Справа № 145/896/22
Провадження №2/145/854/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"15" листопада 2022 р. смт Тиврів

Тиврівський районний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Копилової Л.В.

за участю секретаря Мигдальської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики,

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики.

В обгрунтування позовних вимог посилалася на те, що 10 липня 2017 року між нею та відповідачем було укладено договір позики, за яким вона передала останньому в борг грошові кошти в сумі 140 000 грн. За вказаним договором відповідач взяв на себе зобов"язання повернути отриману позику зі сплатою 0,01 % річних від суми грошових коштів як винагороду за користування коштами у строк по 31 грудня 2021 року включно. Однак борг відповідачем не повернутий ні у вказаний строк, ні раніше зазначеного строку. 21 січня 2022 року на адресу відповідача позивачка направила вимогу про повернення відповідачем їй боргу, однак відповідач ухиляється від виконання взятих на себе зобов"язань.

Враховуючи наведене, просить суд стягнути з відповідача на її користь борг за договором позики від 10 липня 2017 року в сумі 140 000 гривень, винагороду за користування позикою в сумі 23 142 гривні та 0,1 відсоток від простроченої суми за кожен день невиконання зобов"язання в сумі 30 240 гривень.

Позивачка ОСОБА_1 на розгляд справи до суду не з"явилася, про час та місце її розгляду повідомлена в установленому законом порядку.

При розгляді справи представник позивачки ОСОБА_3 підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві та просила суд її задовольнити.

Відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги визнав і не заперечував проти їх задоволення. Однак висловив сумнів щодо правильності розрахування позивачкою суми винагороди за користування позикою в розмірі 23 142 грн.

Заслухавши пояснення сторін та дослідивши письмові докази по справі, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог, виходячи з наведених нижче підстав.

Судом встановлено, що 10 липня 2017 року між позивачкою та відповідачем було укладено нотаріально посвідчений договір позики, за яким ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 в борг грошові кошти в сумі 140 000 грн., а він зобов"язався повернути отриману позику зі сплатою належних з нього відсотків за користування грошовоми коштами у строк по 31 грудня 2021 року включно шляхом передачі готівки.

Окрім цього, за п.1 вказаного договору позичальник зобов"язався сплатити 0,01 % річних від суми грошових коштів, які вказані в пункті 1 цього договору, як винагороду за користування позикою у строк по 31 грудня 2021 року включно.

Однак отриманий борг відповідачем не повернутий ні у вказаний строк, ні раніше зазначеного строку.

21 січня 2022 року на адресу відповідача позивачка направила вимогу про повернення відповідачем їй боргу, проте вказана вимога залишилася без реагування.

Таким чином між сторонами виникли відносини позики.

Відповідно до ст.1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Згідно зі ст.1047 ЦК договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, сторонами дотримано вимог закону щодо форми та умов договору позики, визначених у ст. 1047 ЦК України.

Відповідно до ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

З розрахунку позивача вбачається, що розмір заборгованості відповідача за договором позики становить 140 000 грн., винагорода за користування позикою в сумі 23 142 грн. та 0,1 відсоток від простроченої суми за кожен день невиконання зобов"язання в сумі 30 240 грн.

Наданий позивачкою розрахунок відповідачем не оспорюється, відповідає умовам укладеного між сторонами договору позики, є достатнім та зрозумілим.

На підставі викладеного суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню на користь позивачки судові витрати по сплаті судового збору в сумі 1 933 грн. 82 коп.

Керуючись ст.ст.263-265 ЦПК Украни, суд

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, задовольнити.

Стягнути із ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , мешканця АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , мешканки АДРЕСА_2 , борг за договором позики від 10 липня 2017 року в сумі 140 000 (сто сорок тисяч) гривень, винагороду за користування позикою в сумі 23 142 (двадцять три тисячі сто сорок дві) гривні, 0,1 відсоток від простроченої суми за кожен день невиконання зобов"язання в сумі 30 240 (тридцять тисяч двісті сорок) гривень та судовий збір в сумі 1933 (одна тисяча дев"ятсот тридцять три) гривні 82 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідком апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст рішення складено 24 листопада 2022 року.

Суддя ______________________