ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7377/22 Справа № 211/1689/22 Суддя у 1-й інстанції - Середня Н.Г. Суддя у 2-й інстанції - Остапенко В. О.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

справа № 211/1689/22

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Остапенко В.О.

суддів Бондар Я.М., Зубакової В.П.

сторони:

позивач ОСОБА_1

відповідач ОСОБА_2

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які діють від імені та в інтересах ОСОБА_1 ,на рішення Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року, яке ухвалено суддею Середньою Н.Г. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 29 серпня 2022 року,

УСТАНОВИВ:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача ОСОБА_5 , про стягнення аліментів на утримання повнолітньої дитини на період навчання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, їх спільний син ОСОБА_6 , який проживає з нею та перебуває на її утриманні, досяг повноліття, однак продовжує навчання у Криворізькому державному педагогічному університеті, строк навчання до 30 червня 2025 року

Враховуючи викладене, позивач просила суд стягнути з відповідача аліменти на її користь на утримання повнолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частки доходу (заробітку), до закінчення дитиною навчання, посилаючись на відсутність добровільної допомоги зі сторони відповідача та передбачений сімейним законодавством обов`язок по утриманню їх спільної дитини.

Рішенням Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу від 29 серпня 2022 року Дніпропетровської області позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_2 аліменти у розмірі 1/10 частини від всіх видів його заробітку (доходу), щомісячно, на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи стягнення з 12 травня 2022 року, на період його навчання у Криворізькому державному педагогічному університеті, тобто до 30 червня 2025 року, на користь матері ОСОБА_1 .

В задоволенні іншої частини вимог відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_2 до спеціального фонду Державного бюджету України судовий збір в сумі 992 грн. 40 коп.

На підставі пункту 1 частини першої статті 430 ЦПК України допущено негайне виконання рішення суду про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.

В апеляційній скарзі представники позивача, посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, ставлять питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення по справі про задоволення позовних вимог позивача посилаючись на те, що 1/10 частки доходу відповідача є недостатньою та неспівмірною з щомісячними тратами, які позивач несе у зв`язку з навчанням їх спільного сина.

Зауважують на тому, що відповідач має можливість надавити позивачу матеріальну допомогу, оскільки не надав доказів на підтвердження його тяжкого матеріального стану.

Також апелянти посилаються на те, що для навчання спільного сина сторін по справі необхідно купувати навчальну літературу, купувати канцелярські приналежності, оплачувати проїзд до навчального закладу, оплачувати вартість проживання у гуртожитку або ж орендованої квартири.

У відзиві на апеляційну скаргу представник відповідача просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, як законне та обґрунтоване, на думку відповідача, апеляційну скаргу - залишити без задоволення.

Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог, доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга частковому задоволенню, з огляду на наступне.

Судом першої інстанції установлено та з матеріалів справи слідує, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.7 копія свідоцтва), який проживає з матір`ю, що не спростовано відповідачем по справі.

ОСОБА_5 досяг повноліття, однак продовжує навчання на психолого-педагогічному факультеті Криворізького державного педагогічного університету, денної форми навчання, на контрактній основі, термін навчання до 30 червня 2025 року (а.с.12 копія довідки).

Задовольняючи частково позовні вимоги позивача, суд першої інстанції виходив з того, що вимога про стягнення аліментів на повнолітнього сина, який продовжує навчання, на користь матері, є обґрунтованою та такою, що відповідає нормам сімейного законодавства.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання повнолітньої сина на період його навчання, що повністю узгоджується з приписами ч. 1 ст. 199 СК України.

Проте, з висновком суду щодо визначеного розміру аліментів, який підлягає стягненню на користь позивача, колегія суддів не погоджується з наступних підстав.

Покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивача, суд першої інстанції виходив із того, що платник аліментів є працездатною, здоровою людиною, має можливості надавати матеріальну допомогу повнолітньому сину у зв`язку з його навчанням, оскільки працює. При цьому, визначаючи розмір аліментів, що підлягає стягненню з відповідача, суд не в повній мірі встановив й не врахував всі обставини, що мають значення по справі.

Так, положеннями статті 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 pоку, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 pоку №789-ХІІ та набула чинності для України 27 вересня 1991 pоку, встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно зі статтею 141 Сімейного кодексу України (далі СК України) мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статті 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття, а у випадках, передбачених статтями 198, 199 цього Кодексу, - і своїх повнолітніх дочку, сина.

Статтею 199 СК України установлено, що, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

За змістом статей 191, 200 СК України аліменти присуджуються рішенням суду від дня пред`явлення позову. Суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів. Частина заробітку (доходу) матері, батька, яка стягуватиметься як аліменти на повнолітніх дочку, сина, визначається судом з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Згідно частини 1 статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» №3 від 15 травня 2006 року зазначено про обов`язок батьків утримувати повнолітніх сина чи дочку, які продовжують навчання, після досягнення ними повноліття (незалежно від форми навчання), який (обов`язок) настає за обов`язкової сукупності трьох юридичних фактів: досягнення дитиною віку, який перевищує 18 років, але є меншим 23 років і продовження ними навчання, потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі та наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Положеннями частини 1 статті 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно вимог статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Колегія суддів зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_2 аліментів в розмірі 1/10 частини його доходів на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , який продовжує навчання не відповідає фактичним обставинам справи.

Колегія суддів наголошує, що відповідач хоч і є пенсіонером за віком, не надав суду об`єктивних доказів підтвердження його скрутного матеріального становища та відсутності можливості надавати синові матеріальну допомогу, що є його прямим обов`язком.

Також відповідач по справі не надав суду належних та допустимих доказів наявності у нього інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки чи сина; не наведено обставин, що мають істотне значення для вирішення справи, не надано відомостей про доходи, зокрема розмір пенсії або ж довідки про відсутність будь-яких інших доходів, оскільки вихід відповідача на пенсію за віком не позбавляє його права на роботу.

При цьому, посилання відповідача на перебування на його утриманні непрацездатної матері, не є достатньою правовою підставою вважати, що відповідач надає своїй матері матеріальну допомогу, оскільки суду першої інстанції не було надано доказів того, що він є єдиною дитиною у своєї матері та несе тягар по утриманню непрацездатної матері, не надано доказів отриманих матір`ю доходів, в тому числі й розміру пенсії, тощо. З наданих до суду довідок встановлено, що мати відповідача має ряд захворювань, однак доказів утримання її відповідачем не надано.

Оцінюючи обставини справи в сукупності із нормами закону, якими вони врегульовані, колегія суддів приходить до висновку, що стягнутий судом першої інстанції розмір аліментів на утримання повнолітньої дитини, що продовжує навчання, є замалим, а відтак недостатнім для задоволення його потреб та вважає за необхідне збільшити їх розмір з 1/10 до 1/6 частини усіх видів заробітку (доходів) відповідача щомісячно. При цьому колегія суддів враховує, що такий розмір аліментів не порушуватиме суттєво прав платника аліментів.

Збільшуючи розмір аліментів з 1/10 до 1/6 частини усіх видів доходів відповідача щомісячно, колегія суддів враховує законодавчо закріплений принцип рівності обов`язку обох батьків по утриманню своїх дітей.

Отже, враховуючи що забезпечення належного рівня життя своїй дитині є обов`язком батька, з огляду на те, що матеріали справи не містять доказів того, що відповідач не може надавати матеріальну допомогу на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання та у зв`язку з чим потребує такої допомоги, зважаючи на право повнолітнього сина, який продовжує навчання, на утримання від батьків, виходячи з обов`язку надання такої допомоги обома батьками, колегія суддів змінює рішення суду першої інстанції на підставі п.1 ч.1 ст. 376 ЦПК України, та збільшує розмір аліментів, стягнутих з відповідача ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 з 1/10 до 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу).

Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 1 ч. 1 ст. 376, ст. ст. 381, 382 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , які діють від імені та в інтересах ОСОБА_1 ,- задовольнити частково.

РішенняДовгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 29 серпня 2022 року змінити в частині розміру стягнутих з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання повнолітньої дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , збільшивши цей розмір з 1/10 до 1/6 частки усіх видів його заробітку (доходу) щомісячно.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови складено 23 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: