ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1550/22Головуючий по 1 інстанції
Справа №705/1087/20 Категорія: на ухвалу Піньковський Р.В.
Доповідач в апеляційній інстанції
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м. Черкаси

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів цивільної палати:

суддя-доповідачФетісова Т.Л.
суддіСіренко Ю.В., Василенко Л.І.
секретар Зінченко Ю.О.

учасники справи:

скаржник ОСОБА_1 ,

виконавець державний виконавець Уманського МВ ДВС Кравченко М.В.,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2022 (повний текст складено 22.09.2022, суддя в суді першої інстанції Піньковський Р.В.) про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Уманського МВ ДВС,

в с т а н о в и в :

22.08.2022 ОСОБА_1 звернувся до суду зі скаргою, якою просив визнати дії державного виконавця Кравченко М.В. про не зняття арешту з майна ОСОБА_1 у ВП 65480922 від 19.05.2021 незаконними та повідомити у повноваженні органи про вчинені державним виконавцем кримінальні правопорушення.

Зазначену скаргу ухвалою Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2022 залишено без розгляду з підстав того, що скаржник пропустив строки оскарження дій державного виконавця.

Не погоджуючись з такою ухвалою суду першої інстанції, скаржник подав 21.10.2022 апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на помилковість висновків суду, просить ухвалу суду першої інстанції скасувати та повернути справу для продовження розгляду. Зазначає, що арешт на його майно державний виконавець наклала з порушенням визначеної законодавством процедури та його не зняла, про що скаржник дізнався лише 17.08.2022. Так як скаргу подано 22.08.2022 відповідний строк оскарження дотримано.

Згідно ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до положень ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Заслухавши доповідь судді, вивчивши та обговоривши наявні докази по справі, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах вимог та доводів апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов таких висновків.

У даній справі ОСОБА_1 оскаржує дії державного виконавця про не зняття арешту, тобто фактично оскаржує бездіяльність державного виконавця Кравченко М.В. щодо не зняття арешту з його майна у ВП 65480922 від 19.05.2021 про стягнення з ОСОБА_1 коштів на користь ОСОБА_2 .

Отже предметом оскарження є бездіяльність державного виконавця щодо зняття арешту з майна ОСОБА_1 , який, однак, не вказує які саме підстави наявні для таких рішень державного виконавця, та не зазначає, що він подавав йому відповідні заяви, які залишені без задоволення.

Далі, статтею 447 ЦПК України встановлено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду: а) у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи; б) у триденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права, у разі оскарження постанови про відкладення провадження виконавчих дій. Пропущений з поважних причин строк для подання скарги може бути поновлено судом.

Також відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Згідно вимог ч. ч. 1, 4 ст. 127 ЦПК України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Порядок, строки та підстави зняття арешту з майна визначені ст.59 Закону України «Про виконавче провадження», в якій, зокрема, зазначено про те, що у разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

При цьому, вищевказаною нормою права також визначені конкретні підстави, за наявності яких сам виконавець повинен повністю або частково зняти арешт з майна боржника, без відповідного звернення особи.

Слід врахувати, що скаржник ОСОБА_1 оскаржує бездіяльність державного виконавця щодо не зняття арешту з підстав порушення порядку його накладення, а не дії виконавця по накладенню арешту на його майно.

Відповідно предметом оскарження до суду є бездіяльність державного виконавця, яка, за доводами скаржника ОСОБА_1 , має триваючий характер, адже державний виконавець не знімає арешт з майна боржника за наявності для цього відповідних підстав, передбачених законом, протягом всього часу існування відповідного виконавчого провадження. Таким чином, виконавець мав би вчинити вказану дію щодо зняття арешту або в строк та за підстав, визначених законом, або за відповідним зверненням особи, якщо вважатиме його позицію прийнятною. Невчинення виконавцем дій щодо зняття арешту у порядку та строки, встановлені законом або нереагування на відповідне звернення боржника - власника майна у встановлені строки, давали б суду підстави для класифікації цих дій як бездіяльності, та були б підставою для встановлення факту пропуску скаржником строку на оскарження таких неправомірних дій .

Однак, судом при розгляді даної скарги не встановлено чи звертався ОСОБА_1 до виконавця чи начальника відповідного відділу державної виконавчої служби з відповідною заявою про зняття арешту з його майна, з яких саме підстав та коли звертався, і це, як зазначено в ухвалі, залишилося для суду незрозумілим і нез`ясованим, що саме по собі є неприйнятним, оскільки суд не вправі ухвалювати рішення при нез`ясованих в повному обсязі обставинах справи.

З урахуванням викладеного вище, висновки суду першої інстанції про те, що скаржником пропущено строки звернення з відповідною скаргою на бездіяльність державного виконавця до суду, є помилковими.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ у справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції» від 16.12.1992).

У справі «Беллет проти Франції» ЄСПЛ зазначив, що «стаття 6 Конвенції містить гарантії справедливого судочинства, одним з аспектів яких є доступ до суду. Рівень доступу, наданий національним законодавством, має бути достатнім для забезпечення права особи на суд з огляду на принцип верховенства права в демократичному суспільстві. Для того, щоб доступ був ефективним, особа повинна мати чітку практичну можливість оскаржити дії, які становлять втручання у її права.

Відповідно до положень п.3 ст.379 ЦПК України підставою для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є невідповідність висновків суду обставинам справи.

Отже ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2022 про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 у даній справі слід скасувати з вказаних підстав, а матеріали справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду при якому доводи скаржника мають бути оцінені по суті на предмет їх обґрунтованості, а саме наявності у державного виконавця обов`язку зняти арешт з майна боржника ОСОБА_1 , який ним виконано не було. Апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення, оскільки не всі обґрунтування скаржника знайшли підтвердження при апеляційному перегляді справи.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 377, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу задовольнити частково.

Ухвалу Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 22.09.2022 про залишення без розгляду скарги ОСОБА_1 на неправомірні дії державного виконавця Уманського МВ ДВС скасувати.

Матеріали даної цивільної справи направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова апеляційного суду набирає чинності з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення в порядку та за умов, визначених цивільним процесуальним законодавством.

Повну постанову складено 22.11.2022.

Суддя-доповідач

Судді