ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року

м. Валки

справа № 638/5859/19

провадження № 22ц/818/2983/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П..

за участю секретаря судового засідання Гармаш К.В.,

учасники справи:

позивач - Харківський державний автотранспортний коледж

відповідач- ОСОБА_1

треті особи - ОСОБА_2 , ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Валки Харківської області апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 року ухвалене у складі судді Шишкіна О.В.,-

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2019 року Харківський державний автотранспортний коледж ( надалі Коледж) звернувся до суду з позовом, після уточнення якого 22.05.2019 ( т.1 а.с.25 - 28) просив виселити ОСОБА_1 разом із членами сім`ї з гуртожитку.

В обґрунтування позову зазначив, що на балансі Коледжу знаходиться гуртожиток за адресою: АДРЕСА_1 ( надалі ОСОБА_5 , працював у Коледжі на умовах строкового трудового договору № 99/17-К від 01 вересня 2017 року. 01 вересня 2017 року з ним було укладено Договір № 4 на проживання в кімнатах НОМЕР_1 та АДРЕСА_2 разом з членами сім`ї: дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_3 .. Зазначений Договір набув чинності з моменту підписання та діяв протягом 2017/2018 навчального року, тобто по 31 серпня 2018 року. Під час дії договору ОСОБА_1 самовільно вселив на займану площу свою мати, жінку похилого віку, даних про яку адміністрації Коледжу не надав. Листом № 435/18 від 07 червня 2018 року відповідача повідомлено про відсутність підстав для продовження з ним строкового трудового договору та листом від 12 липня 2018 року його повідомлено про необхідність звільнення разом із членами сім`ї разом із членами сім`ї кімнат НОМЕР_1 та НОМЕР_2 Гуртожитку до 01 вересня 2018 року. Проте зазначену пропозицію відповідач та треті особи проігнорували. 27 серпня 2018 року ОСОБА_1 був звільнений з коледжу в зв`язку з закінченням строку дії строкового трудового договору. Адміністрація Коледжу неодноразово в усній формі та письмово пропонувала відповідачу разом з членами сім`ї виселитися з Гуртожитку , проте вони добровільно виселятися відмовляються. Що змусило Коледж звернутися до суду з дійсним позовом.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова позовні вимоги задоволено. Виселено ОСОБА_1 разом з членами його сім`ї з гуртожитку Харківського державного автотранспортного коледжу за адресою: АДРЕСА_1 , без надання іншого житлового приміщення.

Рішення суду мотивовано тим, що надані позивачем докази доводять те, що ОСОБА_1 разом з членами сім`ї після закінчення дії Договору на проживання № 4 від 01.09.2017, тобто 31 серпня 2018 року втратив право користування житловим приміщенням. Нового договору на проживання з ним укладено не було, тобто правових підстав для проживання відповідача разом з членами сім`ї у гуртожитку немає, тому вони підлягають виселенню без надання іншого житлового приміщення для проживання.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що зроблені судом висновки не відповідають встановленим у справі обставинам та вимогам закону. Матеріали справи свідчать, що ОСОБА_1 з 11 серпня 1993 року безперервно до моменту звільнення 31 серпня 2018 року перебував у трудових відносинах із позивачем і спірне житло надавалося йому та членам його сім`ї у зв`язку із роботою. ОСОБА_1 було звільнено з роботи не за власним бажанням, не у зв`язку з порушенням трудової дисципліни або вчиненням злочину. Він був звільнений у зв`язку із закінченням терміну дії контракту. Таким чином загальний строк трудових відносин відповідача з позивачем складає 25 років, а тому ОСОБА_1 не може бути виселений без надання іншого жилого приміщення, оскільки стаття 125 ЖК УРСР прямо це забороняє. Згідно п. 6.1. Договору на проживання в гуртожитку від 01.09.2017, договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і діє протягом навчального року відповідно до графіку навчального процесу, а в частині відшкодування збитків - до повного виконання мешканцем своїх зобов`язань. Однак, у зв`язку із тим, що відповідач не був учасником навчального процесу, в тому розумінні, що він не був студентом вузу, вважає, що з ним договір укладено безстроково. Скаржник вказав, що договором оренди передбачено обставини, з настанням яких пов`язується можливість дострокового припинення такого договору, але дані підстави не стосуються відповідача, а стосуються студентів вузу. Крім цього, в рішенні суду зазначено про виселення ОСОБА_1 разом із членами сім`ї: дружиною ОСОБА_8 , сином ОСОБА_3 та матір`ю ОСОБА_9 , хоча позов до них не пред`являвся. Тому останні були позбавлені можливості належним чином відстоювати свої права.

Відзиву на апеляційну скаргу до суду не надходило.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального кодексу (далі - ЦПК) України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено та матеріалами справи підтверджується, що на балансі позивача - Харківського державного автотранспортного колледжу знаходиться гуртожиток за адресою: 61202, м. Харків, вул. Цілиноградська, 42-А.

31 серпня 2017 року ОСОБА_1 звернувся до адміністрації Коледжу із заявою про вселення його та членів його сім`ї: дружиною ОСОБА_2 та сином ОСОБА_10 у кімнати НОМЕР_1 та НОМЕР_2 Гуртожитку ( т.1 а.с. 29).

01 вересня 2017 року між Коледжем та ОСОБА_1 укладено Договір №4 на проживання в гуртожитку ХДАК на 2017/2018 навчальний рік ( надалі Договір (т.1 а.с. 30 - 32)).

Відповідно до пунктів 1.1,1.2 Договору Коледж надав ОСОБА_1 в тимчасове користування кімнати №№ НОМЕР_1 , НОМЕР_2 Гуртожитку та дозволив відповідачу вселити у ці кімнати членів сім`ї.

Згідно з п. 6.1. Договору він набув чинності з моменту підписання і діяв протягом 2017/2018 навчального року, тобто по 31 серпня 2018 року.

Наказом від 27 серпня 2018 року № 251-0 ОСОБА_1 був звільнений з Коледжу з 31.08.2018 у зв`язку з закінченням строку дії строкового трудового договору ( т. 1 а.с. 34).

Листом Коледжу № 551/18 від 17.07.18 Коледж запропонував ОСОБА_1 звільнити займані у Гуртожитку кімнати разом із членами його сім`ї (т.1 а.с. 35).

Наказом директора Коледжу № 246 - Га від 30 серпня 2018 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 виселено з Гуртожитку з 31.08.2018 ( т.3 а.с. 24).

Повторні вимоги Коледжу про виселення відповідача та членів його сім`ї були направлені на адресу відповідача 21.09.18 та 04.03.19 ( т.1 а.с. 36,37).

Згідно даних інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади м. Харкова від 12.06.2019 відомості ОСОБА_1 у Реєстрі територіальної громади м. Харкові відсутні ( т.1 а.с. 42).

Відповідно до інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 07.07.2021 ОСОБА_8 з 25.01.2005 є власником будинку АДРЕСА_3 . ОСОБА_1 з 11.02.2004 є власником будинку АДРЕСА_4 ( т.3 а.с. 25 - 28).

Згідно відомостей зазначених в позовній заяві та апеляційній скарзі місце проживання ОСОБА_1 , ОСОБА_8 та ОСОБА_3 зареєстровано за адресою: АДРЕСА_5 , фактично вони проживають у Гуртожитку.

За положеннями частини другої статті 128 ЖК Української РСР жила площа в гуртожитку надається за спільним рішенням адміністрації підприємства, установи, організації чи органу кооперативної або іншої громадської організації та відповідного профспілкового комітету і комітету комсомолу.

Відповідно до ст. 129 ЖК Української РСР (в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин) визначено, що на підставі рішення про надання жилої площі в гуртожитку адміністрація підприємства, установи, організації видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення на надану жилу площу.

Порядок поселення до гуртожитків, які перебувають у державній чи комунальній власності врегульовано главою 2 розділу ІІІ ЖК Української РСР.

Вказана глава містить статтю 61, відповідно до якої договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до частини першої статті 785 ЦК України, згідно якої у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Частина друга статті 810 ЦК України передбачає, що підстави, умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної або комунальної власності, встановлюються законом.

Спірне житло належить до житла, що є об`єктом права державної власності.

Спеціальним нормативним актом, який визначає умови, порядок укладення та припинення договору найму житла, що є об`єктом права державної власності є ЖК УРСР.

Згідно із частиною четвертою статті 9 ЖК України не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Відповідно до статті 108 ЖК договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду може бути розірвано на вимогу наймодавця лише з підстав, установлених законом, і тільки в судовому порядку, крім випадків виселення з будинків, що загрожують обвалом.

У відповідності до положень статті 109 ЖК УРСР виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду.

Суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних та юридичних осіб поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі. Особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд ( частини 1,3 ст.13 ЦПК України).

Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).

Відповідно до частин першої, другої статті 48 ЦПК України сторонами у цивільному процесі (у справах позовного провадження) є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Такий правовий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц, від 20 червня 2018 року у справі № 308/3162/15-ц, від 21 листопада 2018 року у справі № 127/93/17-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 570/3439/16-ц, від 12 грудня 2018 року у справі № 372/51/16-ц.

У разі, якщо норма матеріального права, яка підлягає застосуванню за вимогою позивача, вказує на те, що відповідальність кірм відповідача повинні нести і інші особа, кірм тієї ооби до якої предявлено позов, суд відмовляє в позові до неналежного відповідача з цієї підстави та не повинен робити інших висновків, щодо обставин справи не повязаних із встановленням кола відповідачів.

Згідно змісту уточненого позову ( т. 1 а.с. 25 - 28) Коледж посилався на те, що в Гуртожитку безпідставно проживають відповідач та члени його сім`ї : ОСОБА_8 -дружина , ОСОБА_3 - син та мати відповідача відомості про яку Коледжу не відомі. У відзиві на позовну заяву ОСОБА_1 факт проживання у Гуртожитку разом з дружиною, сином та матір`ю не заперечував, посилався на те, що його мати ОСОБА_9 є людиною похилого віку , яка потребує стороннього догляду. Тому він забрав її до себе після смерті брата ( т.1 а.с. 52 - 58).

Проте позовні вимоги про виселення з Гуртожитку до ОСОБА_8 , ОСОБА_3 та ОСОБА_9 не заявлялися, до участі у справі вони не притягувалися, хоча права зазначених осіб зачіпаються рішенням суду. Зазначене призвело до порушення їх прав та обовязків при ухваленні оскаржуваного рішення.

Зважаючи на те, що суд апеляційної інстанції позбавлений можливості вирішувати питання щодо залучення до участі у справі інших осіб, а суд першої інстанції дане питання не вирішив, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню рішення суду підлягає скасуванню відповідно до ч. 1 ст. 374 ЦПК України

У справі належить ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог Коледжа до ОСОБА_1 про виселення.

Проте це не позбавляє Коледж права звернутися з відповідним позовом до належних відповідачів у передбачений законом спосіб та порядок.

Керуючись ст. ст. 303, 307, 309 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 , який діє в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 грудня 2021 року скасувати.

В задоволенні позовних вимог Харківського державного автотранспортного коледжу -відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук