ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року

м. Валки

справа № 641/10225/20

провадження № 22ц/818/3440/22; 22ц/818/3021/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

за участю секретаря судового засідання Гармаш К.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач -Товариство з додатковою відповідальністю « Міжнародна страхова компанія», ОСОБА_2 ,

треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , Моторне (транспортне) страхове бюро України

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2021 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року в складі судді Колодяжної І.М.,

УСТАНОВИВ:

21 грудня 2021 року ОСОБА_6 звернулась до суду з позовом про визнання угоди про розірвання (дострокове припинення) з 08.01.2020 року договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів поліс №АО /4278752 зі строком дії до 12.09.2020 року, договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (крім відповідальності перевізника) №ДВТ 1914425, договору за програмою «Суперзахист 150» №ДСА 1910073.

В обґрунтування позову зазначила, що 13.09.2019 року між ОСОБА_2 , що діяв в інтересах ОСОБА_3 та Товариством з додатковою відповідальністю «Міжнародна страхова компанія» ( надалі ТДВ), укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ПОЛІС № АО/4278752 зі строком дії до 12.09.2020 року. Окрім цього ОСОБА_2 також укладено з ТОВ договір добровільного страхування водія та пасажирів від нещасних випадків ДВВ № 1912748, договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (крім відповідальності перевізника) № ДВТ 1914425, договір за програмою «СУПЕРЗАХИСТ 150» № ДСА 1910073, відповідно до якого страхувальник передає, а страховик приймає на страхування транспортний засіб MAZDA 6, ДНЗ НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 .

11.01.2020 року сталася дорожньо-транспортна подія за участі колісних транспортних засобів MAZDA 6, 2013 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_3 та автомобілю LEXUS LX 450D, 2017 року, НОМЕР_3 , ДНЗ НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_7 , що належить на праві власності ОСОБА_4 , свідоцтво про реєстрацію ТЗ НОМЕР_5 .

Внаслідок дорожньо-транспортної події транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.11.01.2020 року ОСОБА_1 як особа яка керувала транспортним засобом в момент ДТП, за телефоном НОМЕР_6 повідомила відповідача про ДТП. 13.01.2020 року відповідно до ст. 33 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», в приміщенні розташованому за адресою: АДРЕСА_1 (місце знаходження ТДВ), ОСОБА_1 особисто було подано повідомлення про дорожньо - транспортну пригоду. 16.01.2020 року власником транспортного засобу ОСОБА_3 подано відповідачу заяву щодо виплати страхового відшкодування за фактом ДТП 11.01.2020 року на підставі договору за програмою «СУПЕРЗАХИСТ 150» № ДСА 1910073.

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2020 року у справі № 953/2014/20, ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП та піддано адміністративному стягненню у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн. на користь держави.

16.01.2020 року власником ТЗ ОСОБА_3 отримано від ТДВ листа вих. № 1445 від 24.04.2020 року, з відмовою у виплаті страхового відшкодування на підставі договору за програмою «СУПЕРЗАХИСТ 150» № ДСА 1910073.

Відмова мотивована тим, що на підставі заяви страхувальника ОСОБА_2 від 06.12.2019 року договір страхування за ініціативою страхувальника був розірваний з 08 січня 2020 року на підставі відповідної угоди. За тих самих обставин відмовлено у виплаті страхового відшкодування на підставі полісу ОСЦПВ АО/4278752 від 13.09.2019 року ОСОБА_8 .

Позивач вважає, що при укладанні угоди (правочину) від 08.01.2020 року про розірвання (дострокового припинення) договорів страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ПОЛІС № АО/4278752 зі строком дії до 12.09.2020 року, договору добровільного страхування водія та пасажирів від нещасних випадків ДВВ № 1912748, договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (крім відповідальності перевізника) № ДВТ 1914425, договору за програмою «СУПЕРЗАХИСТ 150» № ДСА 1910073 укладена без додержання частини першої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України, а тому підлягає визнанню недійсною.

Рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволені. Визнано недійним договір про розірвання (дострокове припинення) з 08.01.2020 року договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів Поліс №АО/4278752 зі строком дії до 12.09.2020 року , договору добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (крім відповідальності перевізника) №ДВТ 1914425, договору за програмою «Суперзахист 150» №ДСА 1910073 укладеного між ТДВ «Міжнародна страхова компанія» та ОСОБА_2 .

Додатковим рішенням Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 року на користь ОСОБА_1 з відповідачів в рівних частках стягнуто судовий збір у розмірі 840 грн та солідарно стягнуто витрати на правову допомогу у розмірі 13600 грн.

Не погодившись з основним та додатковим рішенням суду ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу. Просить зазначені рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволені позову та у стягненні судових витрат.

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду постановлене з порушенням норм матеріального права, а саме суд неправильно витлумачив положення ч.1 ст.203 ЦК України та ст.18 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відносно підстав та порядку укладення правочину про припинення дії договору ( полісу) обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності. Зазначені порушення призвели до неправильного висновку суду про наявність підстав для визначення оспорюваного правочину недійсним. Крім цього позивач не є стороною оспорюваного правочину та не довела в суді чим зазначений правочин порушує її права.

Заслухавши доповідь головуючого судді, дослідивши наявні у справі докази, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до п.п. 3,4 ч.1, ч.ч. 2,4 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Відповідно до частин першої, другої, четвертої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права в межах доводів і вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що рішення суду не відповідає зазначеним вище вимогам цивільного процесуального законодавства України.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи 13.09.2019 року між ТДВ «МСК» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування водія та пасажирів від нещасних випадків ДВВ № 1912748, договір добровільного страхування цивільної відповідальності власників наземного транспорту (крім відповідальності перевізника) № ДВТ 1914425, договір за програмою «СУПЕРЗАХИСТ 150» № ДСА 1910073, відповідно до якого страхувальник передає, а страховик приймає на страхування транспортний засіб MAZDA 6, 2013 року випуску, ДНЗ НОМЕР_1 , номер кузова (шасі, рами) НОМЕР_2 ( а.с. 10 - 11).

13.09.2019 року між ТДВ «МСК» та ОСОБА_2 було укладено договір (поліс) ОСЦПВВНТЗ серії АО №4278752 обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ( а.с. 9)

06.12.2019 року ОСОБА_2 до ТДВ «МСК» подані заяви про розірвання договору (полісу) ОСЦПВ серії АО №4278752, ДСА 1910073, ДВТ 1414425 та 08 січня між сторонами підписані угоди про розірвання вказаних договорів (полісів) ( а.с. 46 - 51) .

Як вбачається з копій видаткових касових ордерів від 08 січня 2020 року ТДВ «МСК» повернуто ОСОБА_2 страхові внески на загальну суму 1682,52 грн ( а.с. 52 - 54 ).

Постановою Київського районного суду м. Харкова від 24.03.2020 року ОСОБА_9 визнано винною у вчиненні правопорушення , передбаченого ст. 124 КУпАП. За змістом копії зазначеної постанови 11.01.2020 року сталася дорожньо-транспортна подія за участі колісних транспортних засобів MAZDA, ДНЗ НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 , що належав на праві власності ОСОБА_3 та автомобіля LEXUS ,ДНЗ НОМЕР_4 , під керуванням водія ОСОБА_7 , що належить на праві власності ОСОБА_4 . Внаслідок дорожньо-транспортної події транспортні засоби отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками ( а.с. 14 - 15).

Відповідно до листа ТДВ «МСК» від 24.04.2020 року та 05.05.2020 року позивачу повідомлено, що на момент настання дорожньо-транспортної пригоди, згідно заяви страхувальника ОСОБА_2 від 06.12.2019 року, поліси були розірвані з 08.01.2020 року на підставі відповідної угоди. Договір страхування ДСА №1910073 від 13.09.2019 року та договір (поліс) ОСЦПВВНТЗ серії АО №4278752 від 13.09.2019 року не діяв тому товариство не має підстав для виплати страхового відшкодування ( а.с. 16).

Зі змісту позовної заяви вбачається, що між сторонами у справі виник спір з приводу неправомірного на думку позивачки розірвання договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників транспортних засобів ПОЛІС № АО/4278752 зі строком дії до 12.09.2020 року.

Спірні правовідносини регулюються положеннями Цивільного Кодексу, законів України "Про страхування" від 07 березня 1996 року № 85/96-ВР ( надалі Закон № 85/96-ВР ) та «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 1 липня 2004 року № 1961-IV ( надалі Закон № 1961-IV) .

Згідно зі статтями 6, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.

Відповідно до частини першої статті 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

За умовами статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Статтею 651 ЦК України передбачено, що зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до статті 18 Закону № 85/96-ВР для укладання договору страхування страхувальник подає страховику письмову заяву за формою, встановленою страховиком, або іншим чином заявляє про свій намір укласти договір страхування. При укладанні договору страхування страховик має право запросити у страхувальника баланс або довідку про фінансовий стан, підтверджені аудитором (аудиторською фірмою), та інші документи, необхідні для оцінки страховиком страхового ризику.

Факт укладання договору страхування може посвідчуватися страховим свідоцтвом (полісом, сертифікатом), що є формою договору страхування.

Договір страхування набирає чинності з моменту внесення першого страхового платежу, якщо інше не передбачено договором страхування.

Договір страхування життя може бути укладений як шляхом складання одного документа (договору страхування), підписаного сторонами, так і шляхом обміну листами, документами, підписаними стороною, яка їх надсилає. У разі надання страхувальником письмової заяви за формою, встановленою страховиком, що виражає намір укласти договір страхування, такий договір може бути укладений шляхом надіслання страхувальнику копії правил страхування та видачі страхувальнику страхового свідоцтва (поліса), який не містить розбіжностей з поданою заявою. Заява складається у двох примірниках, копія заяви надсилається страхувальнику з відміткою страховика або його уповноваженого представника про прийняття запропонованих умов страхування.

За змістом статей 525, 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином та у встановлений строк. Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається.

Відповідно до п. 1.1 ст. 1 Закону № 1961-IV , страхувальниками є - юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу

Відповідно до п. 1.4 ст. 1 Закону України № 1961-IV особами, відповідальність яких застрахована є, - страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом. Володіння забезпеченим транспортним засобом вважається правомірним, якщо інше не встановлено законом або рішенням суду.

Відповідно до п. 1.6 ст. 1 Закону № 1961-IV , власниками транспортних засобів є - юридичні та фізичні особи, які відповідно до законів України є власниками або законними володільцями (користувачами) наземних транспортних засобів на підставі права власності, права господарського відання, оперативного управління, на основі договору оренди або правомірно експлуатують транспортний засіб на інших законних підставах.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону № 1961-IV забезпеченим транспортним засобом є - транспортний засіб, зазначений у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована.

Відповідно до ст. 28 Закону № 1961-IV дію договору страхування може бути достроково припинено за вимогою страхувальника або страховика, якщо це передбачено умовами договору страхування. Дія договору особистого страхування не може бути припинена страховиком достроково, якщо на це немає згоди страхувальника, який виконує всі умови договору страхування, та якщо інше не передбачено умовами договору та законодавством України.

Про намір достроково припинити дію договору страхування будь-яка сторона

зобов`язана повідомити іншу не пізніш як за 30 календарних днів до дати припинення дії

договору страхування, якщо інше ним не передбачено.

Відповідно до підпункту 18.1.1. п.18.1 ст. 18 Закону № 1961-IV дія договору може бути достроково припинена за письмовою вимогою страхувальника, про що він (страхувальник) зобов`язаний повідомити страховика не пізніше ніж за 30 днів до дати припинення дії договору страхування та надати оригінал поліса страховику. У разі дострокового припинення договору страховик вилучає страховий поліс та анулює його і за умови відсутності виплат страхового відшкодування за цим договором повертає страхувальнику частку страхового платежу, яка обчислюється пропорційно періоду страхування, що залишився до закінчення строку дії договору, з утриманням, у передбачених Законом випадках, понесених витрат на ведення справи, але не більше 20% цієї частки.

На підставі частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 ЦК України.

Відповідно до частин першої, другої статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.

Отже, підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог щодо відповідності змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства саме на момент вчинення правочину.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Статтею 81 ЦПК України на сторін покладено обов`язок довести ті обставини, на які вони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір.

Задовольняючи позов суд помилково вважав, що позивач довела перед судом наявність підстав для визнання недійсним договору про припинення договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності, передбачених ч. 1 статтею 215 ЦК України.

А саме, таким порушенням суд вважав те, що ОСОБА_2 звертаючись до страховика з заявою про розірвання договору (полісу) ОСЦПВВНТЗ серії АО №4278752 від 13.09.2019 року зазначив що оригінал зазначеного полісу було загублено. Тому страховик його не вилучив.

Проте положеннями ст. 18 Закону № 1961-IV не передбачені жодні негативні наслідки у разі неможливості вилучення страхового полісу. Таким чином не надання страхувальником оригіналу полісу не є підставою для відмови у достроковому розірванні договору.

Тому судова колегія не може погодитися з висновком суду про те, що угода про розірвання (дострокове припинення) договору між ТДВ «МСК» та ОСОБА_2 не відповідає актам цивільного законодавства та вважає, що відстутні підстави для визнання такого правочину недійсним відповідно до положень ч. 1 ст. 203, ч. 1 ст. 205 ЦК України.

Інші доводи, викладені в апеляційної скарги мають правового значення для правильного вирішення спору, оскільки за встановлених судом обставин наведені апелянтами аргументи не є суттєвими.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v. Ukraine) від 10 лютого 2010 року, заява № 4909/04).

Враховуючи викладене, апеляційну скаргу належить задовольнити, рішення суду першої інстанції - скасувати з ухваленням у справі нового судового рішення про відмову у задоволені позову.

Відповідно до частин 1, 13 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки вимоги апеляційної скарги підлягають задоволенню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_4 підлягає стягненню судовий збір, сплачений при подачі апеляційної скарги у розмірі 1261 грн.20 коп ( а.с. 138).

Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384, 390, 391 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_4 на рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2021 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021задовольнити.

Рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 05 жовтня 2021 року та додаткове рішення Комінтернівського районного суду м. Харкова від 04 листопада 2021 та ухвалити нове рішення.

У задоволені позову ОСОБА_1 про визнання угоди про розірвання (дострокове припинення) договору обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників транспортних засобів поліс №АО /4278752 відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий О.Ю.Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук