Справа №173/1107/22
Провадження №2/173/599/2022
22 листопада 2022 р. м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді: Новіченко Н.В.,
за участю секретаря судового засідання: Демяненко С.І.,
позивача: ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду матеріали справи
за позовом ОСОБА_2
до ОСОБА_3
про зміну способу стягнення аліментів,
І. Короткий зміст позовних вимог.
ОСОБА_2 (далі - позивач) звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_3 (далі - відповідач) про зміну способу стягнення аліментів за рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/2062/18 від 07.11.2018 з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача на тверду грошову суму 5 000, 00 грн. щомісячно.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач вказує на те, що за рішенням суду з відповідача стягуються аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 у розмірі 1/4 всіх видів його заробітку (доходу), проте наразі цих аліментів недостатньо для гармонійного розвитку дитини, оскільки у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивача та, відповідно, його матеріального становища, позивач не може забезпечити та задовольнити потреби неповнолітньої дитини одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, спожитих дитиною комунальних послуг, лікуванням, відвідуванням гуртків та репетитора з підготовки до школи.
ІІ. Історія справи.
Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 19.09.2022 відкрито провадження у справі № 173/1107/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін, судове засідання призначено на 17.10.2022 року.
17.10.2022 року розгляд справи відкладено на 09.11.2022 року.
09.11.2022 року розгляд справи відкладено на 22.11.2022 року.
У судовому засіданні 22.11.2022 року позивач підтримала заявлені позовні вимоги та просила суд задовольнити їх. Зазначила, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином. Правами на подання відзиву на позов згідно зі статтею 178 ЦПК України, заяв або клопотань у порядку статті 182 ЦПК України не скористався.
Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.
Зокрема, відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 ЦПК України).
Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
При цьому, згідно з частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.
Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача та, зі згоди позивача, ухвалює заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає положенням статті 280 ЦПК України.
У судовому засіданні 22.11.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.
ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини.
Рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/2062/18 від 07.11.2018 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно.

На виконання даного рішення Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області 01.02.2019 року було видано виконавчий лист.

Згідно довідки Верхньодніпровської міської ради № 1452 від 23.08.2022 та акту обстеження матеріально-побутових умов проживання від 23.08.2022, донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає разом з позивачем та перебуває на її утриманні.

Згідно довідки Верхньодніпровського районного відділу державної виконавчої служби у Кам`янському районі Дніпропетровської області Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) № 14815/17.31 від 27.10.2022 розмір стягуваних з відповідача аліментів визначається виходячи з середньої заробітної плати працівника для даної місцевості, з яких 1/4 частина складає 2 297, 50 грн.

Позивач зазначає, що наразі цих аліментів недостатньо для гармонійного розвитку дитини, оскільки у зв`язку з погіршенням стану здоров`я позивача та, відповідно, його матеріального становища, позивач не може забезпечити та задовольнити потреби неповнолітньої дитини одягом, продуктами харчування, засобами гігієни, спожитих дитиною комунальних послуг, лікуванням, відвідуванням гуртків та репетитора з підготовки до школи.

ІV. Норми права, застосовані судом при вирішенні даного спору.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляді вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч. ч. 1-2 ст. 27 вказаної Конвенції держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом ч. 2 ст. 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Відповідно до ч. 2 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено право кожної дитини на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку, а також відповідальність батьків або осіб, які їх заміняють, за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Статтею 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

Згідно зі ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

V. Мотиви, з яких виходить суд при вирішенні даного спору.

З аналізу вищевказаних положень чинного законодавства вбачається, що одним із основних прав дитини є право на утримання, яке кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дітей до їх повноліття.

Стягнення аліментів на утримання дитини є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності.

Отримувати підвищений мінімальний розмір аліментів - це безумовне право, визначене законом, яке захищається в судовому порядку саме в інтересах дитини.

Ураховуючи зміст ст. ст. 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не є незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

СК України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч. 3 ст. 181 СК України).

Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст. 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки стаття 192 СК України, але й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (стаття 182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», стаття 183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», стаття 184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Указане узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 05 лютого 2014 року № 6-143цс13, і неодноразово підтриманою Верховним Судом у постановах: від 30 червня 2020 року, у справі № 343/945/19, від 12 січня 2022 року у справі № 545/3115/19, від 23 травня 2022 року у справі № 752/26176/18, від 22 серпня 2022 року у справі № № 712/6313/21, які враховуються судом при вирішенні даного спору згідно з приписами ч. 4 ст. 263 ЦПК України.

У будь-якому випадку, відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України право обирати та змінювати спосіб стягнення аліментів на утримання дітей належить їх стягувачу.

Діюче законодавство надає позивачу право обирати спосіб стягнення аліментів на утримання дитини, а при необхідності - змінювати його. Позивач скористався своїм правом, визначив способом стягнення аліментів - їх присудження у частці від доходу батька. Крім того,законне встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю.

