24.11.2022 227/4834/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Здоровиці О.В.

за участю секретаря с/з Сисенко Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у загальному позовному провадженні справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в інтересах якого діє адвокат Акульшина В.Д. звернулась до суду з вищевказаним позовом, в якому просить визнати за нею в порядку спадкування за законом право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 , який належав на праві власності її померлій у ІНФОРМАЦІЯ_1 матері - ОСОБА_2 .

Обґрунтовуючи вимоги, позивач вказувала, що після смерті матері відкрилась спадщина у вигляді житлового будинку та земельної ділянки, яка була надана для будівництва та обслуговування цього житлового будинку і ведення особистого підсобного господарства. Вказане належало її батькові ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадщину після якого прийняла його дружина (її матір), оскільки проживала з останнім сумісно, але не оформила свої права. За життя мати не залишила заповіту, тому вона є спадкоємицею за законом першої черги після смерті матері. Звернувшись своєчасно до Добропільського державного нотаріуса з заявою про прийняття спадщини, отримала свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті померлої матері на земельну ділянку площею 0.1000 га надану для будівництва і обслуговування спадкового житлового будинку, господарських будівель і споруд. Тобто на даний час вона є власником земельної ділянки на якій розташований спадковий житловий будинок. Отримати в нотаріальному порядку свідоцтво про право на спадщину на вищевказаний житловий будинок позивач не може через відсутність правовстановлюючого документа на нього. Виходячи з викладеного просила визнати за нею право власності в порядку спадкування на вищевказаний житловий будинок в порядку спадкування після смерті своєї матері.

Ухвалою від 22.12.2021 року відкрито провадження по даній справі за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою від 19.01.2022 року вказану справу призначено до розгляду по суті.

У судове засідання сторони не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином та своєчасно.

Позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з заявою про розгляд справи у її відсутність за участю адвоката Акульшиної В.Д., в якій зазначила, що позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Від представника позивача, адвоката Акульшиної В.Д. надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутність представника позивача, в якій зазначила, що позовні вимоги підтримала, з викладених у позові підстав, просила про його задоволення.

Представник відповідача Добропільська міська рада Донецької області, у судове засідання не з`явився. Про день та час розгляду був повідомлений своєчасно, належним чином. Від представника відповідача надійшла до суду заява про розгляд справи у відсутність представника, проти задоволення позовних вимог не заперечує.

Згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Відповідно до положень ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлені такі обставини та факти.

Позивачем по справі є ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Наведене підтверджується копією паспорта НОМЕР_1 виданого Добропільським МРВ УМВС України в Донецькій області (а.с.5-6).

До одруження позивач мала дівоче прізвище - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.12), свідоцтвом про шлюб (а.с.13).

Батьками позивачки, відповідано до свідоцтва про народження є ОСОБА_3 та ОСОБА_2 (а.12), які перебували у шлюбі з 24.11.1962 року, що підтверджується свідоцтвом про одруження останніх (а.с.14).

Таким чином, судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 .

Копією свідоцтва про смерть (а.с.10) підтверджується, що ОСОБА_3 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Копією свідоцтва про смерть (а.с.11) підтверджується, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Добропілля Донецької області.

Рішенням Добропільської міської ради депутатів трудящих № 103 від 13.04.1966 року (а.с.15) підтверджується, що ОСОБА_3 під індивідуальне будівництво була відведена земельна ділянка по АДРЕСА_1 та надано право будівництва вказаній земельній ділянці та дозвіл на будівництво житлового будинку по АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка була передана в розпорядження ОСОБА_3 на підставі акту про відвід земельної ділянки від 23.04.1966 року (а.с.16).

ОСОБА_3 був отриманий дозвіл на виробництво робіт по будівництву житлового будинку, літньої кухні, сараю, погрібу, вбиральні відповідно до затвердженого генплану та проекту зі строком закінчення робіт до 13.04.1969 року (а.с.17-18).

Державним актом, виданим 22.04.1997 року головою Добропільської міської ради народних депутатів (а.с.20) підтверджується право приватної власності ОСОБА_3 на земельну ділянку площею 0,20 гектарів, розташованої на території АДРЕСА_1 . Вказана земельна ділянка передана для будівництва та обслуговування жилого будинку і господарських будівель (0.10 га) та для ведення особистого підсобного господарства (0.10 га).

Довідкою ТОВ «БТІ» № 1725 від 15.09.2021 року (а.с.21) підтверджується, що станом на 31.12.2012 року право власності на житловий будинок, розташований за адресою АДРЕСА_1 ні за ким не зареєстровано. Інвентаризаційна справа № 1859/1 розпочата 25.05.1973 року за заявою ОСОБА_3 з виготовленням технічного паспорта на житловий будинок. Правовстановчі документи за вказаною адресою відсутні.

З технічного паспорту на індивідуальний житловий будинок АДРЕСА_1 (а.с.23-27), виготовленого 21.05.2013 року (зі змінами внесеними 23.09.2021 року), характеристики на будинок,господарських будівель та споруд встановлено, що вказане домоволодіння складається з: житлового будинку А-1 загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м, а-1 нежилої прибудова, а?-ганок, Б-1 - літня кухня, б-1 тамбур, В-1 - гараж, Г-1 сарай, Д- вбиральня, Е-погріб, Ж-1 сарай, № 1 - огорожа, № 2- ворота, І-вимощення, ІІ водопровід, К-колодязь.

Довідкою ТОВ «БТІ» № 1724 від 23.09.2021 року (а.с.22) підтверджується, що на дату обстеження станом на 23.09.2021 року домоволодіння за адресою АДРЕСА_1 виявлено, що житловий будинок та всі господарські будівлі збудовані до 1992 року.

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 287785896 від 01.12.2021 року (а.с.105) вбачається, що право власності за ОСОБА_3 не зареєстровано.

Згідно відомостей про земельну ділянку (а.с.99) за ОСОБА_3 зареєстровано право приватної власності на земельну ділянку, розташовану за адресою АДРЕСА_1 , площею 0,1 га для ведення особистого селянського господарства (кадастровий номер :00:009:0080).

З матеріалів спадкової справи № 95/2021 до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 (а.с.59-126) вбачається, що після смерті ОСОБА_2 спадкоємцями першої черги за законом, які своєчасно звернулись до нотаріуса з заявами про прийняття спадщини є її доньки - ОСОБА_1 (позивач у справі) та ОСОБА_5 , яка заявою від 08.06.2021 року відмовилась від спадщини після смерті своєї матері на користь ОСОБА_1 .

Спадкоємці за заповітом після смерті ОСОБА_2 відсутні, що підтверджується інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) № 65090079 від 08.06.2021 року, яка свідчить, що ОСОБА_2 на випадок своєї смерті будь-яких розпоряджень не залишала (а.с.63).

Згідно відомостей відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області, № 16-23-562 від 09.06.2021 року вбачається, що ОСОБА_2 станом на день смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 була зареєстрована одна за адресою АДРЕСА_1 . (а.с.84)

Тобто з наведеного вбачається, що позивач є єдиним спадкоємцем першої черги за законом, яка прийняла спадщину після своєї матері.

Також матеріалами спадкової справи № 95/2021, а саме інформацією відділу реєстрації Добропільської міської ради Донецької області від 09.06.2021 року (а.с.85) підтверджується, що ОСОБА_2 станом на день смерті свого чоловіка ОСОБА_3 (на ІНФОРМАЦІЯ_2 ) була зареєстрована разом з останнім за адресою АДРЕСА_1 , що свідчить про те, що остання будучи дружиною померлого ОСОБА_3 , відповідно до вимог ч.3 ст.1268 ЦК України, фактично прийняла спадщину після смерті останнього.

Відповідно до Витягу зі Спадкового реєстру № 67569170 від 01.12.2021 року, після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 була відкрита спадкова справа на підставі заяви ОСОБА_6 про прийняття спадщини (а.с.89,95) та видано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 0.1000 га, кадастровий номер :00:009:0079. (а.с.107,108).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом від 01.12.2021 року, видане державним нотаріусом Другої добропільської нотаріальної контори Донецької області, ОСОБА_1 отримала у спадщину після смерті своєї матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , земельну ділянку площею 0,1 га, кадастровий номер :00:009:0079 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована за адресою АДРЕСА_1 (а.с.107), яка на підставі державного акту на право приватної власності на землю серії ДН, виданого 22.04.1997 року Добропільською міською Радою народних депутатів Донецької області, належала ОСОБА_3 , чоловіку спадкодавці, який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , спадкоємицею якого була його дружина ОСОБА_2 , яка прийняла спадщину, але не оформила своїх спадкових справ.

Постановою державного нотаріуса від 22.11.21р. №1079/02-31, ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на майно померлої ІНФОРМАЦІЯ_6 матері ОСОБА_2 , яке складається з житлового будинку АДРЕСА_1 відмовлено у зв`язку з тим, що спадкоємиця не надала право встановлювальний документ на спадковий житловий будинок. (а.с. 94).

Згідно ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Так, у відповідності до вимог ст.ст.12,13 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог чи заперечень. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до вимог цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до ч.1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

В силу п. 11 ч. 1 ст. 346 ЦК України право власності припиняється у разі смерті власника.

Виходячи із змісту ст. 392 ЦК України право власності встановлюється в судовому порядку, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою.

Згідно ч. 1 ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Зважаючи на вимоги ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його.

Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч. 1ст. 1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст. 1221 ЦК України).

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки. (ч. 1 ст. 1261 ЦК України).

У відповідності до ч. 1, 3 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Згідно ч. 5 ст. 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст.1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Відповідно до п. 23 постанови Пленуму Верховного Суду України № 7 від 30.05.2008 року «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Тобто, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до ч. 5 ст. 11 ЦК України, однією з умов виникнення прав та обов`язків учасників цивільних правовідносин є рішення суду.

Частиною 3 статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01 липня 2004 року №1952-IV передбачено, що право на нерухоме майно та їх обтяження, які підлягають державній реєстрації відповідно до Закону, виникають з моменту такої реєстрації.

Відповідно до частини 4 статті 3 цього Закону права на нерухоме майно та їх обтяження, що виникли до набрання чинності цим Законом, визнаються дійсними у разі відсутності їх державної реєстрації, передбаченої цим Законом, за таких умов: якщо реєстрація прав та їх обтяжень була проведена відповідно до законодавства яке діяло на момент їх виникнення, або якщо на момент виникнення прав та їх обтяжень діяло законодавство, що не передбачало обов`язкової реєстрації таких прав.

Державна реєстрація права власності на житлові будинки, споруди до прийняття вищевказаного закону регулювалася підзаконними нормативними актами, зокрема, такими як Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року і яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу від 13 грудня 1995 року №56, Тимчасове положення про порядок реєстрації прав власності на нерухоме майно, затверджене наказом Міністерства юстиції України від 7 лютого 2002 року № 7/5 і зареєстроване в Мін`юсті 18 лютого 2002 року за № 157/6445 (з подальшими змінами).

Зазначені нормативні акти передбачали державну реєстрацію будівель, споруд, державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, проте виникнення права власності на будинки, споруди не залежало від державної реєстрації до часу набрання чинності ЦК таЗаконом України від 1 липня 2004 року «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

При вирішенні спору про визнання права власності на спадкове майно слід керуватися законодавством, яке регулювало виникнення права власності у самих спадкодавців, зокрема положеннями ЦК УРСР 1963 року, Законом України «Про власність», Законом України від 7 грудня 1990 року № 533-XII «Про місцеві Ради народних депутатів та місцеве і регіональне самоврядування», Законом України від 25 грудня 1974 року «Про державний нотаріат», постановою Ради Міністрів Української РСР від 11 березня 1985 року № 105 «Про порядок обліку житлового фонду в Українській РСР», вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 13 квітня 1979 року за № 112/5, Вказівками по веденню погосподарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими Центральним статистичним управлінням СРСР 12 травня 1985 року № 5-24-26, Інструкцією про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР від 31 січня 1966 року, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій державними нотаріальними конторами Української РСР, затвердженою наказом Міністра юстиції Української РСР від 31 жовтня 1975 року № 45/5, Інструкцією про порядок вчинення нотаріальних дій виконавчими комітетами міських, селищних, сільських Рад депутатів трудящих, затвердженою наказом Міністра юстиції УРСР від 19 січня 1976 року №1/5, та іншими нормативними актами.

В листі Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ № 24-753/0/4-13 від 16.05.2013 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» має місце роз`яснення щодо розгляду цивільних спорів, зокрема, у випадку неможливості спадкоємцями, які прийняли спадщину, оформити своє право на спадщину в нотаріальній конторі з причин відсутності правовстановлюючих документів на спадкове майно на ім`я спадкодавця та/або відсутності державної реєстрації нерухомого майна спадкодавцем. Зі змісту цих роз`яснень вбачається, що не міститься прямої заборони щодо визнання судом права власності за спадкоємцем на нерухоме майно в разі, коли спадкодавець на законних підставах володів та користувався цим майном, але в силу об`єктивних причин не встиг за життя здійснити реєстрацію нерухомого майна в БТІ.

Також роз`яснено, що належність правовстановлюючих документів встановлюється судом відповідно до законодавства, яке було чинним на час набуття права власності на житловий будинок, споруду, зокрема, відповідно до Переліку правовстановлюючих документів, на підставі яких провадиться реєстрація будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затвердженого Міністерством комунального господарства УРСР 31 січня 1966 року та погодженого з Верховним Судом УРСР 15 січня 1966 року, який втратив чинність згідно з наказом Державного комітету України по житлово-комунальному господарству від 13 грудня 1995 року, та інших нормативно-правових актів.

Так, відповідно до вказаного переліку до таких документів відносились: рішення виконкому, місцевої Ради депутатів трудящих про відвід земельної ділянки установам, підприємствам і організаціям і про дозвіл цього будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) та введення їх в експлуатацію; акт відводу установам, підприємствам і організаціям земельної ділянки для будівництва та акт державної комісії про прийняття будинку (будинків) в експлуатацію.

Тобто названі документи визнавались такими, що підтверджують право приватної власності.

За загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта у часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події або факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.

Отже, доказом набуття права власності на спірний житловий будинок спадкодавцем ОСОБА_3 є рішення виконавчого комітету Добропоільської міської Ради депутатів трудящих № 103 від 13.04.1966 року про відвід йому земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 для будівництва будинку, акт про відвід земельної ділянки, дозвіл на будівництво будинку за вказаною адресою, дозвіл на виробництво робіт по будівництву, проект житлового будинку.

Листом Державного комітету України з будівництва та архітектури від 23.03.1999р. № 12/5-126 роз`яснюється, що по об`єктах, які збудовані до 05.08.1992р., при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку, що складається БТІ.

Тобто громадяни, які збудували житлові будинки до 05.08.1992р., могли за умови прийняття їх в експлуатацію відповідними комісіями отримати правовстановлюючі документи на будинок, навіть якщо його споруджено самовільно на земельній ділянці яка перебуває в їх законному користуванні або у приватній власності.

Беручи до уваги зазначені нормативно правові акти, ВССУ у вищезгаданому листі № 24-753/0/4-13 робить висновок, що за наявності відповідних доказів судами може визнаватися право власності, в порядку спадкування, на спірні будинки, збудовані до 05.08.92р., на які спадкоємець не отримав правовстановлюючі документи.

Таким чином по об`єктах, що збудовані до 5 серпня 1992 року, тобто до прийняття постанови КМУ від 5 серпня 1992 року № 449, якою встановлено порядок прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, при їх реєстрації для оформлення права власності одним із документів є висновок про технічний стан будинку (будівлі), що складається БТІ.

Досліджені судом докази свідчать про те, що житловий будинок з надвірними спорудами за адресою АДРЕСА_1 належав батькові позивачки ОСОБА_3 , який ним було збудовано на законних підставах, відповідно до діючого на той час законодавства і не є самочинним будівництвом. Але за життя він не зареєстрував своє право власності на житловий будинок та не отримав правовстановлюючий документ на нього.

Після смерті ОСОБА_3 спадщину у вигляді вказаного будинку прийняла його дружина ОСОБА_2 , але також не оформила своїх прав на вказаний будинок, що також знайшло підтвердження в досліджених судом письмових доказах.

Таким чином після смерті ОСОБА_2 даний будинок з надвірними побудовами та спорудами входить до складу спадщини.

Зі звіту про оцінку майна від 17.11.21 року вбачаться, що ринкова вартість житлового будинку АДРЕСА_1 загальною площею 54,3 кв.м. з надвірними будівлями та спорудами складає 76000 грн. (а.с.40-44).

З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 81,133,141,259,263-265,52 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Добропільської міської ради Донецької області про визнання права власності в порядку спадкування за законом - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності в порядку спадкування за законом на майно, що належало її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 загальною площею 54,3 кв.м., житловою площею 32,7 кв.м з надвірними будівлями та спорудами: а-1 нежила прибудова, а?-ганок, Б-1 літня кухня, б-1 тамбур, Г-1 сарай, Д- вбиральня, Е-погріб, Ж-1 сарай, № 2- ворота, І-вимощення, ІІ водопровод, К-колодязь.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, повністю або частково до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .

Представник позивача - адвокат Акульшина Віра Дмитрівна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю № 326 від 28.12.1993 року, адреса робочого місця АДРЕСА_3 .

Відповідач: Добропільська міська рада Донецької області, , юридична адреса: Донецька область, м. Добропілля, вул. Першотравнева, буд. 83.

Надруковано в нарадчій кімнаті у одному примірнику.

Вступна та резолютивна частини рішення проголошені 15 листопада 2022 року. Повне рішення буде складено 24 листопада 2022 року.

Суддя О.В. Здоровиця

15.11.2022