Справа № 466/6923/22
Провадження № 2/466/2144/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року м Львів

Шевченківський районний суд м. Львова

у складі: головуючого судді Невойта П.С.,

секретаря с/з Лелик О.М.,

справа № 466/6923/22

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) про скасування арешту,

у с т а н о в и в:

09.09.2022 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) та просять суд зняти арешт з квартири АДРЕСА_1 , накладений Шевченківським відділом ДВС Львівського МУЮ на підставі постанови АА№977874 від 12.09.2008 та зареєстрований 12.09.2008 за №7906686 реєстратором: Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі виконавчого документа виконавчого листа №107/1997 виданого 17.06.1997 Галицьким районним судом м. Львова та виключити обтяження (арешт) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Свої вимоги мотивує тим, що позивачі є власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом. Право власності на квартиру зареєстровано у встановленому порядку, що підтверджується реєстраційним посвідченням від 21.09.1999, виданим Львівським обласним державним комунальним бюро технічної інвентаризації та експертної оцінки. Дану квартиру позивачі мають намір відчужити, однак згідно інформації, наданої Шевченківським ВДВС на квартиру накладено арешт на підставі виконавчого листа № 107/1997, виданого 17.06.1997 Галицьким районним судом м.Львова щодо власника ОСОБА_3 . Зазначають, що ОСОБА_3 є братом ОСОБА_1 та дядьком ОСОБА_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 , однак власником квартири ніколи не був.

Позивачі вказують на те, що дане обтяження було накладено неправомірно та оскільки вони не можуть вільно розпоряджатися своїм майном, то змушені звернутись до суду за захистом порушеного права.

Відповідач не скористався правом подання відзиву на позовну заяву.

Ухвалою від 12.09.2022 суд прийняв позовну заяву до розгляду, відкрив провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою від 11.11.2022 суд вирішив проводити заочний розгляд справи.

Позивачі в судове засідання не прибули, однак скерували заяву про розгляд справи у їх відсутності. Просять позов задовольнити.

Представник відповідача Шевченківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) в судове засідання не прибув, причин неприбуття суду не повідомив, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце розгляду справи, що стверджується поштовими рекомендованими повідомленнями, які повернулися на адресу суду та долучені до матеріалів справи, заяв про відкладення судового засідання не поступало, письмових пояснень на позовну заяву подано не було.

У відповідності до вимог ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. Суд вважає за можливе розглянути дану справу у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд приходить такого.

Суд встановив, що власниками квартири АДРЕСА_1 на підставі Свідоцтва про право на спадщину за законом є: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 /арк.спр.6/.

Згідно інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна на квартиру АДРЕСА_1 накладено обтяження: арешт нерухомого майна; підстава: постанова АА№977874, 12.09.2008, Шевченківський ВДВС Львівського МУЮ; власником зазначено: ОСОБА_3 , арешт накладено згідно виконавчого документа виконавчий лист №107/1997р., виданий 17.06.1997 року Галицьким районним судом /арк.спр.15/.

Відповідно до листа Шевченківського відділу виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) згідно даних автоматизованої системи виконавчих проваджень у Шевченківському відділі виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) на виконанні відсутні будь-які виконавчі провадження, де боржником виступає ОСОБА_3 /арк.спр.9/.

Право власності належить до основоположних прав людини, втілення яких у життя становить підвалини справедливості суспільного ладу. Захист зазначеного права гарантовано статтею першою Першого протоколу до Конвенції. Як передбачено цією міжнародно-правовою нормою, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном, і ніхто не може бути позбавлений власного майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права. Відповідно до практики ЄСПЛ втручання в це право повинно мати законні підстави й мету, а також бути пропорційним публічному інтересу.

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до статті 13 цього міжнародно-правового акта повинні бути забезпечені можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені у статті 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень, установлених законом.

Зазначений принцип відображено й конкретизовано в частині першій статті 321 Цивільного кодексу України, згідно з якою право власності є непорушним, і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Одним із способів захисту права власності є гарантована статтею 391 цього Кодексу можливість власника вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Спеціальні підстави законного обмеження особи у реалізації права власності передбачені, зокрема, нормами цивільного процесуального закону для виконання завдань кримінального провадження як легітимної мети відповідного втручання у право мирного володіння майном.

Після припинення процедури відповідне втручання фактично набуває свавільного характеру, й заінтересована особа правомірно розраховує на його припинення. Адже утвердження й забезпечення прав і свобод та надання людині ефективного засобу юридичного захисту від їх порушень з огляду на положення статті 3 Конституції України, статті 13 Конвенції є головним обов`язком держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

Разом із тим, цивільно-процесуальні правовідносини виникають, змінюються та припиняються на підставі норм цивільного процесуального права. Завершення виконавчого провадження є юридичним фактом, який припиняє цивільно-процесуальні відносини. Зокрема, після прийняття означеного процесуального рішення заборона на нерухоме, застосований арешт як засіб його забезпечення, втрачає відповідну концептуальну властивість.

Із припиненням виконавчого провадження заборона на нерухоме майно стає публічним обтяженням права власності, підстави для подальшого існування якого відпали. Причому втрачається можливість застосування специфічного порядку скасування такого обтяження, зумовленого цивільно-процесуальними відносинами.

Водночас вимоги про припинення обтяження, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції.

За обставин доведеності, що ОСОБА_3 не був власником квартири АДРЕСА_1 , а відтак були відсутні підстави про накладення арешту, суд приходить висновку, що позовні вимоги є доведеними в судовому порядку та такими, що підлягають задоволенню в повному обсязі.

Керуючись ст. 3, 12, 13, 77, 81, 141, 259, 263-266, 268 ЦПК України, суд,

ухвалив:

позов задовольнити.

Зняти з-під арешту квартиру АДРЕСА_1 , накладений Шевченківським відділом ДВС Львівського МУЮ на підставі постанови АА№977874 від 12.09.2008 та зареєстрований 12.09.2008 за №7906686 реєстратором: Львівська філія державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі виконавчого документа виконавчого листа №107/1997, виданого 17.06.1997 Галицьким районним судом м. Львова та виключити обтяження (арешт) з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна.

Позивачі: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 ,

ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Шевченківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), , місцезнаходження: м. Львів, вул. Котлярська,6.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення може бути повністю або частково оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, який обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення складено 11 листопада 2022 року.

Суддя П. С. Невойт