ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1492/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/4743/15-ц Категорія: 301030500 Годік Л.С.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ :

Головуючого Нерушак Л.В. ( суддя - доповідач )

Суддів Вініченка Б.Б., Новікова О.М.

За участю секретарів Любченко Т.М.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ;

відповідач ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4

особа, яка подає апеляційну скаргу ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Черкаси апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 вересня 2022 року, постановлене під головуванням судді Годік Л.С., у залі № 3 Уманського міськрайонного суду Черкаської області 23.09.2022 року о 10 год. 55 хв. у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва, -

в с т а н о в и в :

25.08.2015 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва.

В обгрунтування позовних вимог ОСОБА_1 вказує, що на підставі договору дарування квартири № 10177 від 23 грудня 2006 року він є власником квартири АДРЕСА_1 , розташованої в цоколі двохповерхового будинку, вхід до якої можливий лише з боку АДРЕСА_2 , оскільки з боку двору, який виходить на АДРЕСА_3 , високий косогір.

Власниками сусідньої квартири АДРЕСА_4 в цьому ж будинку є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , якими здійснено добудову до своєї квартири, якою перекрито вхід до належної позивачу квартири, внаслідок чого стічні води збираються біля порогу його квартири і відвести їх неможливо через косогір. Вказана прибудова була збудована із збільшенням дозволеної Уманським міськвиконкомом площі розміром 2,7 х 3,6 м, замість 3,0 х 2,0 м, що є істотним порушенням Державних будівельних норм, вказує позивач.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язано провести відповідну перебудову самовільної добудови до належної їм квартири АДРЕСА_5 до розмірів 3,0 х 2,0 м. та на підставі рішення був виданий виконавчий лист від 21 грудня 2009 року.

Позивач посилається в позові, що перебудову відповідачі не провели, рішення суду не виконали до теперішнього часу.

Крім того, власником квартири АДРЕСА_6 ОСОБА_4 також було здійснено добудову над незаконною добудовою власників квартири АДРЕСА_4 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 розмірами 3,6 х 2,7 м., замість дозволеної 3,8 х 1,5 м.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2009 року відповідача ОСОБА_4 зобов`язано здійснити перебудову самовільної добудови до належної їй квартири АДРЕСА_6 до розмірів 3,8 х 1,5 м. Вказане рішення суду також не виконано.

Позивач посилається, що є вирок Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2015 року, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ст. 382 КК України (невиконання судового рішення) та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік.

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2015 року до обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 382 КК України (невиконання судового рішення) ОСОБА_3 було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психічного закладу із звичайним наглядом.

Оскільки відповідачі свідомо відмовляються здійснити перебудови незаконних добудов, ОСОБА_1 звернувся в суд за захистом своїх прав власника, вказавши, що існування описаних вище незаконних добудов створює позивачу перешкоди в користуванні належного позивачу нерухомого майна та завдає збитків.

У зв?язку з вище викладеним, ОСОБА_1 просить суд зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належною йому квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самовільної прибудови до квартири АДРЕСА_5 розміром 2,7 х 3,6 м. Зобов`язати відповідача ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самовільної прибудови до квартири АДРЕСА_6 розміром 3,6 х 2,7 м. Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

26.11.2015 року ОСОБА_2 подала в суд зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва.

В обгрунтування позовних вимог зустрічного позову ОСОБА_2 вказує, що вона є власницею квартири АДРЕСА_5 , на підставі договору дарування квартири від 20.01.1997 року.

ОСОБА_4 є співвласницею квартири АДРЕСА_6 , на підставі свідоцтва про право власності на майно та свідоцтва про право на спадщину за законом.

Власником сусідньої квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 .

В даному будинку проживають багато років.

Згідно повідомлення КП «ЧООБТІ» рік побудови вказаного будинку 1917 рік. Тобто, будинок старий, постійно руйнується і вони змушені постійно його ремонтувати та щось добудовувати, аби підтримувати його в належному стані для проживання.

Між сусідами по будинку ніколи не виникало непорозумінь.

