СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/12265/21

пр. № 2/759/150/22

10 листопада 2022 року Святошинський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Бабич Н.Д.,

при секретарі Стеблецькому В.В.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

відповідача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві у порядку спрощеного позовного провадження з викликом (повідомленням) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, -

ВСТАНОВИВ:

04.06.2021 р. до суду надійшов вказаний позов до суду, який мотивовано тим, що позивач та відповідач проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2012 року по 2017 рік, посилаючись на те, що така обставина встановлена Київським апеляційним судом у постанові від 02.03.2021 року при розгляді цивільної справи № 759/10958/19. Також позивач обгрунтовує свої вимоги тим, що ним були витрачені грошові кошти на придбання двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач вважає спірну квартиру спільною сумісною власністю, оскільки квартира була придбана за спільні кошти під час проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу, зазначаючи, що відповідач відмовляється поділити спірну двокімнатну квартиру.

13.09.2021 року ухвалою судді Святошинського районного суду м. Києва Коваль О.А. відкрито провадження у справі за правилами спрощеного провадження з викликом сторін.

У зв`язку з перебуванням судді Коваль О.А. на лікарняному, 22.08.2022 року на підставі розпорядження №432 керівника апарату Святошинського районного суду м. Києва, здійснено повторний авторозподіл справи та згідно протоколу повторного автоматичного розподілу судових справ між суддями вказану справу передано в провадження судді Бабич Н.Д.

Ухвалою судді Бабич Н.Д. від 29.08.2022 р. справу було прийнято до провадження та постановлено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін (а.с.162).

03.12.2021 р. від відповідача до суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечувала повністю проти позову, посилаючись на те, що ніколи не проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з позивачем, а також на те, що позивач жодним чином не приймав участі у купівлі спірної квартири (а.с.47-63).

02.02.2022р. та15.09.2022р. від позивача надійшла відповідь на відзив (а.с.137-141; 165-169).

В судовому засіданні позивач та його представник позовні вимоги підтримали в повному обсязі, просили їх задовольнити з підстав викладених в позові.

Відповідач та представник відповідача проти вимог позивача заперечували, просили в задоволенні позову відмовити з підстав його необґрунтованості.

Суд, заслухавши пояснення позивача, представника позивача, представника відповідача, допитавши свідків та відповідача в якості свідка, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги обох сторін, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що 20.09.2012 року ОСОБА_3 придбала квартиру АДРЕСА_2 за 486 773,70 гривень, що день укладання договору становило 60 900 доларів США, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрованого в реєстрі за № 288 (а.с. 17, 64-67).

ІНФОРМАЦІЯ_1 у сторін народився син ОСОБА_5 .

Позивач ОСОБА_1 пояснив суду, що у період з лютого 2012 року по квітень 2017 року він проживав однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_3 , за місцем його проживання. ІНФОРМАЦІЯ_2 у них з відповідачкою народився син ОСОБА_5 . Після пологів ОСОБА_3 разом з сином поїхала у с. Горенка на декілька тижнів. На купівлю спірної квартири позивач передав грошові кошти у розмірі 550 000 гривень особисто відповідачу за 2 місяці до купівлі спірної квартири, що дорівнює 50 відсотків вартості квартири, яка, як пояснив позивач, коштувала 1 203 000 гривень. Вказує, що обставина щодо проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_3 встановлена Київським апеляційним судом та викладена у постанові від 02.03.2021 року, при розгляді цивільної справи №759/10958/19, в зв`язку з чим не підлягає доказуванню на підставі ст. 82 ЦПК України.

Відповідач, допитана в якості свідка, показала суду, що з позивачем ніколи не проживала разом в одній квартирі, в т.ч. і у квартирі позивача, спільного господарства з ОСОБА_1 вони не вели, побачення відбувались з періодичністю двічі на місяць за місцем проживання ОСОБА_1 , в квартирі АДРЕСА_3 . 17.08.2012 року відповідач дізналась про те, що завагітніла, після чого відносини з позивачем значно погіршились, позивачем ставилось питання про переривання вагітності, однак відповідач вирішила залишити дитину. Створювати сім`ю та проживати разом ані відповідач ані позивач ніколи не планували, формат їхніх відносин передбачав виключно зустрічі, а не ведення спільного господарства. Батьки відповідача займались пошуками квартири. Джерелами грошових коштів на придбання квартири вказувала грошові кошти за продану квартиру в Бердичеві , дачу, гараж, власні заощадження свої та батька ОСОБА_7 . Крім того їй відомо, що батько позичав 10000 доларів США у свідка ОСОБА_8 для проведення ремонту у спірній квартирі. ОСОБА_1 участі у купівлі спірної квартири не приймав. Квартира була оформлена на ОСОБА_3 , оскільки батько ОСОБА_7 разом з мамою та братом стояли на житловому обліку з метою отримання квартири, оскільки батько був військовим. Після купівлі спірної квартири, у період з вересня 2012 року по травень 2013 року, батько ОСОБА_7 самостійно здійснював ремонтні роботи. З 2010 року по травень 2013 року відповідач постійно проживала у будинку АДРЕСА_4 . Разом з відповідачем за вказаною адресою проживали її бабуся (по лінії батька), мама, батько, старший син від першого шлюбу, а також спільний з позивачем син, після його народження. З травня 2013 року, після закінчення ремонту у спірній квартирі і до сьогоднішнього дня, відповідач постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2 . В 2013 році разом з відповідачем переїхали з села Горенка і почали проживати її батько, мати, брат, старший син від першого шлюбу та спільний з позивачем син. Після народження спільного з позивачем сина ОСОБА_9 , з пологового будинку, відповідач разом з сином поїхала у село Горенка за своїм постійним місцем проживання. Позивач ОСОБА_1 ніколи в спірній квартирі не ночував, іноді навідувався, щоб зустрітись з сином ОСОБА_9 . У період з 2012 по 2017 рік відбувалось спілкування відповідача з позивачем виключно з приводу питань пов`язаних з спільним сином. До 2017 року позивач час від часу приходив до сина, переважно зустрічі відбувались за межами квартири. В 2017 році відбувся конфлікт між позивачем та батьком відповідача, в результаті якого будь-які стосунки з позивачем перервались. У справі № 759/10958/19, яка розглядалась Київським апеляційним судом, питання щодо спільного проживання з позивачем судом не піднімалось і не розглядалось. Крім того 03.12.2021 року відповідач звернулась із заявою про застосування позовної давності.

Свідок ОСОБА_11 показала суду, що проживає у будинку АДРЕСА_4 , була сусідкою ОСОБА_3 під час її проживання 2010-2013 роках, підтвердила обставину щодо проживання відповідача, її бабусі, матері та батька у будинку АДРЕСА_4 . Повідомила суд про те що їй відомо від сусідів, що спірна квартира придбавалась за рахунок проданого майна, а саме квартири, гаража, дачі у м. Бердичів. Також наполягала на тому, що ОСОБА_3 постійно ночувала у себе вдома до переїзду у Київ, в 2013 році. ОСОБА_1 ніколи не бачила, перший раз побачила під час розгляди цієї справи.

Свідок ОСОБА_8 показав суду, що проживає у будинку АДРЕСА_4 , був сусідом ОСОБА_3 під час її проживання 2010-2013 роках, підтвердив обставину щодо проживання відповідача, її бабусі, матері та батька у будинку АДРЕСА_4 . Повідомив суд про те що був у Бердичеві у Пономарьових. Спірну квартиру відповідач купила за грошові кошти, які були отримані від продажу квартири, гаража, дачі у м. Бердичів. Крім того показав, що позичав 10000 доларів США батьку відповідача ОСОБА_7 у 2012 році під розписку, яку порвав через рік, після того як гроші були повернуті. Також повідомив про те, що йому було відомо, що ОСОБА_7 був на квартирному обліку, як військовий, в Міністерстві оборони України з метою отримання квартири. ОСОБА_1 бачив один раз у Горенці, стверджує, що позивач ніколи там не проживав, оскільки будь-яке проживання позивача він, як сусід, однозначно помітив би.

Свідок ОСОБА_12 показала суду, що проживає у квартирі АДРЕСА_5 , є сусідкою відповідача, підтвердила ту обставину що в 2012-2013 роках батько відповідача ОСОБА_7 приблизно протягом шести місяців робив ремонт в спірній квартирі. В 2013 році ОСОБА_3 разом з двома дітьми, батьком, мамою і братом переїхали на постійне місце проживання до спірної квартири. Майже кожного дня спостерігала ОСОБА_3 , яка гуляла з дітьми. Повідомила, що діти відвідують 35 загальноосвітню школу за адресою: АДРЕСА_6 , де вона працювала до 2020 року. ОСОБА_1 ніколи не бачила, перший раз побачила під час розгляди цієї справи.

Свідок ОСОБА_13 показав суду, що проживає у квартирі АДРЕСА_7 , яка знаходиться на першому поверсі з 2000 року. За твердженням свідка ОСОБА_3 почала постійно проживати у будинку, починаючи з 2012-2013 року разом з двома дітьми, батьком, матір`ю, братом. Свідок повідомив, що перебуває на пенсії, і, проживаючи на першому поверсі, багато часу проводить або на вулиці або на балконі, щоденно бачить ОСОБА_3 разом з дітьми. ОСОБА_1 бачив декілька разів, переважно у вихідні дні, коли він приїзджав зустрітись з своїм сином ОСОБА_9 і очікував сина на дитячому майданчику поки він до нього вийде на зустріч. Також свідок повідомив, що ОСОБА_1 ніколи не проживав в спірній квартирі.

Свідок ОСОБА_7 , який є батьком відповідача, показав суду, що з 2013 року по 2020 рік проживав у спірній квартирі АДРЕСА_2 разом ОСОБА_3 , його сином, дружиною та 2 онуками. В 2010 році звільнився з військової служби, отримав 18000, 22000 і 28000 доларів США вихідної допомоги та відповідної допомоги внаслідок травми, пов`язаної з виконанням обов`язків військової служби. В серпні 2012 року разом з дружиною Лідією дивився спірну квартиру. Квартира була куплена за грошові кошти від продажу квартири, гаража, дачі у м. Бердичів, грошових коштів, отриманих ним після звільнення з військової служби, власних заощаджень свідка та відповідача. На ОСОБА_3 оформлювали спірну квартиру в зв`язку з тим, що свідок перебував на квартирному обліку в м. Києві, в Міністерстві оборони України, і якби він оформив на себе втратив би право на перебування на квартирному обліку. З вересня 2012 року і по травень 2013 року ОСОБА_7 власними зусиллями робив ремонт в спірній квартирі, в зв`язку з чим позичав 10000 доларів у ОСОБА_8 , який був його сусідом під час його проживання у будинку АДРЕСА_4 , де він мешкав після переїзду з Бердичева і до травня 2013 року разом з дочкою ОСОБА_3 , дружиною, матір`ю та двома онуками. ОСОБА_1 у купівлі квартири не брав участі взагалі, перший раз він його побачив у пологовому будинку, під час пологів дочки у 2013 році. Також свідок повідомив, що до пологового будинку ОСОБА_3 він відвозив особисто з села Горенка. Після народження онука ОСОБА_9 дочку разом з онуком він також відвіз до села Горенка за місцем постійного проживання. ОСОБА_3 завжди ночувала дома, ОСОБА_1 ніколи не залишався ночувати за місцем постійного проживання доньки ані в АДРЕСА_2 . Крім того свідок повідомив, що в 2017 році, під час відвідування ОСОБА_1 сина ОСОБА_9 , між ним та позивачем відбувся конфлікт після чого відносини значно погіршились.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу у період з 2012 року по 2017 рік, то суд зазначає наступне.

Як вбачається із змісту позовної заяви, доданих до неї доказів, підставою заявленої позовної вимоги позивач зазначає наявність Постанови Київського апеляційного суду від 02.03.2021 року, де міститься посилання на те, що судом установлено, що з 2012 року по 2017 рік сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу. Будь-яких інших підстав для задоволення заявленої вимоги позовна заява не містить.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

У провадженні судів перебувала справа № 759/10958/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, та визначені способу участі у вихованні дитини та спілкування з нею. Вказана цивільна справа була досліджена судом в судовому засіданні за клопотанням відповідача. При дослідженні справи № 759/10958/19 було встановлено, що технічний запис всіх судових засідань, які відбувались в Київському апеляційному суді 08.12.2020 року, 09.02.2021 року, 02.03.2021 року відсутній в матеріалах справи. Представник відповідача неодноразово звертався як до Святошинського районного суду м. Києва так і до Київського апеляційного суду з заявою про отримання копії технічного запису судового процесу, однак зазначений технічний запис ним отримано не було, в зв`язку з чим суд не зміг дослідити та прослухати відтворення судових засідань, які відбувались в Київському апеляційному суді у справі № 759/10958/19, та надати відповідну оцінку доводам відповідача щодо необхідності повного відтворення технічного запису відповідних судових засідань.

В матеріалах справи № 759/10958/19 міститься позовна заява, в якій позивач вказує, що з відповідачкою проживав однією сім`єю з 2012 року по 2017 рік без реєстрації шлюбу. Предметом позову зазначає усунення перешкод у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зобов`язання відповідачки ОСОБА_3 не перешкоджати перебуванню з позивачем сина за його місцем проживання впродовж суботи з 10.00 ранку та неділі до 20.00 вечора безперервно (дві доби) кожного першого та третього тижня місяця, зобов`язання відповідачки не чинити перешкод виїзду з позивачем сина під час канікул для відпочинку та оздоровлення щорічно, терміном 30 календарних днів, надання можливості безперешкодного спілкування з сином на святкування новорічних свят з 31 грудня до 03 січня (один раз на 2 роки) за місцем проживання позивача.

В Постанові від 02.03.2021 року по справі № 759/10958/19 Київський апеляційний суд зазначив, що судом встановлено, що з 2012 року по 2017 рік ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу (а.с.10-16).

Глава 6 ЦПК України передбачає розгляд судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до пункту 5 частини першої ст.. 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Згідно з статтею 319 ЦПК України передбачено вимоги до змісту рішення суду про встановлення факту, що має юридичне значення, зокрема, у рішенні суду повинно бути зазначено відомості про факт, встановлений судом, мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Таким чином законодавець передбачив окремий механізм встановлення такого факту, що має юридичне значення, як проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Такі справи розглядаються в порядку окремого, а в разі наявності спору, позовного провадження, з обов`язковим зазначенням мети встановлення такого факту, а також доказів, на підставі яких суд установив такий факт.

За таких обставин суд приходить до висновку що встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за рішенням суду можливе за заявою або позовом особи в порядку окремого або позовного провадження виключно якщо предметом заяви або позову буде заявлено встановлення такого факту, що має юридичне значення, як проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу. Крім того про встановлення такого факту, як проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, має бути зазначено виключно в резолютивній частині судового рішення, із обов`язковим зазначенням в мотивувальній частині мету його встановлення, а також докази, на підставі яких суд установив цей факт.

Як вбачається із змісту Постанови Київського апеляційного суду від 02.03.2021 року по справі № 759/10958/19 серед позовних вимог була відсутня така вимога як встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу за рішенням суду, не зазначена мета встановлення такого факту, а також відсутнє посилання на будь-які докази, на підставі яких суд міг установити такий факт, як того вимагає стаття 319 ЦПК України.

Аналізуючи зміст Постанови Київського апеляційного суду від 02.03.2021 року по справі № 759/10958/19 суд приходить до висновку що проживання однією сім`єю позивача та відповідача без реєстрації шлюбу у період з 2012 року по 2017 рік не було предметом дослідження апеляційною інстанцією з точки зору встановлення факту, що має юридичне значення, а тому, на переконання суду, відсутні будь-які правові підстави для застосування до спірних правовідносин, у даній справі, частини четвертої статті 82 ЦПК України, на яку посилається позивач, як на підставу заявленого позову.

Крім того відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В Постанові Верховного суду від 18.01.2021 року по справі № 202/6121/15-ц стосовно застосування частини четвертої статті 82 ЦПК України викладено наступну правову позицію. Не потребують доказування обставини, встановлені рішенням суду, тобто ті обставини, щодо яких мав місце спір і які були предметом судового розгляду. Не має преюдиційного значення оцінка судом конкретних обставин справи, які сторонами не оспорювалися, мотиви судового рішення, правова кваліфікація спірних відносин. Преюдиційне значення можуть мати ті факти, щодо наявності або відсутності яких виник спір, і які, зокрема зазначені в резолютивній частині рішення.

Дослідивши матеріали цивільної справи № 759/10958/19 суд звертає увагу на те, що між позивачем та відповідачем був відсутній спір щодо проживання однією сім`єю позивача та відповідача без реєстрації шлюбу у період з 2012 року по 2017 рік, предметом доказування та судового розгляду були обставини, які стосувались заявлених позовних вимог про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною та її вихованні, визначенні способу участі батька у вихованні дитини та спілкуванні з нею. Саме на таких обставинах концентрував увагу суд та учасники справи, а тому, з огляду на правову позицію викладену Верховним судом у Постанові Верховного суду від 18.01.2021 року по справі № 202/6121/15-ц, зазначення апеляційною інстанцією щодо проживання однією сім`єю позивача та відповідача без реєстрації шлюбу у період з 2012 року по 2017 рік в постанові від 02.03.2021 року, не може мати преюдиційне значення для розгляду цієї справи.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц зробила правовий висновок, зазначивши що «вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти: спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України)».

Відповідно до частини першої статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Позивачем не надано будь-яких інших належних та допустимих доказів, які б підтверджували обставину щодо проживання однією сім`єю позивача та відповідача без реєстрації шлюбу, у період з 2012 року по 2017 рік, в квартирі АДРЕСА_3 , за місцем проживання позивача.

Натомість посилання позивача на те, що сторони спільно проживали у період з 2012 року по 2017 рік повністю спростовується допитаними під час розгляду справи свідками, які показали, що з 2010 року по 2013 рік ОСОБА_3 постійно проживала у будинку АДРЕСА_4 , а з 2013 року і по сьогоднішній день постійно проживає у квартирі АДРЕСА_2 .

Вказані обставини підтвердили, допитані у судовому засіданні, свідки ОСОБА_11 , ОСОБА_8 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_7 , ОСОБА_3 .

Показання свідків повністю узгоджуються між собою і не викликають сумнів у їх достовірності та правдивості.

Судом не встановлено обставин, які б вказували на факти: спільного проживання однією сім`єю позивача та відповідача, ведення ними спільного побуту, їх взаємні права та обов`язки під час спільного проживання.

Враховуюче викладене суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у період з 2012 року по 2017 рік задоволенню не підлягають.

Стосовно позовної вимоги про визнання двокімнатної квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_3 та в порядку поділу спільного майна визнання за позивачем та відповідачем права власності на 1/2 частину спірної квартири, суд зазначає наступне.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Згідно з вимогами частини першої статті 74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Відповідно до частини другої статті 74 СК України на майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього Кодексу.

Таким чином застосування статтей 60,70,74 СК України залежать встановлення факту, що має юридичне значення, як проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.

Враховуючи те, що позовна вимога про визнання спірної квартири спільною сумісною власністю та її поділ є похідною від встановлення факту, що має юридичне значення, як проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу, суд приходить до висновку, що позов в цій частині задоволенню також не підлягає.

Крім того посилання позивача на те, що він передав відповідачу 550 000 гривень за два місяці до купівлі спірної квартири, і це становило половину вартості квартири не підтверджується жодним належним та допустимим доказом.

Також суд критично оцінює пояснення позивача щодо передачі грошових коштів відповідачу, які дорівнювали, за твердженням позивача, половину вартості квартири, ще і з тієї причини, що половина вартості на спірної квартири становила 243 386,85 гривень, оскільки повна вартість квартири становила 486 773,70 гривень, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Шевченко Д.Г., зареєстрованим в реєстрі за № 2882. В судовому засіданні позивач зазначав, що повна вартість квартири складала 1203000 гривень, що не відповідає фактичним обставинам справи. При цьому суд враховує, що в позовній заяві позивач вказує ринкову вартість квартири 1203000 гривень, на момент подання позову, тобто станом на 04.06.2021 року, і при цьому стверджує, що фактично половину цих коштів передав ще у 2012 році відповідачу на купівлю спірної квартири. Враховуючи суттєві розбіжності у поясненнях позивача та встановлених судом фактичних обставинах справи, з приводу передачі відповідачу половини грошових коштів на купівлю спірної квартири, суд оцінює такі пояснення позивача, як сумнівні та необґрунтовані.

Крім того твердження позивача про те, що він надав відповідачу в 2012 році половину грошових коштів на купівлю спірної квартири для спільного проживання не узгоджується із твердженнями позивача про те, що сторони не проживали в спірній квартирі, а проживали у квартирі АДРЕСА_3 , залишивши спірну квартиру батькам відповідачки.

Таким чином, виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна є необґрунтованими, недоведеними та не підлягають задоволенню у повному обсязі.

Що стосується заяви ОСОБА_3 про застосування строків позовної давності до позовних вимог ОСОБА_1 , суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Статтею 257 Цивільного кодексу України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно статті 261 Цивільного кодексу України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (пункт 1), за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання. (пункт 5).

Статтею 267 Цивільного кодексу України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення (пункт 3), сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (пункт 4).

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України від 01.12.2004 N 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття "охоронюваний законом інтерес", що вживається в частині першій статті 4 Цивільного процесуального кодексу України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям "права", треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

З урахуванням наведеного, оскільки прав та охоронюваних законом інтересів позивача, про захист яких він просить суд у позові, відповідачем не порушено, і суд відмовляє позивачу у позові по суті в зв`язку з безпідставністю позовних вимог, питання порушення строку позовної давності (за даних обставин) не впливає на суть винесеного рішення і відповідно, строк позовної давності, як спосіб захисту саме порушеного права, при вирішенні даного спору застосуванню не підлягає.

Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006р. у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст.6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» (SERYAVINOTHERS v.) вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N 303-A, п. 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії» (Suominen v. Finland), N 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року). Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), №49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).

Аналогічна правова позиція викладена у постанові від 13.03.2018 Верховного Суду по справі №910/13407/17.

З огляду на вищевикладене, всі інші доводи та міркування учасників судового процесу не досліджуються судом, так як з огляду на встановлені фактичні обставини справи, суд дав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмету доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин як матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.

Відповідно до статті 141 Цивільного процесуального кодексу України судові витрати покладаються на Позивача у зв`язку з відмовою у позові повністю.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 76-79, 81, 82, 141, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст.ст. 60, 70, 74 СК України, суд, -

УХВАЛИВ:

ОСОБА_1 в задоволенні позову до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю подружжя та поділ майна, - відмовити повністю.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Зазначити дані сторін:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_8 ;

Відповідач: ОСОБА_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Повний текст рішення виготовлено та підписано 21.11.2022 року.

Суддя Н.Д. Бабич