Справа № 143/36/22
Провадження № 22-ц/801/1640/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Сич С. М.
Доповідач:Копаничук С. Г.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 рокуСправа № 143/36/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Головуючого : Копаничук С.Г.

Суддів: Медвецького С.К., Оніщука В.В.,

учасники справи:

позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП",

відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниці апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" на рішення Погребищенського районного суду від 04.07.2022 року, постановленого у приміщенні того ж суду під головуванням судді Сича С.М. у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АІА ФІНАНС ГРУП» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

в с т а н о в и в :

У січні 2022 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Вказало, що 24.09.2019 року між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» і ОСОБА_1 було укладено договір про надання кредиту №1984099. Вказаний договір було укладено в електронній формі на умовах пропозиції (оферти) укладення договору про надання кредиту (оферта), що опублікована на веб-сайті credit365.ua, підписаної електронним цифровим підписом відповідача Заявки від 24.09.2019 року на отримання кредиту на обраних нею умовах. За умовами цього договору відповідачу було надано кредит в розмірі 6 000 грн. зі сплатою відсотків в розмірі 1899 грн. з терміном повернення кредиту та нарахованих процентів до 24.10.2019 року. У вказаний термін ОСОБА_1 кредит не повернула, проценти не сплатила, а скористалась послугою, передбаченою розділом 3 Індивідуальної пропозиції (оферти) №1984099 про відтермінування строку повернення кредиту за умови сплати комісії в передбаченому договором розмірі.

Між сторонами було укладено угоди про відтермінування строку повернення кредиту із сплатою комісії шляхом зарахування грошових коштів у рахунок продовження строку повернення кредиту, в результаті чого термін повернення кредиту було продовжено до 29.11.2019 року.

Однак, у встановлений термін ОСОБА_1 кредит не повернула, проценти не сплатила, в зв`язку з чим у неї виникла заборгованість, яка станом на 11.01.2022 року складала 78434, 35 грн., з яких: 6000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1899 грн. - заборгованість за процентами (згідно заявки ОСОБА_1 на отримання кредиту від 24.09.2019 року); 69660 грн - заборгованість за процентами згідно п. 2.11 кредитного договору; 875,35 грн. - інфляційні втрати.

Враховуючи викладене, позивач просив суд стягнути з ОСОБА_1 вказану заборгованість та судові витрати, що складаються із судового збору у розмірі 2393 грн. та витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 8921,72 грн.

Рішенням Погребищенського районного суду від 04.07.2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» заборгованість за договором про надання кредиту № 1984099 від 24.09.2019 року в сумі 9276 , 21 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» 293,25 грн у відшкодування витрат зі сплати судового збору і 1054,55 грн. судових витрат на професійну правничу допомогу адвоката. З розрахунку, наведеного судом у рішенні вбачається, що суд задовольнив вимоги щодо заборгованості у розмірі тіла кредиту - 6000 грн, процентів за користування кредитом -1899 грн. , інфляційних втрат - 875,35 грн процентів за ст.625 ЦК - 501,86 грн .

В апеляційній скарзі ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП», посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило рішення суду в частині відмовлених позовних вимог про стягнення процентів за період прострочення з 30.11.2019 по 11.01.2022 скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення цих позовних вимог. Вказало, що при винесенні оскаржуваного рішення, суд безпідставно застосував правову позицію, викладену у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 року у справі № 922/3578/18 та не взяв до уваги пізніші постанови Верховного Суду, в яких мотивовані відступлення від цієї правової позиції, зокрема постанову Верховного Суду від 03.12.2021 року у справі №910/14180/18.

Відзив на апеляційну скаргу до апеляційного суду не надходив.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитними коштами в межах строку кредитування та інфляційних втрат не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Згідно з частиною 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду в справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Частиною 9 статті 19 ЦПК України встановлено, що для цілей цього Кодексу розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб вираховується станом на 1 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга, вчиняється процесуальна дія чи ухвалюється судове рішення.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи те, що позивачем подано апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції у справі з ціною позову 78434,35 справа підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам рішення суду відповідає.

Суд встановив, що 24.09.2019 року між ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» та ОСОБА_1 шляхом прийняття останньою і підписання електронним цифровим підписом публічної оферти було укладено договір споживчого кредитування, згідно якого ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» надає ОСОБА_1 кредит на умовах, обраних нею у пропозиції-оферті від 21.08.2019 року(а.с 17-32).

24.09.2019 року ОСОБА_1 , шляхом підписання електронним цифровим підписом було акцептовано Індивідуальну пропозицію (оферту) № 1981099 про надання їй кредиту у розмірі 6000 грн. зі строком повернення 30 діб, сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 1899 грн., очікуваною сукупною вартістю кредиту (плата за користування +кредит) 7899 грн. (а.с. 25-26).

У зв`язку із неможливістю повернення коштів через 30 діб , відповідачка скористалася послугою щодо продовження строку користування кредитом, сплативши за це 23.10.2019 року - 1170 грн., 08.11.2019 року - 249 грн., 09.11.2019 року - 351 грн. , 15.11.2019 року - 600 грн, 22.11.2019 року - 600 грн., проте в обумовлений строк, а саме до 29.11.2019 року кредитні кошти не повернула (а.с. 33, 35).

Згідно паспорту споживчого кредиту (а.с.23-25) , кредитні кошти надаються на оплату отриманих споживчих послуг у сумі 6000 грн. строком на 30 днів з процентною ставкою 385%, загальними витратами за кредитом 1899 грн., орієнтованою загальною вартістю кредиту для споживача за весь строк користування кредитом 7899 грн. Наслідками прострочення виконання та/або невиконання зобов`язань за договором про споживчий кредит є: пеня у розмірі облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня, від суми кредиту, але не більше 15 відсотків суми простроченого платежу; процентна ставка, яка застосовується при невиконанні зобов`язання щодо повернення кредиту - 1,5 % від суми тіла виданого кредиту за кожен день фактичного користування кредитом. (а.с. 23-25).

Умови укладеного сторонами договору містяться в Розділі III Оферти. Так, пунктом 1.1 договору передбачено, що кредитодавець надає позичальнику кредит, а позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю кредит та сплатити нараховані проценти на умовах, передбачених договором та погодженою кредитодавцем заявкою позичальника. Договір укладається за кожною окремою заявкою позичальника (п. 2.1 Договору).

Згідно із п. 2.2 договору сума кредиту та строк його повернення в межах, визначених договором, зазначається в Заявці позичальника, що формується позичальником у власному особистому кабінеті на підставі умов Договору.

Умови кредитування відповідачки, вказані в її Заявці № 1984099 від 24 вересня 2019 року , що підписана нею електронним підписом з одноразовим ідентифікатором ,згідно якої сума кредиту складає 6000 грн; граничний строк повернення кредиту і плата за користування кредитом 30 днів; плата за користування кредитом - 1899 грн ; реальна річна процентна ставка за кредитом - 385 %, очікувана сукупна вартість кредиту (плата за користування + кредит) - 7899 грн (а.с. 25).

24 вересня 2019 року ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" перерахувало ОСОБА_1 6000 грн на її картковий рахунок № НОМЕР_1 в АТ КБ "ПРИВАТБАНК" (а.с. 34).

Строк повернення кредитних коштів та процентів за їх користування було встановлено до 23.10.2019 року.

Однак у встановлений строку відповідачка кошти не повернула, а скористалася послугою щодо продовження строку користування кредитом.

Умови послуги продовження строку користування кредитом містяться в розділі IV Оферти "Угода про відтермінування повернення кредиту".

Згідно з п. 1 - п. 3 розділу IV Оферти у випадку прострочення строків повернення кредиту позичальник має право укласти з кредитором угоду про відтермінування повернення Кредиту за умови сплати комісії за відтермінування строку повернення кредиту. Розмір комісії, в залежності від строку відтермінування повернення кредиту та суми кредиту розраховується наступним чином: розрахована на підставі вказаних даних сума комісії округлюється до цілих одиниць у сторону зменшення. Для зручності позичальника, в особистому кабінеті міститься калькулятор розрахунку комісії, який відтворює необхідну суму комісії за весь строк відтермінування, розраховану на підставі вказаних умов договору.

У період з 23 жовтня 2019 року по 22 листопада 2019 року ОСОБА_1 неодноразово перераховувала ТОВ "АІА ФІНАНС ГРУП" кошти у якості плати за відтермінування строку повернення кредиту, сплативши за це 23.10.2019 року - 1170 грн., 08.11.2019 року - 249 грн., 09.11.2019 року - 351 грн. , 15.11.2019 року - 600 грн, 22.11.2019 року - 600 грн., проте в обумовлений строк, а саме до 29.11.2019 року кредитні кошти не повернула (а.с. 33, 35).

27.09.2021 року та 10.12.2021 року ТОВ «АІА ФІНАНС ГРУП» зверталось до ОСОБА_1 з вимогами про погашення заборгованості, які остання не повернула, проценти не сплатила, чим порушила умови укладеного між сторонами кредитного договору.

Позивач склав розрахунок ,у якому визначив ,що заборгованість ОСОБА_1 станом на 11.02.2022 року складає 78434, 35 грн., з яких: 6000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 1899 грн. - заборгованість за процентами (згідно Заявки ОСОБА_1 на отримання кредиту); 69660 грн - заборгованість за процентами (згідно ст. 625 ЦК України та п. 2.11 кредитного договору); 875,35 грн. - інфляційні втрати (згідно ст. 625 ЦК України).

Частково відмовляючи у стягненні з відповідача процентів за ст.625 ЦК за період з 30.11.2019 по 11.01.2022, суд, керуючись ст. ст. 536, 625,627 ЦК України та правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.06.2020 року у справі № 922/3578/18, виходив з того, що згідно ст.625 ЦК договором може бути встановлено інший розмір процентів річних за неправомірне користування коштами , а не інший спосіб їх обчислення у вигляді певного проценту за кожний день прострочення.

Оскільки сторонами не було встановлено у договорі іншого, ніж передбачений частиною 2 ст.625 ЦК України розміру процентів річних за неправомірне користування відповідачкою грошовими коштами, суд дійшов висновку, що на користь позивача із відповідачки підлягає стягненню три проценти річних від простроченої суми, починаючи із наступного дня після настання терміну повернення кредиту 30.11.2019 року і до дня пред`явлення позову 11.01.2022 року у розмірі 501,86 грн.

Оскільки у п. 2.11 кредитного договору було визначено інший спосіб обчислення процентів за неправомірне користування кредитними коштами в розмірі певного проценту за кожний день прострочення, що не узгоджується із приписами ч.2 ст.625 ЦК України, позов в частині стягнення відсотків у розмірі 69 660 грн задоволенню не підлягають.

Рішення суду в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту, процентами за користування кредитними коштами в межах строку кредитування та інфляційних втрат не оскаржується, тому апеляційним судом не переглядається.

Колегія суддів вважає, що суд щодо спірних правовідносин вірно встановив обставини справи , які перевірив доказами, оціненими в порядку ст.89 ЦПК України, правильно визначив ці правовідносини і застосував до них норми права та дійшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні заборгованості за процентами за користування чужими коштами (ст.625 ЦК) за період з 30.11.2019 по 11.01.2022 у заявленому позивачем розмірі 69660 грн і задоволення їх у розмірі 501,86 грн.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог в частині стягнення процентів за ст.625 ЦК , суд вірно виходив з того, що вказаною статтею передбачена відповідальність за порушення зобов`язання саме у вигляді 3% річних від простроченої суми лише якщо інший розмір саме річних, не встановлений договором, а сторонами такий інший розмір ( цифра) річних не встановлена, то суд стягнув передбачені ч.2 ст.625 ЦК три відсотки річних від простроченої суми.

При цьому суд обгрунтовано не взяв до уваги в якості такого розміру річних, 1,5 % за кожен день прострочення , вважаючи ,що вказана стаття передбачає визначення розміру саме у « річних» від простроченої суми, на відміну від іншого способу - « за кожен день прострочення», яким визначається природа забезпечення виконання і одночасно відповідальності за порушення зобов`язання у вигляді неустойки (пені) ( ст.549 ЦК)

Доводи апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, застосувавши висновки Постанови ВС у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05.05.2020 року у справі №922/3578/18 про те, що за ст.625 ч.2 ЦК визначення розміру процентів відбувається саме у «річних» ,а не у інший спосіб ( у відсотках за кожен день прострочення) ,не врахував висновків постанови Великої Палати Верховного Суду від 03.12.2021 року у справі №910/14180/18, у якій мотивовано відступлення від цієї позиції , не заслуговують на увагу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Дослідивши зазначені постанову Верховного Суду від 03.12.2021 року у справі №910/14180/18, колегією суддів встановлено, що як предмети спору у справах ,так і підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини , є різними.

Крім того, згідно ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Частиною 2 ст. 625 ЦК України конкретизовано визначений статтями 536 та 693 цього Кодексу обов`язок покупця сплачувати встановлений договором або законом розмір процентів за незаконне користування чужими грошовими коштами з визначенням додаткового зобов`язання боржника на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням індексу інфляції, а також трьох процентів річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Пунктом же 2.11 кредитного договору ( зворот а. с. 8) передбачено плату за користування кредитом у вигляді процентної ставки -1,5% за кожен день від суми отриманого кредиту, а не від простроченої суми, як передбачено ч.2 ст.625 ЦК. Тому ці 1,5% від суми отриманого кредиту за кожен день прострочення не можна розцінювати як встановлений договором розмір процентів за ч.2 ст.625 ЦК.

А тому висновок суду першої інстанції про те, що сторонами у договорі по суті не було встановлено в договорі іншого ,аніж передбаченого у ч.2 ст.625 ЦК розміру процентів у річних від простроченої суми ,є вірним.

Інші доводи апеляційної скарги зводяться до наведення норм матеріального права і не містять посилання на конкретні допущені судом їх порушення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Отже, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги правильних висновків суду першої інстанції не спростовують, суд ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 382 ЦПК України, статті 141 ЦПК України суд розподіляє судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Колегія суддів вважає ,що у відповідності до ст.141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір за подання апеляційної скарги підлягає залишенню за останнім.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "АІА ФІНАНС ГРУП" залишити без задоволення.

Рішення Погребищенського районного суду від 04.07.2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий : С.Г. Копаничук

Судді : В.В. Оніщук

С.К. Медвецький