Постанова

Іменем України

15 листопада 2022 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/9835/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк"

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 23 лютого 2022 року

в складі судді Лужецької О. Р.

у цивільній справі №753/1219/20 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк"

до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

третя особа - Служба у справах дітей та сім`ї Дарницької районної в м. Києві державної адміністрації,

про усунення перешкод у здійсненні права власності шляхом визнання втрати користування житловим приміщенням та зняття з реєстраційного обліку

У С Т А Н О В И В:

В січні 2020 року позивач Акціонерне товариство "Альфа-Банк" (далі - АТ "Альфа-Банк", Банк) звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просив визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та за цією ж адресою зняти відповідачів з реєстраційного обліку.

Позовна заява мотивована тим, що АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", в позасудовому порядку було оформлено право власності на квартиру, загальною площею 135,70 кв.м., житловою - 75,30 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , про що здійснено запис в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно

Підставою для визнання права власності на дану квартиру за Банком послугувало відповідне застереження в Договорі іпотеки від 20.06.2008, який було укладено з попереднім власником квартири ОСОБА_2 .

Зазначав, що він з метою досудового врегулювання спору звертався до відповідачів з вимогою звільнити квартиру добровільно, однак відповідачі відмовляються виконувати вимогу та продовжують користуватися квартирою. Такі дії відповідачів створюють перешкоди у здійсненні законних прав Банку, як власника квартири, користуватися та розпоряджатися власним майном.

Позивач, посилаючись на те, що він є новим законним власником спірної квартири, у зв`язку з чим відповідачі втратили право користування цією квартирою, просив позов задовольнити.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, та у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги посилався на те, що судом першої інстанції невірно надано оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами. Зокрема, суд залишив поза увагою, що на час подачі даного позову квартира вже не була предметом іпотеки, так як на праві власності зареєстрована за АТ "Укрсоцбанк", правонаступником прав якого є позивач, а тому дійшов помилкового висновку щодо відсутності правових підстав для відмови в задоволенні позову.

Зазначав, що є безпідставними висновки суду про недоведеність позивачем обставин придбання спірної квартири за кредитні кошти та відсутність клопотання про забезпечення відповідачів житлом, оскільки в даній справі підставою позову було набуття АТ "Укрсоцбанк", правонаступником майнових прав якого є позивач, права власності на нерухоме майно, яке на час пред`явлення позову вже не було предметом іпотеки. Зауважив, що це позов нового власника про усунення перешкод у користуванні належним йому майном, у зв`язку з цим він не зобов`язаний забезпечувати відповідачів новим житлом.

Також зазначав, що відповідачами не доведено, що спірне житлове приміщення є їхнім єдиним житлом, що в своє чергу є підставою для задоволення позову.

За наведених обставин просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23.02.2022 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, відповідач ОСОБА_2 подала відзив. У відзиві, посилаючись на те, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову в задоволенні позову і доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду - без змін.

Представник відповідача ОСОБА_2 - ОСОБА_3 в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Позивач та третя особа, належним чином повідомлені про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направили.

Відповідач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача ОСОБА_1 та представників позивача і третьої особи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача ОСОБА_2 , перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем обрано неналежний спосіб захисту.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 20 червня 2008 року між АКБ СР "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", та ОСОБА_2 було укладено Іпотечний договір №04/1-372, предметом якого є чотирьохкімнатна квартира АДРЕСА_2 , що належить іпотекодавцю на підставі Свідоцтва про право власності на житло від 27.05.2008.

Згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності №160287912 від 20.03.2019 державним реєстратором Сорокою В. М. Комунального підприємства "Реєстраційне бюро" м. Київ винесено рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер3078095 від 18.03.2019, відповідно до якого право власності на квартиру АДРЕСА_3 зареєстровано за АТ "Укрсоцбанк".

З наведеного слідує, що АТ "Укрсобанк", правонаступником прав якого є АТ "Альфа-Банк", набув право власності на спірну квартиру в позасудовому порядку шляхом звернення стягнення на іпотечне майно за іпотечним договором.

Також з матеріалів справи вбачається, що в квартирі АДРЕСА_3 зареєстровані відповідачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Звертаючись до суду з позовом, позивач посилався на те, що право власності на спірну квартиру до АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого він є, перейшло у встановленому законом порядку, а проживання відповідачів у спірному житловому приміщенні створює йому, як новому володільцю, перешкоди у користуванні та розпорядженні цим нерухомим майном, а тому відповідачів необхідно визнати такими, що втратили право користування спірною квартирою на підставі статті 317 ЦК України.

Так, статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належить право володіння, користування і розпорядження своїм майном.

Власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном (стаття 391 ЦК України).

Як вже вказувалося вище, Банк звернувся до суду з позовом про усунення перешкод, як володілець майна, як АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк", набув у позасудовому порядку на підставі договору іпотеки.

Згідно з частиною першою статті 40 Закону України «Про іпотеку» звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення є підставою для виселення всіх мешканців, за винятком наймачів та членів їх сімей. Виселення проводиться у порядку, встановленому законом.

Статтею 109 ЖК УРСР визначено загальний порядок виселення із займаного жилого приміщення.

Так, у частинах першій та другій статті 109 ЖК УРСР зазначено, що виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Допускається виселення в адміністративному порядку з санкції прокурора лише осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення або проживають у будинках, що загрожують обвалом. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Отже, частина друга статті 109 ЖК УРСР установлює загальне правило про неможливість виселення громадян без надання іншого жилого приміщення. Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на жиле приміщення, що було придбане громадянином за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення.

