши сторони, дослідивши матеріали справи, суд установив, що позивачу у справі ОСОБА_1 та його батьку ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності належало по Ѕ частині земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0571 площею 2,1639 га з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Височанської сільської ради Борзнянського (на теперішній час Ніжинського) району Чернігівської області. Право власності на земельну ділянку підтверджується державним актом серії ЯЛ №640971 від 22.11.2010, зареєстрованим 07.06.2011. (а.с. 9-11).

Відповідно до договору оренди землі від 15.06.2011 укладеного між ОСОБА_2 та СТОВ «Дружба-Нова» вищевказана земельна ділянка була передана у оренду останньому на сім років. Сторони дійшли згоди щодо всіх істотних умов договору.(а.с. 12-14).

Додатковою угодою від 02.01.2015 до договору оренди землі від 15.06.2011, сторони погодили внести зміни до договору оренди землі, виклавши його в цілому в новій редакції, продовживши при цьому строк його дії до 28.11.2029 року та визначивши орендну плату у розмірі 6,5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, що в грошовому виразі складає 2447,26 грн.(а.с. 15-17).

Також, 11.03.2021 ОСОБА_1 подав відповідачу заяву про виплату орендної плати, згідно якої у зв`язку з переоформленням правоустановлюючих документів на земельну ділянку просить перераховувати йому орендну плату.

Як вбачається з довідки СТОВ «Дружба-нова» за №01/11 від 01.11.2022 з 2018 по 2021 роки ОСОБА_1 як орендодавцю земельної ділянки було нараховано орендну плату, яку за 2018-2020 роки виплачено 08.04.2021, за 2021 рік виплачено 23.12.2021 через ДП «Укрпошта».(а.с. 71-71 на звороті).

11.03.2021 за ОСОБА_1 , на підставі свідоцтва про право на спадщину виданого Борзнянською державною нотарільною конторою, зареєстроване право власності на Ѕ частину земельної ділянки :11:000:0571.

Рішенням Борзнянського районного суду від 05.11.2021 року у справі №730/669/21 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Дружба-Нова» про визнання недійсним договору оренди земельної ділянки, відмовлено у задоволенні позову з підстав обрання позивачем неналежного способу захисту.

За змістом ст. 355, 356, 357 ЦПК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю. Право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Відповідно до ст. 361 ЦК України співвласник має право самостійно розпорядитися своєю часткою у праві спільної часткової власності.

У постановах від 10.10.2019 у справі № 295/4514/16-ц та від 12.04.2021 у справі № 310/2950/18 Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що об`єктом розпорядження співвласника є частка у праві спільної часткової власності, а не частка у майні. Тобто право самостійного розпорядження часткою у праві власності, не тотожне розпорядження частиною майна. Частка в праві спільної часткової власності, що належить кожному з співвласників, виступає не як частина речі й не як право на частину речі, а як частина права на всю річ як єдине ціле. Тобто право спільної часткової власності поширюється на все спільне майно, а частка в праві спільної часткової власності не стосується частки майна.

Відповідно до ч. 1 ст. 86 Земельного кодексу України, земельна ділянка може знаходитись у спільній власності з визначенням частки кожного з учасників спільної власності (спільна часткова власність) або без визначення часток учасників спільної власності (спільна сумісна власність).

Право спільної часткової власності на земельну ділянку виникає при прийнятті спадщини на земельну ділянку двома або більше особами (п. в ч. 1 ст. 87 ЗК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 88 ЗК України володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюються за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди - у судовому порядку.

Відповідно до частини першої статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно частини 2 статті 792 ЦК України відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.

Спеціальним нормативним актом, що регулює відносини, пов`язані з орендою землі є Закон України «Про оренду землі».

Згідно зі статтею 13 Закону України «Про оренду землі» договір оренди землі це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 15 Закону України «Про оренду землі», в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, істотними умовами договору оренди землі є: об`єкт оренди (кадастровий номер, місце розташування та розмір земельної ділянки); строк дії договору оренди; орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, форм платежу, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату; умови використання та цільове призначення земельної ділянки, яка передається в оренду; умови збереження стану об`єкта оренди; умови і строки передачі земельної ділянки орендарю; умови повернення земельної ділянки орендодавцеві; існуючі обмеження (обтяження) щодо використання земельної ділянки; визначення сторони, яка несе ризик випадкового пошкодження або знищення об`єкта оренди чи його частини; відповідальність сторін; умови передачі у заставу та внесення до статутного фонду права оренди земельної ділянки.

Відсутність у договорі оренди землі однієї з істотних умов, передбачених цією статтею, а також порушення вимог статей 4-6, 11, 17, 19 цього Закону є підставою для відмови в державній реєстрації договору оренди, а також для визнання договору недійсним відповідно до закону.

Як установлено у судовому засіданні позивач був обізнаний про те, що його батько ОСОБА_2 15.06.2011 уклав договір оренди належної їм на праві спільної часткової власності земельної ділянки зі СТОВ «Дружба Нова». При укладенні вказаного договору оренди, сторони досягли згоди щодо його істотних умов, також він виконувався сторонами. Цей договір позивач не оспорював у встановленому законом порядку, що свідчить про досягнення згоди між позивачем та його батьком щодо передачі земельної ділянки, що перебуває у спільній власності в оренду відповідачу на визначених у ньому умовах. Вказані обставини позивач не заперечував у судовому засіданні.

Твердження позивача про те, що вони з ОСОБА_2 не збиралися укладати додаткову угоду, якою зокрема також продовжено строк дії договору оренди, всупереч вимогам ст. 81 ЦПК України не підтверджені належними та допустимими доказами. Натомість додаткова угода містить підпис ОСОБА_2 . Клопотання про призначення почеркознавчої експертизи, щодо автентичності вказаного підпису, від позивача та його представника не надходили.

Також, суд вважає, необгрунтованими твердження позивача про те, що він не був обізнаний зі змістом додаткової угоди від 02.01.2015 до договору оренди землі від 15.06.2011, оскільки сам позивач у судовому засіданні повідомив, що дізнався про її існування після смерті батька і тоді ж вів переговори з відповідачем про оформлення спадкових прав на успадковану частину земельної ділянки за рахунок СТОВ «Дружба Нова». Також, 11.03.2021 зареєструвавши право власності на Ѕ частину земельної ділянки, позивач звернувся до відповідача із заявою про виплату орендної плати та отримав її. Крім того завірена копія вказаної угоди долучена ОСОБА_1 до матеріалів позовної заяви.

Вказані обставини свідчать про наявність згоди ОСОБА_1 на укладення ОСОБА_2 додаткової угоди до договору оренди землі від 15.06.2011.

Як вказує позивач про існування додаткової угоди він дізнався після смерті батька у 2016 році, однак не оспорював її протягом тривалого часу, а навпаки вів переговори з орендарем щодо оформлення правоустановлюючих документів за рахунок орендаря.

Враховуючи вищевикладене, суд приходить до висновку, що батько позивача ОСОБА_2 , укладаючи договір оренди землі від 15.06.2022 щодо земельної ділянки з кадастровим номером :11:000:0571, що належала на праві спільної часткової власності йому та його сину ОСОБА_1 діяв за згодою останнього, а тому, у цьому випадку право позивача не порушене.

Крім того, відповідно до п. 6 ст. 3 ЦК України, однією із загальних засад цивільного законодавства є добросовісність, а саме певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення.

Договір оренди землі та додаткова угода до нього були укладені за життя батьком позивача ОСОБА_2 за його згодою, виконувалися сторонами та не оспорювалися позивачем у справі ОСОБА_1 , який був обізнаний про їх існування. Після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 договір продовжував виконуватися й позивачем, який успадкував батькову 1/2 частину земельної ділянки, а після оформлення правоустановлюючих документів звернувся до відповідача із заявою про виплату орендної плати та отримав її. Таким чином, дії позивача спрямовані на усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою суперечать його попередній поведінці та стандарту добросовісної поведінки учасників цивільних відносин.

Ураховуючи викладені обставини суд вважає позовні вимоги ОСОБА_1 необгрунтованими та такими, що не підлягають до задоволення.

Виходячи з вимог ст. 261 ЦК України позовна давність застосовується лише за наявності порушення права особи.

Оскільки суд прийшов до висновку, що право позивача не порушене, то строк позовної давності, як про те просить представник відповідача не застосовується.

Вказане узгоджується з позицією ВП ВС викладеною у постанові 04.12.2018 по справі № 910/18560/16 (12-143гс18).

У зв`язку з відмовою у позові судові витрати відповідно до ст. 141 ЦПК України слід залишити за позивачем.

На підставі викладеного, керуючись Законом України «Про оренду землі» ст. 86-88 Земельного кодексу України, 355-358 ЦК України, ст.2-4, 12, 13, 19, 23, 76-89, 141, 258-268, 430 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Дружба-Нова» про усунення перешкод, пов`язаних зі здійсненням прав щодо користування та розпорядження майном - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Чернігівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення; якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст.273 ЦПК України.

Повний текст рішення суду складено 1 грудня 2022 року

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_1 , ІПН НОМЕР_1 .

ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Дружба Нова», смт. Варва Варвинського району Чернігівської області, вул. Комарова, буд.59, ЄДРПОУ-31333767.

ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 .

Суддя Борзнянського районного суду О.В. Данько