ПОСТАНОВА

Іменем України

16 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 442/1422/20

провадження № 61-20131св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Грушицького А. І.,

суддів: Литвиненко І. В. (суддя-доповідач), Мартєва С. Ю., Петрова Є. В., Пророка В. В.,

учасники справи:

заявник - ОСОБА_1 ,

заінтересовані особи - ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2021 року під головуванням судді Хомика А. П. та постанову Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року у складі колегії суддів: Савуляка Р. В., Мікуш Ю. Р., Приколоти Т. І. у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про поновлення цивільної дієздатності,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимог заяви

У березні 2020 року ОСОБА_1 звернулася із заявою, в якій просила скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2017 року у справі № 442/1686/17 про визнання ОСОБА_1 недієздатною та поновити її в цивільній дієздатності.

Зазначала, що рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 27 вересня 2017 року її визнано недієздатною та призначено опікуна - ОСОБА_2 .

З часу прийняття судом рішення про визнання її недієздатною пройшло більш як два роки.

На даний час її психічний стан значно поліпшився: вона може розуміти значення своїх дій та керувати ними, без сторонньої допомоги здійснює побутові дії, адекватно ставиться до життєвих ситуацій, є врівноваженою, розсудливою та спокійною, а тому бажає поновити свою дієздатність.

Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 07 червня 2021 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про поновлення її цивільної дієздатності відмовив.

Львівський апеляційний суд постановою від 28 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишив без задоволення, а рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2021 року без змін.

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні заяви місцевий суд, з висновками якого погодився суд апеляційної інстанції виходив з того, що зміни у психічному стані здоров`я ОСОБА_1 не відбулися, а зібрані у справі докази та їх оцінка вказують на відсутність підстав для поновлення цивільної дієздатності заявниці.

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У грудні 2021 року ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить:

1) скасувати постанову Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року по справі № 442/1422/20, як незаконну;

2) скасувати рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2021 року по справі № 442/1422/20, як незаконне;

3) закрити провадження у справі на підставі пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України (позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом).

Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Наведені в касаційній скарзі доводи містили підстави, передбачені пунктом 4 частини другої статті 389 ЦПК України, для відкриття касаційного провадження.

Заявник зазначає, що місцевий суд, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для задоволення заяви, оскільки висновок судово-психіатричного експерта від 19 лютого 2021 року № 60 є недопустимим доказом, оскільки він містить неправдиві відомості, а сама експертиза проходила з порушенням Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, адже співбесіду із заявницею було проведено лише одним експертом.

З самого висновку вбачається, що під час проведення експертного дослідження використовувались клінічні дослідження дев`ятнадцятирічної давності, які були отриманні під час стаціонарного лікування заявника у 2002 року у Львівській обласній клінічній психіатричній лікарні. Жодних інших документів експерт у заявниці не запитувала, а остання їй їх не надавала.

Вказує також на ту обставину, що у зв`язку із запровадженням карантинних заходів щодо протидії поширення хвороби COVID-19 під час судового процесу не були допущені вільні слухачі, які є друзями заявниці, що порушило її право на гласність і відкритість судового процесу та публічний розгляд справи.

Одночасно заявник також вказує, що судами попередніх інстанцій було порушено її право на ознайомлення із матеріалами справи, адже її численні запити про отримання сканкопій матеріалів справи залишились без задоволення.

Відзив на касаційну скаргу іншими учасниками справи не подано

Рух справи в суді касаційної інстанції

Верховний Суд ухвалою від 18 квітня 2022 року відкрив провадження у цій справі та витребував її матеріали із Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області.

Справа № 442/1422/20 надійшла до Верховного Суду 02 червня 2022 року.

У жовтні 2022 року Верховний Суд на адресу ОСОБА_1 надіслав лист в якому роз`яснив наслідки відмови від заяви та наслідки закриття провадження у справі. Також просив підтвердити або спростувати намір на таку процесуальну дію, як відмова від поданої заяви про скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною.

Ухвалою Верховного Суду від 09 листопада 2022 року справу призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження колегією в складі п`яти суддів.

У листопаді 2022 року до Верховного Суду від ОСОБА_1 поштовим зв`язком надійшла заява про підтвердження прохань, викладених у касаційній скарзі в якій заявник просила задовольнити всі три пункти розділу 4 уточненої касаційної скарги.

Додатково повідомляла про те, що прохання пункту 3 розділу 4 уточненої касаційної скарги про закриття провадження у справі пов`язане з тим, що заявник планує оскаржити рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 27 вересня 2017 року у справі № 442/1686/17 з інших причин, ніж виклала у своїй заяві від 03 березня 2020 року.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області рішенням від 27 вересня 2017 року у справі № 442/1686/17 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянку України, визнав недієздатною.

Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта від 19 лютого 2021 року № 60, ОСОБА_1 в даний час страждає стійким хронічним розладом у вигляді розладів особистості та поведінки внаслідок органічного ураження головного мозку, зумовлених епілепсією з вираженим інтелектуально-мнестичним зниженням, частими судомними нападами та емоційно-вольовими розладами та за своїм психічним станом не може усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними. Потребує опіки.

Згідно пояснень завідувача судово-психіатричним відділенням КНП ЛОР ЛОКПЛ Гуцал В. Й. від 28 травня 2021 року, виражений мнестичний дефект у ОСОБА_1 був діагностований під час стаціонарного лікування у їх установі ще у 2002 році у вигляді недоумства, який є хронічним, стабільним та незворотнім станом.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція Верховного Суду

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише у межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Частиною першою статті 30 ЦК України передбачено, що цивільну дієздатність має фізична особа, яка усвідомлює значення своїх дій та може керувати ними.

Статтею 42 ЦК України передбачено, що за заявою опікуна або органу опіки та піклування суд поновлює цивільну дієздатність фізичної особи, яка була визнана недієздатною, і припиняє опіку, якщо буде встановлено, що внаслідок видужання або значного поліпшення її психічного стану у неї поновилася здатність усвідомлювати значення своїх дій та керувати ними.

Згідно із частиною четвертою статті 300 ЦПК України скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності фізичної особи, яка була визнана недієздатною, в разі її видужання або значного поліпшення її психічного стану здійснюється за рішенням суду на підставі відповідного висновку судово-психіатричної експертизи за заявою опікуна, членів сім`ї, органу опіки та піклування або самої особи, визнаної недієздатною.

Таким чином, зазначена вище норма права визначає, що висновок судово-психіатричної експертизи, якою встановлюється видужання або значне поліпшення психічного стану фізичної особи, яка була визнана недієздатною, є єдиною підставою для скасування рішення суду про визнання фізичної особи недієздатною та поновлення цивільної дієздатності цієї фізичної особи.

Згідно пункту 7 постанови Пленуму Верховного Суду України від 28 березня 1972 року № 3 «Про судову практику в справах про визнання громадянина обмежено дієздатним чи недієздатним» в справах про поновлення дієздатності є обов`язковим проведення судово-психіатричної експертизи, яка призначається за ухвалою судді.

Громадянина може бути поновлено в дієздатності лише при наявності висновку судово-психіатричної експертизи про значне поліпшення його стану здоров`я або видужання.

Відповідно до статті 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам).

Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Колегія суддів також зазначає, що місцевий суд відхиляючи аргументи заяви ОСОБА_1 , та суд апеляційної інстанції, відхиляючи доводи її апеляційної скарги про те, що висновок судово-психіатричної експертизи від 19 лютого 2021 року № 60 є недопустимим доказом, оскільки він містить неправдиві відомості, а сама експертиза проходила з порушенням Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, вказували, що доказів на підтвердження зазначених обставин матеріали справи не містять.

Разом із тим із матеріалів справи вбачається, що 19 травня 2021 року ОСОБА_1 надіслала на адресу місцевого суду заяву, в якій, окрім іншого, просила призначити їй повторну судово-психіатричну експертизу, з залученням інших експертів, оскільки попередні не справились з покладеним на них судом завданням.

Як вбачається із аудіозапису судового засідання, яке відбулось 07 червня 2021 року, місцевий суд клопотання ОСОБА_1 про призначення повторної судово-психіатричної експертизи не вирішував.

Згідно зі статтею 113 ЦПК України, якщо висновок експерта буде визнано неповним або неясним, судом може бути призначена додаткова експертиза, яка доручається тому самому або іншому експерту (експертам). Якщо висновок експерта буде визнано необґрунтованим або таким, що суперечить іншим матеріалам справи або викликає сумніви в його правильності, судом може бути призначена повторна експертиза, яка доручається іншому експертові (експертам).

Повторна експертиза призначається, коли є сумніви у правильності висновку експерта, пов`язані з його недостатньою обґрунтованістю чи з тим, що він суперечить іншим матеріалам справи, а також за наявності істотного порушення процесуальних норм, які регламентують порядок призначення і проведення експертизи.

Відповідно до пункту 9 Порядку проведення судово-психіатричної експертизи, затвердженого Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 08 травня 2018 року № 865 (далі - Порядок) за організаційними ознаками судово-психіатрична експертиза може бути одноосібною та комісійною.

Пунктом 12 вказаного Порядку передбачено, що кількісний склад експертів (одноособовий або комісійний) щодо конкретної судово-психіатричної експертизи встановлюється особою або органом, яка (який) залучила(в) експерта, або слідчим суддею чи судом, який призначив судово-психіатричну експертизу. Якщо це не зазначено, його встановлює керівник експертної установи.

Згідно з пунктом 17 Порядку під час проведення амбулаторної та стаціонарної судово-психіатричної експертизи особа встановлюється за документами, що посвідчують її особу. З метою з`ясування наявності чи відсутності в особи психічного розладу експерти проводять психіатричний огляд, оцінюють об`єктивний анамнез, включаючи дані про спадковість психічних розладів, особливості психічного розвитку, сімейний і соціальний статус, особливості реагування на різні життєві ситуації, психічні травми, особливості психічного стану та поведінки під час проведення судово-психіатричної експертизи та в період дій, з приводу яких ведеться провадження у цій справі. Експерти оцінюють особливості зовнішнього вигляду, міміки, руху і мови особи, щодо якої проводиться судово-психіатрична експертиза, а також її манеру триматися під час обстеження. У разі виявлення короткочасних порушень свідомості описують їх тривалість, зовнішні прояви (збліднення шкірних покривів, наявність додаткових рухів тощо) для уточнення характеру патологічного стану.

Зі змісту висновку судово-психіатричного експерта від 19 лютого 2021 року № 60 вбачається, що він складений комісією експертів-психіатрів: Маланчук А. З., Грушинською О. А., Гавриш О. Б.

Разом із тим з листа Відділення судово-психіатричної експертизи № 5 Львівської обласної клінічної психіатричної лікарні від 28 травня 2021 року № 150 вбачається, що огляд ОСОБА_3 , проводився експертом одноособово, однак експертне рішення приймалось в складі трьох експертів за результатами доповіді експерта-доповідача, вивчення матеріалів цивільної справи, архівної медичної та експертної документації.

Статтею 78 ЦПК України передбачено, що суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Отже місцевий суд, з висновками якого передчасно погодився суд апеляційної інстанції на вказане належної уваги не звернув, не урахував положення статей 78, 89 ЦПК України та не встановив на підставі допустимих доказів наявність підстав для скасування судового рішення, про визнання заявника недієздатною.

Таким чином, враховуючи те, що огляд ОСОБА_1 проводився лише одним експертом, а її клопотання про призначення у справі повторної судово-психіатричної експертизи розглянуте не було та з урахуванням того, що у справах окремого провадження призначення експертизи є обов`язком суду, висновок місцевого суду, з яким погодився суд апеляційної інстанції, про відсутність підстав для задоволення заяви колегія суддів вважає передчасним.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає обґрунтованими аргументи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо порушень судами попередніх інстанцій норм процесуального права.

Щодо клопотання про закриття провадження у справі

Відповідно до частини третьої статті 294 ЦПК України справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Інші особливості розгляду цих справ встановлені цим розділом.

Згідно з частиною першою статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 42 ЦПК України заявники та інші заінтересовані особи у справах окремого провадження визначені учасниками справи.

Відповідно до статті 43 ЦПК України щодо заінтересованих осіб у справах окремого провадження поширюються загальні права і обов`язки учасників справи.

Зокрема, у пункті шостому частини першої статті 43 ЦПК України визначено, що учасники справи мають право користуватися іншими визначеними законом процесуальними правами.

З огляду на наведене, заявники у справах окремого провадження також мають права, визначені статтею 206 ЦПК України, зокрема право на відмову від заяви.

Згідно із вимогами статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.

У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі.

Відповідно до положень статті 408 ЦПК України незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій.

У частині другій статті 408 ЦПК України зазначено, що якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.

У листопаді 2022 року ОСОБА_1 подала заяву в якій підтвердила прохання, викладене у касаційній скарзі та просила задовольнити всі три пункти розділу 4 уточненої касаційної скарги.

Враховуючи те, що заявник у поданій касаційній скарзі просила скасувати судові рішення як незаконні та закрити провадження у справі, проте заяви, якою б вона відмовилась від заяви про поновлення цивільної дієздатності не подавала, колегія суддів не вбачає підстав для задоволення клопотання про закриття провадження у справі.

Крім того Верховний Суд зазначає, що ОСОБА_1 просила скасувати оскаржені судові рішення як незаконні, натомість на підставі статті 408 ЦПК України суд має повноваження визнати їх нечинними.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Відповідно до пункту 1 частини третьої та частини четвертої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.

Справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом.

Оскільки місцевий суд допустив порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, апеляційний суд на вказане належної уваги не звернув, а суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково, а оскаржені судові рішення скасуванню, з направленням справи на новий розгляд до місцевого суду.

При новому розгляді справи місцевому суду на підставі належних та допустимих доказів слід встановити наявність або відсутність підстав для скасування судового рішення, яким заявника визнано недієздатною.

Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

П О С Т А Н О В И В :

Відмовити у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про закриття провадження у справі за заявою ОСОБА_1 , заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Виконавчий комітет Дрогобицької міської ради, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини, про поновлення цивільної дієздатності.

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 07 червня 2021 року та постанову Львівського апеляційного суду від 28 жовтня 2021 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий А. І. Грушицький

Судді І. В. Литвиненко

С. Ю. Мартєв

Є. В. Петров

В. В. Пророк