Однак, після того як власником квартири АДРЕСА_7 став ОСОБА_1 , він та його дружина стали вести себе агресивно відносно сусідів, хоча сам ОСОБА_1 без належного дозволу та згоди інших співмешканців побудував добудову до своєї квартири, чим закрив доступ світла вікна кухні у квартирі АДРЕСА_4 , внаслідок чого рівень освітлення кухні не відповідає будівельним нормам, що підтверджується протоколом, складеним спеціалістами Уманської санстанції № 20 від 03.08.2007 року.

Добудова ОСОБА_1 розміщена таким чином, що стоки води з даху будинку, яка утворюється внаслідок атмосферних опадів, спрямовані під стіни їхньої квартири, від чого стіна постійно мокріє, що може призвести до руйнації стіни.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2008 року зобов?язано провести відповідну перебудову самовільної добудови до належної ОСОБА_1 квартири АДРЕСА_1 до розмірів 2,0 х 2,5 м у відповідності до рішення Виконавчого комітету Уманської міської ради № 212 від 13 квітня 2006 року. Проте, перебудову, яка встановлена рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2008 року, ОСОБА_1 не провів, ігноруючи імперативні приписи суду.

Оскільки відповідач свідомо відмовляється здійснити перебудову незаконної добудови, то ОСОБА_2 змушена звернутися в суд за захистом своїх прав власників із даним зустрічним позовом.

У зв?язку з вище викладеним, ОСОБА_2 просить суд зобов`язати ОСОБА_1 усунути перешкоди ОСОБА_2 в користуванні належною їй квартирою АДРЕСА_5 шляхом знесення самовільної прибудови до квартири АДРЕСА_1 розміром 3,3 х 3,0 м. Стягнути з відповідача на користь ОСОБА_2 судові витрати.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23.09.2022 року відмовлено у задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва.

Відмовлено у задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив рішення суду в апеляційному порядку, подавши апеляційну скаргу.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги скаржник ОСОБА_1 вказує, що рішення суду першої інстанції є незаконним та таким, що підлягає скасуванню, через його необґрунтованість, зумовлену неповнотою встановлення обстави0н, які мають значення для справи, через неправильність дослідження і оцінки поданих сторонами доказів, та через невідповідність висновків суду обставинам справи.

ОСОБА_1 вважає, що судом першої інстанції неправильно застосовано норми матеріального права та порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга мотивована скаржником тим, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2008 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зобов`язано провести відповідну перебудову самовільної добудови до належної їм квартири АДРЕСА_5 до розмірів 3,0 х 2,0 м. На підставі вказаного вище рішення був виданий виконавчий лист від 21 грудня 2009 року, який перебував на примусовому виконання в Уманському міському відділ ДВС. Проте, перебудову, яка встановлена рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2008 року, відповідачі не провели, ігноруючи імперативні приписи суду.

Таким чином, рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2008 року не виконано й на даний час.

Також скаржник посилається, що рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21 грудня 2009 року відповідача ОСОБА_4 зобов`язано здійснити перебудову самовільної добудови до належної їй квартири АДРЕСА_6 до розмірів 3,8 х1,5 м. Вказане рішення суду не було виконано.

Скаржник вважає, що відповідачі свідомо відмовляються здійснити перебудови незаконних добудов, тому ОСОБА_1 змушений був звернутися до суду з даним позовом за захистом своїх прав власника, так як існування описаних вище незаконних добудов створює йому перешкоди в користуванні належним ОСОБА_1 нерухомим майном та завдає йому шкоди.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 вересня 2022 року у цивільній справі № 705/4743/15-ц скасувати, ухвалити нове рішення по суті заявлених вимог, яким: зобов`язати відповідачів ОСОБА_2 та ОСОБА_3 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самовільної прибудови до квартири АДРЕСА_5 розміром 2,7х3,6 м. Зобов`язати відповідача ОСОБА_4 усунути перешкоди в користуванні належною ОСОБА_1 квартирою АДРЕСА_1 шляхом знесення за власний рахунок самовільної прибудови до квартири АДРЕСА_6 розміром 3,6х 2,7 м. Стягнути з відповідачів на користь позивача понесені судові витрати.

16 листопада 2022 року на адресу Черкаського апеляційного суду від ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу.

В обгрунтування відзиву зазначається, що відповідачі за первісним позовом категорично не погоджуються з жодними вказаними в апеляційній скарзі доводами скаржника, та вважають їх необгрунтованими і такими, що не відповідають дійсності.

Відповідачі за первісним позовом посилаються на той факт, що добудова ОСОБА_1 розміщена таким чином, що стоки води з даху будинку, яка утворюється внаслідок атмосферних опадів спрямовані під стіни квартири відповідачів, від чого стіна постійно мокріє, що може призвести до руйнації будинку. При цьому, перебудову, яка встановлена рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2008 року, ОСОБА_1 не провів, ігноруючи імперативні приписи суду.

Щодо рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16 травня 2008 року, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було зобов`язано провести відповідну перебудову до розмірів дозволених, то відповідачі вказують, що виконати рішення постало неможливим, оскільки за висновками комісії відділу житлового господарства Уманської міської ради, враховуючи дореволюційну забудову будинку та технічний стан основних конструктивних елементів, з метою недопущення руйнування будинку, немає можливості провести реконструкцію раніше добудованих приміщень квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 до розмірів дозволених виконкомом. Відповідачі зазначають, щоб вирішити дане питання, а саме: узаконити самовільні добудови існуючих розмірів на сьогодні також стало неможливо, оскільки під будинком відповідачів земельна ділянка не приватизована, а у разі заперечення у приватизації землі хоча б одним із співвласником даного житлового будинку у приватну власність земля передана не буде, а оскільки позивач за первісним позовом ОСОБА_1 заперечує проти приватизації земельної ділянки під нашим будинком, тому Уманська міська рада надала відмову на звернення відповідачів, щодо приватизації землі. В результаті таких обставин, на сьогоднішній день відповідачі не мають жодної можливості ввести в експлуатацію збудовані добудови, хоча під час проведення будівельних робіт були дотримані будівельні, архітектурні, санітарні та екологічні норми, вважають відповідачі.

У відзиві відповідачі також посилаються на роз`яснення, викладені у п. 22 Постанови Пленуму Вищого Спеціалізованого суду України № 6 від 30 березня 2012 року згідно якого знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 просять відмовити в апеляційній скарзі скаржнику в повному обсязі.

Сторони в судове засідання апеляційного суду не з?явились, повідомлені належним чином про дату, час, місце розгляду апеляційної скарги.

Судом апеляційної інстанції задоволено клопотання скаржника щодо розгляду справи в режимі відео конференції, але вона не відбулась із-за відсутності світла в суді, тому ОСОБА_1 підтвердив, що не заперечує проти розгляду апеляційної скарги за його відсутності, без участі скаржника.

Заслухавши суддю - доповідача, вивчивши та обговоривши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги, перевіривши доводи скаржника, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що рішення суду першої інстанції оскаржується лише в частині відмови у задоволенні позову ОСОБА_1 , а тому рішення суду першої інстанції в іншій частині відмови у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 судом апеляційної інстанції не перевіряється та не переглядається відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України.

Згідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Статтею 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно ст. 263 ЦПК України передбачено, що законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам, оскільки ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді в судовому процесі всіх обставин справи в сукупності.

Вирішуючи спір та ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 про усунення перешкод в користуванні власністю шляхом знесення самочинного будівництва, суд першої інстанції виходив з недоведеності позовних вимог позивача, прийшовши до висновку, що наданими сторонами доказами доведено, що силами та коштами мешканців кв. АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 виконано благоустрій проходу до кв. АДРЕСА_7 (сім`я Музики), також виконаний організований водовідвід дощових та талих вод з покрівель на АДРЕСА_2 , тому доводи є необґрунтованими і не підлягають задоволенню.

Суд першої інстанції виходив з того, що ОСОБА_1 на підтвердження своїх позовних вимог не доведено порушення його прав, а той факт, що перекрито вхід до належної йому квартири , внаслідок чого стічні води збираються біля порогу і відвести їх неможливо через косогір не дає підстав для задоволення вимог позивача щодо знесення прибудов інших співвласників будинку.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками суду першої інстанції, вважає їх такими, що відповідають обставинам справи та вимогам закону, оскільки судом першої інстанції встановлено дійсні обставини справи, дано належну оцінку зібраним доказам, правильно застосовано норми матеріального права, не допущено порушень норм процесуального права, які призвели б до неправильного вирішення справи, та ухвалено у справі законне і обґрунтоване рішення, підстав для скасування якого, апеляційний суд не вбачає, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено обов`язок сторін доводити ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд.

Однією з основних засад судочинства, визначених п.8 ч.3 ст. 129 Конституції України, є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення суду.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції на підставі договору дарування квартири № 10177 від 23 грудня 2006 року ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 (а. с.9,10 т.1).

На підставі договору дарування квартири № 2-168 від 20 січня 1997 року ОСОБА_2 є власником квартири АДРЕСА_5 (а. с.73 т.1).

Квартира АДРЕСА_6 на праві приватної спільної часткової власності 1/5 частка, належить ОСОБА_4 (а.с.74,75,76,77 т.1).

Відповідно до ч.4 ст. 82 ЦПК України, - обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області під час розгляду справи № 2-24-2008 від 16.05.2008 року та справи № 2-1473-2009 від 21.12.2009 року встановлено, що рішенням Уманського міськвиконкому № 307 від 08.06.2006 року ОСОБА_3 дозволено реконструкцію дерев`яної веранди на цегляну розміром 3,0 х 2,0 м.

У відповідності до рішення Уманського міськвиконкому № 212 від 13.04.2006 року ОСОБА_5 по АДРЕСА_9 дозволено реконструкцію існуючого приміщення до розмірів 2 х 2,5 м для обладнання санвузла.

Рішенням Уманського міськвиконкому № 132 від 09.03.2006 року дозволено ОСОБА_6 в кв. АДРЕСА_6 реконструкцію дерев`яної веранди на цегляну до розмірів 3,8 х 1,5м для влаштування тамбура та санвузла.

В процесі реконструкції вказаних приміщень ОСОБА_3 , ОСОБА_1 та ОСОБА_4 було допущено порушення державних будівельних норм та здійснено реконструкцію приміщень із збільшенням дозволених норм, а саме: ОСОБА_3 2,7 х 3,6 м; ОСОБА_1 3,3 х 3,0 м; ОСОБА_4 3,6 х 2,7 м.

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.05.2008 року зобов`язано ОСОБА_2 та ОСОБА_3 не перешкоджати ОСОБА_1 в користуванні квартирою АДРЕСА_1 , для чого провести відповідну перебудову самовільної добудови до належної їм квартири відповідно до розмірів 3,0 х 2,0 м.

ОСОБА_1 зобов`язано не перешкоджати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в користуванні кв. АДРЕСА_5 , для чого провести відповідну перебудову самовільної добудови до належної їм квартири відповідно до розмірів 2,0 х 2,5 м (а.с.13-15,т.1).

Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 21.12.2009 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Черкаської області від 22.03.2010 року, зобов`язано ОСОБА_4 провести перебудову самовільної добудови до належної їй квартири АДРЕСА_6 відповідно до розмірів 3,8 х 1,5 м (а.с.17-18,82-83 т.1).

На виконання вказаних рішень Уманським міськрайонним судом Черкаської області було видано виконавчі листи (а.с.16,84 т.1).

У зв`язку з невиконанням рішень Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 16.05.2008 року, 21.12.2009 року вироком Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 10 квітня 2015 року ОСОБА_2 та ОСОБА_4 було визнано винними у вчиненні злочину, передбаченого ст. 382 КК України та призначено покарання у вигляді 1 року позбавлення волі з іспитовим строком 1 рік (а. с.32-34 т.1).

Ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22 квітня 2015 року до обвинуваченого у вчиненні злочину, передбаченого ст. 382 КК України ОСОБА_3 було застосовано примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психічного закладу із звичайним наглядом (а. с. 30-31 т.1).

Судом встановлено, що з моменту надання сторонам процесу дозволів на проведення реконструкції існуючих приміщень до своїх квартир по АДРЕСА_2 та до теперішнього часу ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 звертались до відповідних організацій міста з приводу відповідності вимогам законодавства України та державним будівельним нормам вказаних приміщень.

Так, 31.08.2007 року за № 1159 КП «ВЖ РЕУ-1» ОСОБА_6 видано довідку про те, що його веранда дерев`яної конструкції за адресою проживання: АДРЕСА_10 , непригодна для подальшої експлуатації (а. с.109 т.2).

В Акті обстеження прибудови до житлової квартири АДРЕСА_5 від 10.07.2008 року № 15 ПП «Проектсервіс» зазначено, що добудова тамбура, санвузла, ванни до зазначеної житлової квартири АДРЕСА_4 поліпшить проживання мешканцям та буде відповідати вимогам державних будівельних норм: ДБН 360-92, В.2.2-15-2005, СанПІН 173-96, ДБН В.1.1-7-2002 (а. с.88 т.1).

Згідно Акту комісії відділу житлового господарства від 02.11.2009 року встановлено, що станом на 30.10.2009 року за кошти та силами ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 проведене влаштування твердого покриття (бетонування, замощення та прибудинкової території перед квартирою ОСОБА_1 ) з забезпеченням відводу дощової води; вихід від квартири ОСОБА_1 на АДРЕСА_2 з твердим покриттям забезпечено (а. с. 86 т.1).

У відповідності до висновку № 1/У будівельно-технічного дослідження ТОВ «Контакт-сервіс» від 15.01.2010 року вказано, що прибудова до кв. АДРЕСА_1 , згідно даних Технічного паспорту є законною, а прибудови до кв. АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 перевищують дозволені розміри (а. с. 21-26 т.1).

Із листа ПП «Інжпроект-2» № 6-02 від 08.02.2011 року, № 4/22 від 23.08.2011 року вбачається, що розбирання будівлі з метою її реконструкції можливе лише після ретельно розробленого проектного рішення, погодженого із зацікавленими службами, інакше, в результаті таких дій можуть настати непередбачувані наслідки для мешканців будинку (а. с.87 т.1).

Як вказано у листі ПП «Проектсервіс» № 77-11 від 13.10.2011 року, адресованого старшому слідчому прокуратури м. Умані, детально описано ситуацію, яка склалася між мешканцями квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_7 , АДРЕСА_6 , з приводу їхніх прибудов до квартир, а саме: зазначено, що першочергово рішення міськвиконкому приймались без детального розгляду даного питання.

Так, сім`я ОСОБА_7 одержала дозвіл 09.03.2006 року на добудову, а сім`я ОСОБА_8 одержала на три місяці пізніше 08.06.2006 року, розміри добудов різні, а мали бути б ув`язані між собою, що не було зроблено.

При виконанні добудов мешканці кв. АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 виконали благоустрій проходу до кв. АДРЕСА_7 (сім`я Музики), також виконаний організований водовідвід дощових та талих вод з покрівель на АДРЕСА_2 .

Сім`я Музики виконала самовільну добудову до ганку своєї квартири і направила дощові і талі води під підпірну стіну та добудову до кв. АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 , що може призвести до їх руйнувань (а.с.160 т.1).

Згідно даних Акту у складі комісії, затвердженого першим заступником міського голови Віблим В.М. від 02.02.2012 року встановлено, що будинок АДРЕСА_2 збудований до 1917 року, термін останнього капітального ремонту будинку невідомий, за термінами експлуатації будинку фізичний знос основних конструктивних елементів становить 62% - незадовільний; при розбиранні стін прибудов, з метою приведення їх до розмірів, які вказані в наданому дозволі виконкому міської ради, можливе руйнування основ житлового будинку. Комісія вважає неможливим провести перебудову раніше добудованих приміщень квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 (а. с.86-зворотний бік т.1).

Із висновку Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта ТОВ «Проектно-будівельна виробничо-комерційна фірма «Житлопромбуд-сервіс» від 14.11.2012 року щодо прибудови «а3» в АДРЕСА_2 вбачається, що за результатами проведення технічного обстеження об`єкту: будівництво зазначеної прибудови «а3», загальна площа 26,70 м2, встановлено його відповідність вимогам надійності і безпечної експлуатації будівель та споруд і можливість безпечної експлуатації. При розбиранні стін прибудови «а3» може відбутись руйнування зовнішніх стін будинку та міжповерхового перекриття. (а. с. 90-100 т.1).

Із матеріалів справи вбачається, що згідно даних листа від 07.03.2014 року № Ко-45вих Державної інспекції сільського господарства в Черкаській області вказується, що в результаті проведеної перевірки, виявлено порушення вимог земельного законодавства ОСОБА_1 , яке полягає у самовільному зайнятті земельної ділянки площею 0,0002 га під добудовою до житлової будівлі по АДРЕСА_2 із земель житлової громадської забудови Уманської міської ради. За вказане порушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності (а. с. 89 т.1).

Уманським виробничим відділком КП «Черкаське ООБТІ» за № 213 від 17.09.2014 року письмово повідомлено, що ОСОБА_1 добудована прибудова літ. «а4» із самовільним збільшенням розмірів, після виготовлення технічного паспорту у 2008 році ОСОБА_1 до БТІ більше не звертався, змусити насильно ОСОБА_1 з`явитися в Уманський відділок для внесення в технічний паспорт відмітки про самочинне будівництво підприємство не уповноважене (а .с.89-зворотний бік,т.1).

Дійсно, в наданій суду копії технічного паспорту на квартиру АДРЕСА_1 відомості про самочинне будівництво ОСОБА_1 не вказано (а. с.11-12 т.1).

В технічних паспортах ОСОБА_4 , ОСОБА_2 проставлено штампи про самочинні добудови до їх квартир АДРЕСА_8 («а3») та АДРЕСА_11 (а. с.78-79,80-81 т.1).

Мешканці квартир АДРЕСА_12 , АДРЕСА_13 , АДРЕСА_14 , АДРЕСА_15 написали письмові заяви, в яких не заперечували проти проведення реконструкції дерев`яної веранди на цегляну з санвузлом мешканцям квартир АДРЕСА_4 , АДРЕСА_8 ОСОБА_8 та ОСОБА_7 (а.с.192,193,194,195 т.1).

Відповідно до ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Стаття 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного судочинства.

Отже, об?єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою статті 16 ЦК України визначено способи здійснення захисту цивільних справ та інтересів судом.

Законодавчі обмеження матеріально-правових способів захисту цивільного права чи інтересу підлягають застосуванню з дотриманням положень статей 55, 124 Конституції України та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до яких кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Оскільки положення Конституції України та Конвенції мають вищу юридичну силу (статті 8, 9 Конституції України), а обмеження матеріального права суперечать цим положенням, порушення цивільного права чи цивільного інтересу підлягають судовому захисту і у спосіб, не передбачений законом, зокрема статтею 16 ЦК України, але який є ефективним засобом захисту, тобто таким, що відповідає змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.

Необхідною умовою застосування судом певного способу захисту є наявність, доведена належними доказами, певного суб?єктивного права (інтересу) у позивача та порушення (невизнання або оспорювання) цього права (інтересу) відповідачем.

Відповідно до ст. 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

У відповідності до ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм

майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч.1 та ч. 2 ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Згідно до ст. 9 Закону України «Про архітектурну діяльність» будівництво (в редакції чинній на момент виникнення спірних правовідносин) (нове будівництво, реконструкція, реставрація, капітальний ремонт) об?єкта архітектури здійснюється відповідно до затвердженої проектної документації, державних стандартів, норм і правил у порядку, визначеному Законом України «Про регулювання містобудівної діяльності».

Системний аналіз вищевказаних норм дає можливість зробити висновки, що при переобладнанні чи переплануванні житлової споруди, власник зобов?язаний дотримуватися норм та правил, встановлених законодавством України.

За змістом ст. 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва інші особи можуть заявляти за умови доведеності факту порушення прав цих осіб самочинною забудовою.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що відповідно до вимог частини сьомої статті 376 ЦК України для задоволення позову у цій категорії справ (про знесення самочинно збудованого нерухомого майна) необхідна наявність таких фактів, як неможливість перебудови об?єкта або відмова особи, яка здійснила самочинне будівництво, від такої перебудови; у разі істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб, істотного порушення будівельних норм і правил знесенню самочинного будівництва передує прийняття судом рішення про зобов?язання особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, провести відповідну перебудову; знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Аналогічний правовий висновок зазначений у постанові Верховного Суду від 29 січня 2020 року у справі № 822/2149/18.

Верховний Суд звернув увагу, що Європейський суд з прав людини у справі «Іванова і Черкезов проти Болгарії» (№ 46577/15) від 21 квітня 2016 року підтвердив, що знесення самочинного будівництва є крайньою мірою і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством заходи щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності.

Юридичними фактами, які складають правову підставу знесення самочинного будівництва, є: істотне відхилення від проекту та/або істотне порушення будівельних норм і правил, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб; неможливість проведення перебудови або відмова особи, яка здійснила (здійснює) будівництво, від її проведення.

Таким чином, за змістом ст. 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.

Такий висновок узгоджується з нормами ст.ст. 3, 15, 16, 391 ЦК України, ст. 4 ЦПК України, згідно з якими власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Колегія суддів апеляційного суду враховує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування згідно ч. 1 ст. 77 ЦПК України та, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях відповідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України.

При цьому, належність доказів правова категорія, яка свідчить про взаємозв`язок доказів з обставинами, що підлягають встановленню як для вирішення всієї справи, так і для здійснення окремих процесуальних дій.

Правила допустимості доказів визначають легітимну можливість конкретного доказу підтверджувати певну обставину в справі. Правила допустимості доказів встановлені з метою об`єктивності та добросовісності у підтвердженні доказами обставин у справі, виходячи з того, що нелегітимні засоби не можуть використовуватися для досягнення легітимної мети, а також враховуючи те, що правосудність судового рішення, яке було ухвалене з урахуванням нелегітимного доказу, завжди буде під сумнівом.

Допустимість доказів є важливою ознакою доказів, що характеризує їх форму.

Допустимість доказів означає, що обставини справи, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи згідно ст.76 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, звертаючись в суд з даним позовом ОСОБА_1 посилався, що власниками кв. АДРЕСА_5 сім`єю ОСОБА_8 здійснено добудову до своєї квартири, якою перекрито вхід до належної ОСОБА_1 квартири, внаслідок чого стічні води збираються біля порогу і відвести їх неможливо через косогір.

Проте, судом першої інстанції під час розгляду справи було встановлено, що наданими сторонами доказами доведено протилежне, а саме те, що силами та коштами мешканців квартир АДРЕСА_4 та АДРЕСА_8 виконано благоустрій проходу до квартири АДРЕСА_7 (сім`я Музики), виконаний організований водовідвід дощових та талих вод з покрівель на АДРЕСА_2 , що підтверджується матеріалами справи, з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що з матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 сам самовільно зайняв земельну ділянку площею 0,0002 га під добудовою до житлової будівлі по АДРЕСА_2 із земель житлової громадської забудови Уманської міської ради.

Як зазначалося уже вище в даній постанові, за вказане порушення ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності (а. с.89 т.1).

ОСОБА_1 у підтвердження позовних вимог надав суду Технічний паспорт на свою квартиру АДРЕСА_7 без внесення відомостей про самочинне будівництво та висновок ТОВ «Контакт-сервіс» про те, що прибудова до його квартири згідно цього ж Технічного паспорту є законною.

Разом з тим, в матеріалах справи достатньо відомостей про те, що ОСОБА_1 не звертався в БТІ для внесення змін до Технічного паспорту. Проте, зміни зафіксовано в інвентаризаційній справі, та факт будівництва прибудови ОСОБА_1 доведено матеріалами цивільної справи № 2-24-2008 Уманського міськрайонного суду Черкаської області.

Враховуючи, що позивачем ОСОБА_1 в ході судового розгляду справи не було доведено порушення своїх прав спірним будівництвом, а саме: що саме безпосередньо через добудову відповідачів, а не через добудову самого ОСОБА_1 стічні води збираються біля порогу позивача, як і не доведено самого факту, що стічні води збираються біля порогу йогоо квартири.

Отже, за таких встановлених обставин, колегія суддів апеляційного суду приходить до висновку, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, яка саме незаконна добудова чи то позивача ОСОБА_1 , чи то відповідачів у справі призводить до збирання стічних вод біля порогу ОСОБА_1 , і чи взагалі стічні води збираються біля квартири позивача.

В матеріалах справ відсутні будь-які акти (голови ОСББ, правління будинку, тощо) про той факт, що біля порогу ОСОБА_1 збираються стічні води.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції, який не прийняв до уваги надані докази позивачем та вірно вказав, що Акт комісії, затверджений першим заступником міського голови м. Умань від 05.09.2012 року та повідомлення інспекції Державного архітектурно-будівельного контролю у Черкаській області № М-875/01-10 від 08.01.2013 року про анулювання Звіту про проведення технічного обстеження будівельних конструкцій та інженерних мереж об`єкта ТОВ «Проектно-будівельна виробнича фірма «Житлопромбуд-сервіс» від 14.11.2012 року суперечать вищезазначеним обстеженням та актам, в яких зазначено, що в результаті знесення прибудов відбудеться руйнування будинку АДРЕСА_2 , тобто буде порушено конституційне право інших мешканців будинку на житло.

Крім того, у необхідних випадках для з?ясування питань, що виникають при розгляді таких справ і потребують спеціальних знань, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може призначити відповідну експертизу згідно з вимогами ЦПК України.

Відсутність відповідної експертизи у разі необхідності її проведення може бути підставою для відмови в позові, при цьому факт істотного порушення будівельних норм, яка

впливає на міцність і безпечність будівлі має довести особа, яка пред?явила позов про знесення самочинного будівництва (частина сьома статті 376 ЦК України).

Як вбачається з матеріалів справи, безпосередньо судова експертиза у даній справі не призначалася, позивач клопотання про проведення даної експертизи в суді першої інстанції не заявляв, як і не просив в апеляційній скарзі призначити експертизу в разі потреби довести свої вимоги.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає за важливе вказати, що ОСОБА_1 також не доведено того факту, що були використані усі заходи щодо реагування при наявності збирання стічних вод біля порогу позивача, тобто проектування, переустановка водовідведення від квартири ОСОБА_1 у разі їх наявності (збирання стічних вод), чи заперечує відповідач (відвідачі) проти такої переустановки водовідведення, оскільки, як було зазначено колегією суддів апеляційного суду, знесення самочинного будівництва є крайньою мірою, яка передбачена законом, і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи.

Доводи апеляційної скарги, які значною мірою зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, не свідчать про неправильне застосування районним судом норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції, яким з`ясовані обставини справи, а доводи скаржника зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права та до переоцінки доказів.

Посилання скаржника в апеляційній скарзі на те, що рішення суду не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а висновки суду не відповідають обставинам справи нічим не підтверджено та не наведено підстав, визначених у ст. 376 ЦПК України, які б давали підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у справі.

Європейський суд з прав людини (далі ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обгрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

За таких обставин, апеляційний суд вважає, що суд першої інстанції ухвалив обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави для зміни чи скасування рішення згідно доводів та вимог апеляційної скарги.

З вище викладеного не вбачається, що судом першої інстанції при ухваленні оскаржуваного рішення допущено порушення норм матеріального чи процесуального права, залишено не розглянутими обставини, що мають значення для справи, а тому відсутні підстави для скасування рішення суду першої інстанції.

Виходячи з викладеного, апеляційний суд дійшов висновку, що постановлене у справі рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у скарзі доводами не вбачається, оскільки доводи апеляційної скарги не є суттєвими, носять

суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи, і правильності висновків суду не спростовують, тому рішення суду першої інстанції слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Судові витрати слід залишити за сторонами, оскільки рішення суду залишено без змін, тому апеляційний суд не змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 23 вересня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до суду касаційної інстанції, Верховного Суду, протягом тридцяти днів, з дня складання повного тексту постанови, в порядку та за умов, визначених цивільно процесуальним законодавством.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2022 року.

Головуючий Л.В. Нерушак

Судді Б.Б. Вініченко

О.М. Новіков