справа № 361/8252/20
провадження № 2/361/478/22
10 травня 2022 року м. Бровари
Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:
головуючого-судді Дутчака І.М.,
за участю секретарів: Лебідя В.Ю., Панек А.С.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,
У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, у якому просила визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_1 .
В обґрунтування позову зазначала, що їй на праві приватної власності на підставі договору купівлі-продажу від 30 вересня 2020 року належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 значиться зареєстрованим у даній квартирі, проте в ній не проживає, її родичем він не являється, місце його фактичного проживання їй невідоме. Факт реєстрації відповідача у даному житловому приміщенні позбавляє її як власника квартири права вільно користуватися та розпоряджатися належним їй на праві власності нерухомим майном. Реєстрація місця проживання відповідача у зазначеній квартирі унеможливлює продаж нею цього нерухомого майна, тому відповідно до вимог ст. 391 ЦК України вона змушена звернутися до суду з цим позовом.
Позивач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, у поданій до суду позовній заяві просила суд розглянути справу за її відсутності, позовні вимоги підтримує повністю. Проти ухвалення у справі заочного рішення не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 повторно у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем його проживання та через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, про причини неявки суд він не повідомив, відзив на позов до суду не подавав.
За змістом ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо відповідач, будучи належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, повторно у судове засідання не з`явився без поважних причин або без повідомлення причин неявки та не подав відзив на позов, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Провівши заочний розгляд справи, з`ясувавши позицію позивача, дослідивши матеріали справи, суд встановив такі факти і відповідні їм правовідносини та дійшов наступних висновків.
Згідно із ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У ч. ч. 1, 3 ст. 12, ч. ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України встановлено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності належить однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 34,4 м2, житловою площею 14,7 м2, що підтверджується договором купівлі-продажу квартири від 30 вересня 2020 року, укладеним між ОСОБА_1 і Товариством з обмеженою відповідальністю Росвен Інвест Україна (далі ТОВ Росвен Інвест Україна), посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лапкевич Т.В., зареєстрованим у реєстрі за № 1264, за умовами якого ТОВ Росвен Інвест Україна продало, а ОСОБА_1 купила вказану квартиру та сплатила за неї визначену цим договором ціну в розмірі 618121 грн.; витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності індексний номер 226287354 від 30 вересня 2020 року; технічним паспортом на зазначену вище квартиру.
Згідно із п. 1.2 договору купівлі-продажу квартири від 30 вересня 2020 року право продажу квартири у ТОВ Росвен Інвест Україна виникло на підставі положень ст. 38 Закону України Про іпотеку, у зв`язку з порушенням умов кредитного договору № 228/П/22/2008/840 від 20 червня 2008 року, укладеним між Відкритим акціонерним товариством комерційним банком Надра та ОСОБА_3 , право вимоги за яким ТОВ Росвен Інвест Україна набуло на підставі договору про відступлення права вимоги № GL2N217047ПВ193 від 19 травня 2020 року, посвідченого приватнимнотаріусом Київського міського нотаріального округу Чернюх Л.В., зареєстрованого в реєстрі за № 592.
Із відомостей, наданих суду Відділом обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ЦМУ ДМС у м Києві та Київській області, Відділом реєстрації місця проживання фізичних осіб Центру обслуговування Прозорий офіс виконавчого комітету Броварської міської ради Київської області, видно, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрований з 12 травня 2009 року за адресою: АДРЕСА_2 .
У ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка набрала чинності для України 11 вересня 1997 року, закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 41 Конституції України, ч. 1 ст. 321 ЦК України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ч. 1 ст. 316, ч. 1 ст. 317, ч. ч. 1, 2 ст. 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Згідно із ч. 1 ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
У ст. 150 ЖК УРСР (1983 року) встановлено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
За змістом ч. 2 ст. 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.
Відповідно до ст. 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати усунень свого порушеного права від будь-яких осіб шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі вказаної статті є наявність в особи права власності на майно та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю.
Верховний Суд України у постанові від 05 листопада 2014 року у справі № 6-158цс14 висловив правову позицію та зазначив, що аналіз правових норм ст. ст. 383, 391, 405 ЦК України, ст. 156 ЖК УРСР дає підстави для висновку про те, що право членів сім`ї власника будинку (квартири) користуватись цим жилим приміщенням може виникнути та існувати лише за наявності права власності на будинок в особи, членами сім`ї якого вони є; із припиненням права власності особи втрачається й право користування жилим приміщенням у членів його сім`ї.
Аналогічний правовий висновок викладений Верховним Судом у постановах від 29 січня 2018 року у справі № 766/1955/16-ц та від 27 червня 2018 року у справі № 528/298/16-ц.
Згідно із ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У ч. 6 ст. 13 Закону України Про судоустрій та статус суддів визначено, що висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Суд встановив, що позивач ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є членом сім`ї колишнього власника цієї квартири, у даній квартирі він не проживає, його реєстрація у цій квартирі порушує права ОСОБА_1 як власника вказаної однокімнатної квартири щодо вільного користування та розпорядження належним їй нерухомим майном.
За змістом ч. 1 ст. 7 Закону України Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням.
Оцінивши досліджені докази в їх сукупності, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 у належній позивачу ОСОБА_1 на праві приватної власності квартирі АДРЕСА_1 не проживає, членом сім`ї нового власника квартири він не являється, реєстрація місця проживання відповідача порушує права позивача як власника квартири щодо вільного розпорядження належним їй нерухомим майном, суд дійшов висновку, що позов ґрунтується на вимогах закону та підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 76, 81, 89, 141, 223, 259, 263 265, 280 282 ЦПК України, суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом двадцяти днів з дня вручення йому копії цього рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивачем апеляційна скарга на заочне рішення суду може бути подана до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Суддя Дутчак І. М.