Згідно зі ст. 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік» мінімальний прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років складає: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Та обставина, що з віком потреби дитини зростають, а це в свою чергу тягне постійне зростання витрат, зокрема, з боку матері, з якою проживає дитина, на її утримання, на забезпечення освіти, гармонійного розвитку, медичного догляду та відпочинку, є загальновідомими та не потребують доказування. Внаслідок таких змін збільшуються витрати матері на утримання дитини, що, в свою чергу свідчить про погіршення її майнового стану.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Харківського апеляційного суду від 22 листопада 2021 року у справі № 643/17521/20, Закарпатського апеляційного суду від 15 серпня 2022 року у справі № 309/521/22, Миколаївського апеляційного суду від 14 червня 2022 року у справі № 484/4158/21, та ін.

Також суд виходить з того, що змінюються потреби в коштах для утримання і розвитку дитини, тому виникли достатні підстави для вимоги до платника аліментів про зміну способу їх стягнення та, відповідно, збільшення їх розміру.

Отже, на думку суду, з огляду на те, що з моменту ухвалення рішення суду від 07.08.2018 у справі № 173/2062/18 пройшов певний час, внаслідок інфляційних процесів у державі та девальвації національної валюти України відбулось значне підвищення цін на предмети першої необхідності (одяг, продукти харчування, засоби гігієни), то зазначені вище обставини свідчать про погіршення майнового стану позивача, що в свою чергу є достатньою підставою для збільшення розміру аліментів.

З огляду на те, що відповідач є здоровою працездатною людиною, враховуючи загальновідомий рівень життя в Україні, а також щоденну потребу дитини у їжі, одязі, засобах особистої гігієни, забезпеченні належних побутових умов та умов для належного гармонійного розвитку, суд вважає, що позивач має право на зміну способу стягнення аліментів з 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу) відповідача, оскільки розмір аліментів, визначений рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.11.2018 у справі № 173/2062/18, на даний час є недостатнім для утримання дитини через те, що в силу свого віку дитина потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту.

Така зміна способу стягнення аліментів буде відповідати інтересам дитини та засадам справедливості, добросовісності та розумності.

Разом з цим суд, співмірно з обставинами справи враховує встановлені ч. 2 ст. 182 СК України гарантії прав дитини, а саме: розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Проте, поставивши перед судом питання про зміну способу стягнення раніше присуджених аліментів на тверду грошову суму 5 000, 00 грн. позивач передусім мав подати докази на підтвердження наявності у платника аліментів відповідного доходу як підставу для задоволення такої вимоги. Разом з тим, зважаючи на пред`явлення позову з метою збільшення розміру стягуваних аліментів, належало доводити й інші обставини, які мають значення в такому спорі та передбачені, зокрема, ч. 1 ст. 182 СК України.

Водночас, всупереч вимог ст. 81 ЦПК України позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має достатній заробіток і спроможний сплачувати аліменти у розмірі 5 000, 00 грн., як того вимагають приписи абз. 3 ч. 2 ст. 182 СК України. Позивачем не надано суду будь-яких доказів покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи платника аліментів, хоча це є його процесуальним обов`язком.

Правом на подання клопотань про витребування доказів в порядку ст. 84 ЦПК України позивач не скористався, тоді як суд в силу приписів ч. 7 ст. 81 ЦПК України не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи.

За таких обставин, вимоги позивача про стягнення з відповідача аліментів саме у розмірі, 5 000, 00 грн. є недоведеними.

VІ. Висновки суду.

З урахуванням вищевикладеного, суд вважає, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню шляхом зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.11.2018 у справі № 173/2062/18, та стягує з відповідача на користь позивача аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 500, 00 грн.

На переконання суду, саме такий розмір аліментів узгоджується з вимогами закону, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача, а також забезпечить реальну, ефективну участь платника аліментів у забезпеченні потреб дитини та не порушить правил щодо дотримання загалом паритету (рівності) батьків у виконанні обов`язку з матеріального утримання дитини, підстав для відступу від якого не встановлено і не доведено.

VІІ. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, оскільки позивач в силу приписів п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» звільнений від сплати судового збору, з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст. ст. 11-13, 76, 89, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1.Позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити частково.

2.Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 07.11.2018 у справі № 173/2062/18, та стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 3 500, 00 грн. щомісячно.

3.В іншій частині позову відмовити.

4.Стягнути з ОСОБА_3 на користь держави судовий збір в сумі 694 (шістсот дев`яносто чотири) грн. 68 коп.

5.Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

6.Рішення може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині 2 статті 358 ЦПК України.

7.Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

8.Позивач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ; АДРЕСА_1 ).

9.Відповідач: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ; АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 28.11.2022 року.

Суддя Н.В. Новіченко