Справа № 369/3353/22
Провадження № 2/369/3954/22
25.11.2022 року м. Київ
Києво - Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Янченка А.В.,
за участі секретаря судового засідання Безкоровайної М.Л.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу № 369/3353/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення неустойки, -
ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до ОСОБА_2 (далі відповідач) з позовом про стягнення 446 250 дол. США неустойки. Також позивач просив суд справу вирішити без позивача, у випадку відсутності відповідача винести заочне рішення.
В обґрунтування позову позивач вказав на те, що 23.10.2019 року відповідач за договором позики взяв у позивача в борг 35 000 доларів США для закупки товарів з подальшою реалізацією. Кошти відповідач зобов`язався повернути 25.03.2020 року. До цього часу борг не повернуто, виконання договору тільки в місті Боярка.
Неустойка позикодавцю розраховується за період з 03 січня 2022 року по 23 лютого 2022 року.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 03.05.2022 року відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження, призначено підготовче засідання.
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25.07.2022 року закрито підготовче провадження у справі, призначено справу до розгляду по суті у судовому засіданні.
Позивач у судове засідання 25.11.2022 року не з`явився, просив суд розглянути справу без його участі, проти винесення заочного рішення не заперечував.
Відповідач у судове засідання 25.11.2022 року не з`явився, про причини неявки суд не повідомив, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином, відзиву на позов не подав.
Згідно з ч. 4 ст. 223 Цивільного процесуального кодексу України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Враховуючи повторне неявку відповідача у судове засідання, повідомленого належним чином, суд постановив ухвалу про заочний розгляд справи.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії розписки власноруч написаної відповідачем, 23 жовтня 2019 року за договором позики ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг кошти в сумі 35 000 дол. США строком на 5 місяців, які зобов`язався повернути 25 березня 2019 року, а також повернення боргу можливе і 25 січня 2020 року (а.с.7).
У позовній заяві позивач вказує, що сторонами було погоджено дату повернення коштів - 25 березня 2020 року.
Як вбачається з матеріалів справи, а саме копії розписки власноруч написаної відповідачем, 23 жовтня 2019 року за договором позики ОСОБА_2 взяв у ОСОБА_1 в борг кошти в сумі 35 000 дол. США строком на 5 місяців, які зобов`язався повернути 25 березня 2019 року, а також повернення боргу можливе і 25 січня 2020 року.
У позовній заяві позивач вказує, що сторонами було погоджено дату повернення коштів - 25 березня 2020 року.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (статті 1047 ЦК України).
Факт передачі коштів підтверджується наданою відповідачем позивачу розпискою від 23 жовтня 2019 року.
Згідно цієї розписки відповідач зобов`язався повернути позивачу зазначену суму позики через п`ять місяців, зазначивши дату повернення грошових коштів 25 березня 2019 року.
Суд вважає, що відповідно до розписки від 23 жовтня 2019 року відповідач позичив у позивача грошові кошти строком на п`ять місяців, та що повернення боргу можливе і 25.01.2020 року, а відтак в розписці допущена описка в написанні дати повернення грошових коштів - «25 березня 2019 року».
Згідно ч. 1 ст. 1048 Цивільного кодексу України встановлено винагороду у формі 10 % від суми позики щомісячно до дня фактичного повернення грошових коштів. В разі неповернення суми боргу в строк ОСОБА_2 зобов`язався сплатити щоденну неустойку в розмірі 25 % від всієї суми. Неустойка згідно ч. 1 ст. 546 ЦК забезпечує виконання договору позики і зменшенню не підлягає.
Станом на час ухвалення рішення суду не надано доказів щодо виконання/часткового виконання ОСОБА_2 умов договору позики та повернення грошових коштів.
Згідно ст. 1046 ЦПК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Стаття 1049 ЦК України визначає що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
За правилами ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Стаття 625 ЦК України визначає що боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 192 ЦК України іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.
Гривня має статус універсального платіжного засобу, який без обмежень приймається на всій території України, однак обіг іноземної валюти обумовлений вимогами спеціального законодавства України.
Такі випадки передбачені ст. 193, ч. 4 ст. 524 ЦК України, Законом України від 16 квітня 1991 року № 959-XII «Про зовнішньоекономічну діяльність», Декретом Кабінету Міністрів України від 19 лютого 1993 року № 15-93 «Про систему валютного регулювання і валютного контролю», Законом України від 23 вересня 1994 року № 185/94-ВР «Про порядок здійснення розрахунків в іноземній валюті».
Гривня як національна валюта є єдиним законним платіжним засобом на території України. Сторони, якими можуть бути як резиденти, так і нерезиденти - фізичні особи, які перебувають на території України, у разі укладення цивільно-правових угод, які виконуються на території України, можуть визначити в грошовому зобов`язанні грошовий еквівалент в іноземній валюті. Відсутня заборона на укладення цивільних правочинів, предметом яких є іноземна валюта, крім використання іноземної валюти на території України як засобу платежу або як застави, за винятком оплати в іноземній валюті за товари, роботи, послуги, а також оплати праці, на тимчасово окупованій території України. У разі отримання у позику іноземної валюти позичальник зобов`язаний, якщо інше не передбачене законом чи договором, повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики), тобто таку ж суму коштів у іноземній валюті, яка отримана у позику.
Тому як укладення, так і виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті, зокрема позики, не суперечить чинному законодавству.
Згідно ст. 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу. Якщо позичальник своєчасно не повернув речі, визначені родовими ознаками, він зобов`язаний сплатити неустойку відповідно до статей 549-552 цього Кодексу, яка нараховується від дня, коли речі мали бути повернуті, до дня їх фактичного повернення позикодавцеві, незалежно від сплати процентів, належних йому відповідно до ст. 1048 цього Кодексу.
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Згідно ст. 551 ЦК України предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
В договорі позики сторони погодили що розмір неустойки зменшенню не підлягаю.
Разом з тим, статтею 203 ЦК України передбачено що зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Таким чином умова договору про неможливість зменшення розміру неустойки прямо суперечить ч. 3 ст. 551 ЦК України.
Отже такий пункт договору є нікчемним в розумінні ч. 2 ст. 215 ЦК України (Недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин)).
Тому суд, керуючись ч. 3 ст. 551 ЦК України, враховуючи розмір непогашеної суми позики, позовну вимогу про стягнення неустойки не за весь період прострочення повернення коштів (лише за період з 03 січня 2022 року по 23 лютого 2020 року), неспівмірність розміру заявлених збитків позивачем із розміром основної заборгованості, вважає за необхідне зменшити суму неустойки до 2 000 дол. США, яка підлягає стягненню судом.
В силу ст. 141 ЦПК України судові витрати, що складаються із судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави, оскільки позивач звільнений від сплати судового збору та враховуючи те, що спір виник внаслідок неправильних дій відповідача.
Керуючись ст. ст. 4, 259, 263, 264, 265, 280, 281 ЦПК України, суд-
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) про стягнення неустойки задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 2 000 (дві тисячі доларів США) 00 центів неустойки.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , АДРЕСА_2 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) на користь держави судовий збір в розмірі 12 405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять гривень) 00 коп. судового збору.
У задоволенні решти вимог відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом 20 днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 30 днів з дня винесення заочного рішення суду.
Повне рішення складено: 01.12.2022 року.
Суддя А.В. Янченко