Водночас, за змістом частини другої статті 40 Закону України «Про іпотеку» після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Верховний Суд України у постанові від 22 червня 2016 року у справі №6-197цс16 сформулював правовий висновок, від якого Верховний Суд не відступав, згідно з яким за частиною другою статті 40 Закону України «Про іпотеку» та частиною третьою статті 109 ЖК Української РСР, після прийняття рішення про звернення стягнення на передані в іпотеку житловий будинок чи житлове приміщення шляхом позасудового врегулювання на підставі договору всі мешканці зобов`язані на письмову вимогу іпотекодержателя або нового власника добровільно звільнити житловий будинок чи житлове приміщення протягом одного місяця з дня отримання цієї вимоги. Якщо мешканці не звільняють житловий будинок або житлове приміщення у встановлений або інший погоджений сторонами строк добровільно, їх примусове виселення здійснюється на підставі рішення суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18) вказала, що вважає правовий висновок Верховного Суду України про належне застосування статті 40 Закону№ 898-IV та статті 109 ЖК Української РСР, викладений у постановах від 22 червня 2016 року у справі № 6-197цс16 та від 21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16, законним та обґрунтованим, цей висновок враховує вимоги як вітчизняного, так і міжнародного законодавства про дотримання положень статті 1 Першого протоколу до Конвенції та практики ЄСПЛ, а також ураховує, що такі обмеження неволодіючого власника встановлені законом, вони є необхідними в демократичному суспільстві та застосовуються з дотриманням балансу інтересів сторін спірних правовідносин, оскільки наявні інші ефективні способи захисту прав неволодіючого власника.

Крім того, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 червня 2019 року у справі №643/18788/15-ц (провадження № 14-93цс19) дійшла висновку, що до правовідносин між власником, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, та особами, які мають право користування таким приміщенням, підлягають застосуванню положення статті 40 Закону України «Про іпотеку» та положення статті 109 ЖК Української РСР.

Аналогічний правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 04.08.2021 у справі №199/163/19.

Отже, обмеження права власника, який набув жиле приміщення за результатами звернення стягнення на предмет іпотеки, на підставі статті 109 ЖК Української РСР та статті 40 Закону України «Про іпотеку», є передбачуваними.

Також Верховний Суд в постанові від 04.08.2021 у справі №199/163/19 зазначив, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Обраний позивачем спосіб захисту має бути направлений на припинення оспорювання або порушення суб`єктивних цивільних прав та усунення наслідків такого порушення, відповідати матеріально-правовим способам захисту права.

Звертаючись до суду з цим позовом, як на підставу позовних вимог АТ "Альфа-Банк" посилався на те, що після набуття АТ "Укрсоцбанк", правонаступником майнових прав якого він є, права власності на квартиру відповідачі добровільно відмовляються звільнити житло та знятися з реєстраційного обліку, у зв`язку з чим просив визнати ОСОБА_1 та ОСОБА_2 такими, що втратили право користування жилим приміщенням.

Проте, оскільки гарантії захисту порушених прав іпотекодержателя врегульовано статтями 37, 40 Закону України «Про іпотеку», саме з цих підстав АТ "Альфа-Банк", як правонаступник АТ "Укрсоцбанк", до суду не звертався, тому обраний ним спосіб захисту права шляхом пред`явлення позову про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням, є неефективним, оскільки не призводить до відновлення порушеного права.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивачем обрано невірний (неефективний) спосіб захисту, оскільки він є правонаступником майнових прав АТ "Укрсоцбанк", як власника нерухомого майна набутого внаслідок звернення стягнення на це майно, яке було предметом іпотеки. А оскільки позивачем обрано неефективний спосіб захисту, що в подальшому не призведе до відновлення його прав, є правильним висновок суду про відсутність правових підстав для відмови в задоволенні позовних вимог.

При цьому, судом першої інстанції правильно встановлено, що право власності на спірну квартиру зареєстровано на підставі іпотечного застереження, а отже, спірна квартира до набуття позивачем права власності на неї, була предметом іпотеки. Тому колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд невірно надав правову оцінку правовідносинам та дійшов помилкового висновку про те, що квартира є предметом іпотеки.

Судом також враховано, що вимога про визнання відповідачів такими, що втратили право користування житловим приміщенням, у разі її задоволення, має фактичним наслідком позбавлення відповідачів права на житло та, відповідно, їх виселення. Проте таке позбавлення права має ґрунтуватися не лише на вимогах закону, але й бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та співмірним із тим тягарем, який у зв`язку із втратою житла покладається на сторону відповідача, оскільки позбавлення житла будь-якої особи є крайнім заходом втручання у права на житло.

Доводи апеляційної скарги, що суд дійшов безпідставного висновку про те, що позивачем не доведено обставин придбання спірної квартири за кредитні кошти не свідчать про те, що суд дійшов помилкового висновку про обрання позивачем неналежного способу захисту, оскільки такі обставини підлягають доведенню у спорі про виселення, а таких вимог позивач не пред'являв. Відтак такі доводи не є підставою для скасування рішення суду.

Колегія суддів не приймає до уваги посилання в апеляційній скарзі на те, що відповідачами не доведено, що спірна квартира є їхнім єдиним житлом, оскільки на такі обставини позивач не посилався в суді першої інстанції, відповідно вони й не були предметом розгляду в суді першої інстанції. А за приписами ч. 6 ст. 367 ЦПК України в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Також колегія суддів враховує, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 21.10.2021 у справі №753/9498/19 скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер: 46049798 від 20.03.2019, прийняте державним реєстратором Сорокіним В. М. КП "Реєстраційне бюро", яким було зареєстровано право власності на спірну квартиру за АТ "Укрсоцбанк", правонаступником якого є АТ "Альфа-Банк". Дане рішення набрало законної сили 22.11.2021.

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог є законним та обґрунтованим, ухвалене з додержанням норм матеріального права.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства "Альфа-Банк" - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 23 лютого 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повни текст постанови складено 17 листопада 2022 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець