П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 366/307/22

Номер провадження 22-ц/824/10122/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» на рішення Іванківського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Слободян Н.П., у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Форт», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до Іванківського районного суду Київської області із позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Форт», треті особи: приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович, приватний виконавець виконавчого округу Київської області Валявський Олександр Анатолійович, з урахуванням подальших уточнень, про визнання виконавчого напису нотаріуса від 10 червня 2021 року за № 134992 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» заборгованість у сумі 46 909 грн. 99 коп. таким, що не підлягає виконанню; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Форт» на користь ОСОБА_1 безпідставно стягнуті за виконавчим написом кошти у сумі 13 974 грн. 53 коп., витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 10 000 грн. 00 коп. та судовий збір у розмірі 1 488 грн. 60 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 10 червня 2021 року приватним нотаріусом Остапенком Є.М. вчинено виконавчий напис за № 134992 про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості за кредитним договором № 010/2576/82/411230 від 25 червня 2018 року в сумі 46 909 грн. 99 коп.

Постановою приватного виконавця Валявського О.А. від 18 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № 67589883 з виконання вищевказаного виконавчого напису. Постановою приватного виконавця Валявського О.А. від 22 листопада 2021 року звернуто стягнення на доходи позивача з відрахуванням коштів на погашення заборгованості за виконавчими написом, а постановою від 18 листопада 2021 року, накладено арешт на грошові кошти, які знаходяться на рахунках позивача.

Позивач вважає вищевказаний виконавчий напис незаконним, таким, що не підлягає виконанню, оскільки винесений з порушеннями чинного законодавства: у нотаріуса були відсутні повноваження вчиняти виконавчий напис, зазначена заборгованість не є безспірною, що є підставою для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, відповідно до довідки ДСП «Північна Пуща» № 11-139 від 21 червня 2022 року, з позивача було стягнуто кошти у межах виконавчого провадження № 67589883 у сумі 13 974 грн. 53 коп., які підлягають поверненню позивачу.

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року (а.с. 68-71) позов ОСОБА_1 задоволено частково.Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Євгеном Михайловичем від 10 червня 2021 року, зареєстрований в реєстрі за № 134992 щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Форт» заборгованості у розмірі 46909,99 грн. та 50 грн. плати за вчинення виконавчого напису. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Форт" на користь ОСОБА_1 безпідставно набуті грошові кошти в сумі 11627,72 грн. В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "ФК Форт" на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір в сумі 2 314,28 грн.

Не погоджуючись із вищевказаним рішенням суду в повній мірі, 12 серпня 2022 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» направило апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм процесуального та матеріального права, просило рішення Іванківського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року в частині стягнення безпідставно набутих коштів скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, про відмову у задоволенні зазначеної вимоги; в частині стягнення витрат на правничу допомогу - змінити, визначивши розмір витратна правничу допомогу у розмірі 2 000 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що при ухваленні оскаржуваного рішення, суд не врахував відсутність розрахунку стягнутих коштів з позивача на користь відповідача. Надана позивачем довідка з місця роботи підтверджує факт утримання з доходів, але не підтверджує перерахування цих коштів на користь відповідача. Крім того, між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України. Щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, то скаржник вважає їх розмір неспівмірним із складністю справи, ненаданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідність критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру. Також скаржник просить врахувати, що позивач не звертався до скаржника із пропозицією мирного врегулювання спору, а також, що за позивачем наявна заборгованість за кредитними зобов`язаннями перед відповідачем.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судове засідання скаржник не з`явився, направивши заяву про розгляд справи у його відсутність.

Позивач та третя особа приватний виконавець до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставлення судових повісток-повідомлень на їх електронні адреси.

Третя особа приватний нотаріус до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки-повідомлення на його поштову адресу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Так, оскільки рішення Вишгородського районного суду Київської області від 12 липня 2022 року оскаржується лише в частині стягнення безпідставно набутих грошових коштів та витрат на правничу допомогу, то й переглядається вказане рішення саме в цій частині.

Частково задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача на користь позивача безпідставно набутих грошових коштів, суд першої інстанції виходив з того, що правовою підставою для набуття ТОВ «ФК «Форт» грошових коштів, став виконавчий напис нотаріуса, який цим рішенням визнано таким, що не підлягає виконанню, а відтак, оскільки перестала існувати правова підстава для отримання таких коштів, грошові кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до ст.1212 ЦК України. Внаслідок розподілу утриманих з ОСОБА_1 грошових коштів, відповідачем отримано 11 627 грн. 72 коп., а сума 2 348 грн. 81 коп. склала витрати виконавчого провадження. Таким чином, лише грошові кошти, перераховані безпосередньо відповідачу в сумі 11 627 грн. 72 коп. в розумінні положень ст.1212 ЦК України є майном, яке відповідач фактично набув безпідставно, і саме ці кошти мають бути повернуті ним позивачу. Грошові кошти в сумі 2 348 грн. 81 коп., які були стягнуті на погашення витрат виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця, відповідач не набував, а тому до цих коштів положення ст.1212 ЦК України застосовуватися не можуть.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 10 червня 2021 року приватним нотаріусом КМНО Остапенко Є.М. вчинено виконавчий напис за № 134992 про стягнення з ОСОБА_1 несплачені у строк грошові кошти на користь ТОВ «ФК ФОРТ», якому ТОВ «Фінанс Проперті Груп» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги № 28052021-1 від 28.08.2021, якому в свою чергу ТОВ «ФК «Ел.Ен.Груп» відступлено право вимоги на підставі договору відступлення прав вимоги № 13-11/20-F від 13.11.2020, якому АТ «Раффайзен Банк Аваль» на підставі договору відступлення прав вимоги № 114/2-31- F від 09.04.2020 відступлено право вимоги за кредитним договором № 010/2576/82/421230 від 25.06.2018, укладеного між АТ «Раффайзен банк аваль» та ОСОБА_1 , запропоновано задовольнити вимоги ТОВ «ФК Форт» та стягнути з ОСОБА_1 за період з 28 травня 2021 року по 03 червня 2021 суму у розмірі: 44 304 грн. 13 коп. - заборгованість за тілом кредиту; 2 555 грн. 86 коп. - заборгованість за відсотками; 50 грн. - плата за вчинення виконавчого напису, що становить загальну суму 46 909 грн. 99 коп. (а.с. 13).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. від 18 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № 67589883 з примусового виконання виконавчого напису за № 134992 (а.с. 07).

Згідно довідки Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща», видана ОСОБА_1 про утримання відрахування за ВП № 67589883, з ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2022 року було утримано 11 627 грн. 72 коп. боргу, 1 777 грн. 81 коп. винагороди та 569 грн. за виконавчі дії (а.с. 58).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі.

Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права

на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнена, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу Київської області Валявського О.А. від 18 листопада 2021 року відкрито виконавче провадження № 67589883 з примусового виконання виконавчого напису за № 134992 вчиненого приватним нотаріусом КМНО Остапенко Є.М. 10 червня 2021 року.

Згідно довідки Державного спеціалізованого підприємства «Північна Пуща», видана ОСОБА_1 про утримання відрахування за ВП № 67589883, з ОСОБА_1 за період з 01 грудня 2021 року по 31 травня 2022 року було утримано 11 627 грн. 72 коп. боргу, 1 777 грн. 81 коп. винагороди та 569 грн. за виконавчі дії

Рішенням Іванківського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року ухваленим по даній справі, виконавчий напис № 134992 вчинений приватним нотаріусом КМНО Остапенко Є.М. 10 червня 2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення суду в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, сторонами не оскаржується.

Отже, оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів стягнутих з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Враховуючи те, що ТОВ «ФК «Форт» внаслідок розподілу утриманих з позивача грошових коштів, отримано 11 627 грн. 72 коп., що підтверджується довідкою ДСП «Північна Пуща» від 21 червня 2022 року, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для повернення їх позивачу на підставі ст. 1212 ЦК України.

Також, суд першої інстанції вірно врахував, що кошти у сумі 2 348 грн. 81 коп. є витратами виконавчого провадження, таким чином вони не були отримані відповідачем, у зв`язку з чим, не можуть бути стягнуті з нього на підставі ст. 1212 ЦК України.

Посилання скаржника на відсутність розрахунку стягнутих коштів з позивача на користь відповідача коштів, спростовується наявною в матеріалах справи довідкою ДСП «Північна Пуща» від 21 червня 2022 року (а.с. 58).

Посилання скаржника на те, що довідка з місця роботи позивача підтверджує факт утримання з доходів, але не підтверджує перерахування цих коштів на користь відповідача, є безпідставним.

Посилання скаржника на те, що між позивачем та відповідачем виникли договірні відносини у зв`язку з укладенням кредитного договору, що виключає можливість застосування ст. 1212 ЦК України, є безпідставним, оскільки кошти у сумі 11 627 грн. 72 коп. були стягнуті з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який в судовому порядку визнаний таким, що не підлягає виконання. В свою чергу, судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21)).

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що за позивачем наявна заборгованість за кредитними зобов`язаннями перед відповідачем, оскільки вказана обставина не входить до предмету доказування.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 10 липня 2021 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-17688св20) дійшов висновку про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Як вбачається з прохальної частини позовної заяви, позивач просив, зокрема, стягнути з відповідача на його користь витрати на правничу допомогу у сумі 10 000 грн.

На підтвердження понесення позивачем витрат на правничу допомогу, останнім надано до суду першої інстанції: договір про надання правової допомоги від 31 січня 2022 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Шурубором І.В. з додатком до нього (а.с. 14, 15); акт прийому-передачі юридичних послуг від 31 січня 2022 року (а.с. 16); квитанцію до прибуткового ордера № 01/01-22 від 31 січня 2022 року про отримання від ОСОБА_2 10 000 грн. за надання правової допомоги (а.с. 17); детальний опис робіт (наданих послуг) за договором від 31 січня 2022 року (а.с. 18); попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат від 31 січня 2022 року (а.с. 19).

Згідно додатку до договору про надання правової допомоги від 31 січня 2022 року укладеного між ОСОБА_1 та адвокатом Шурубором І.В., сторони погодили виплату фіксованої суми гонорару (винагороди) за надання адвокатом правничої допомоги у розмірі 10 000 грн. Сторони також погодили, що розмір годин роботи адвоката в межах даного договору становить 1 000 грн.

Згідно акту прийому-передачі юридичних послуг від 31 січня 2022 року, вартість винагороди (гонорару) за надану адвокатом правову допомогу становить 10 000 грн. Тривалість роботи адвоката становить 10 годин.

28 червня 2022 року на адресу суду першої інстанції надійшло клопотання відповідача, у якому останній, посилаючись на неспівмірність витрат зі складністю справи, просив зменшити розмір витрат до 2 000 грн.

Як вбачається зі змісту оскаржуваного рішення суду, стягуючи з відповідача на користь позивача витрати на правову допомогу у сумі 7 000 грн., суд першої інстанції виходив з наявних в матеріалах справи доказів на підтвердження понесених позивачем витрат на правничу допомогу, з урахуванням клопотання відповідача про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката.

Враховуючи наявні в матеріалах справи докази, а також клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат, а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи, колегія суддів вважає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 7 000 грн., є обґрунтованим.

Враховуючи наведене, посилання скаржника на те, що розмір витрат на правничу допомогу визначений судом першої інстанції є неспівмірним із складністю справи, ненаданим адвокатом обсягом послуг, затраченим ним часом на надання таких послуг, не відповідність критерію реальності таких витрат, розумності їх розміру, не знайшли свого підтвердження.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК ФОРТ» - залишити без задоволення.

Рішення Іванківського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура