УХВАЛА

29 листопада 2022 року м.Рівне

Рівненський міський суд Рівненської області в складі:

головуючого судді Харечка С.П.,

при секретарі Литвиненко В.М.,

з участю представника позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Рівне справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно, а саме, просить суд визнати за позивачем право власності на 48/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 .

В обґрунтування позовних вимог зазначає, що він є власником 48/100 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 . Вказаний факт засвідчують наступні документи: Рішення № 392 виконкому Ровенської міської ради депутатів трудящих від 25 березня 1960 року про закріплення земельної ділянки розташованої по АДРЕСА_1 , площею 513 м.кв. під будівництво житлового будинку гр. ОСОБА_3 ; Договір про надання в безстрокове користування земельної ділянки для будівництва індивідуального жилого будинку на праві особистої власності від 25 квітня 1960 року, посвідчений нотаріально; Акт прийняття в експлуатацію індивідуального домоволодіння від 07 березня 1969 року; Договір дарування від 26 грудня 1969 року, посвідчений Ровенською державною нотаріальною конторою, реєстраційний № 2-10844, який засвідчує, що житловий будинок належить позивачу на підставі договору про відведення земельної ділянки під будівництво індивідуального житлового будинку, посвідченого Ровенською нотконторою 17.05.1960 року за реєстром № 2-2861 та зареєстровано в Ровенському інвентарбюро в реєстрову книгу № 29-264- 4174. Відповідно до вказаного договору дарування позивач подарував ОСОБА_4 52/100 частини житлового будинку та господарських приміщень в АДРЕСА_1 . Зазначає, що у його власності залишилася 48/100 частини, вказаного житлового будинку та господарських будівель. Зазначає, що право власності на 48/100 частини домоволодіння засвідчує Договір конкретного користування від 06.05.1988 року посвідчений Ровенською державною нотконторою, реєстраційний № 2-8897. Рішенням Рівненської міської ради № 256 від 29.12.1997 року мені передано у приватну власність земельну ділянку площею 246 м.кв. для обслуговування моєї частини житлового будинку на АДРЕСА_1

З усіма вказаними вище документами позивач звернувся до Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про проведення за ним державної реєстрації права власності на 48/100 частини житлового будинку АДРЕСА_1 .

Однак, рішенням № 63196719 від 02.02.2022 року Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради позивачу відмовило в реєстрації мого права власності на 48/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , так як вказані документи не є достатніми для реєстрації права власності.

Ухвалою від 04 серпня 2022 року суд відкрив загальне позовне провадження у справі.

Ухвалою від 18 серпня 2022 року суд закрив підготовче провадження та призначити справу до судового розгляду по суті.

Представник позивача в судовому засідання просила суд задовольнити позов, обґрунтовуючи тим, що її довіритель не може зареєструвати належну йому на праві власності частку будинковолодіння.

Відповідач ОСОБА_2 суду пояснив, він є власником 52/100 частини будинковолодіння за адресою АДРЕСА_1 та вказав, що фактично спору із позивачем не має, однак оскільки батько має похилий вік і не може зареєструвати право власності своєї частки, він позов визнає.

Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Ч. 1 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Верховний Суд у постанові від 23 грудня 2020 року у справі №522/8782/16-ц дійшов наступного висновку.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без винесення судового рішення у зв`язку із виявленням після відкриття провадження обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Отже предметом даного спору розуміється об`єкт спірних правовідносин, тобто благо, щодо якого виникає спір між позивачем та відповідачем.

Проте поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Логічно-граматичне тлумачення словосполучення «відсутність предмета спору» в контексті наведеної правової норми дає підстави для висновку про те, що предмет спору має бути відсутній, тобто не існувати на час пред`явлення позову.

Пунктом 2 частини 1 ст.255 ЦПК України передбачено, що у разі, якщо відсутній предмет спору провадження у справі підлягає закриттю.

З огляду резолютивну частину позовної заяви формально предметом позову у цій справі виступає визнання права власності на частину будинковолодіння.

Відповідно до статті 392 Цивільного кодексу України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Рішенням № 63196719 від 02.02.2022 року Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради позивачу відмовлено в реєстрації права власності на 48/100 частини житлового будинку за адресою АДРЕСА_1 , з підстав не усунення обставин (неподання документів для державної реєстрації у повному обсязі).

Як убачається із позовної заяви та пояснень представника позивача, і самого відповідача в судовому засіданні, що реальним предметом позову виступає відмова у реєстрації права власності частки будинковолодіння.

Однак суд зазначає, що рішення, дії або бездіяльність державного реєстратора, суб`єкта державної реєстрації прав можуть бути оскаржені у позасудовому порядку визначеному ст.37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», або в порядку адміністративного судочинства.

Враховуючи вказані обставини, суд дійшов висновку, що між сторонами відсутній предмет спору, внаслідок чого провадження у справі підлягає закриттю на підставі п.2 ч.1 ст.255 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 255, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В:

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог Управління забезпечення надання адміністративних послуг Рівненської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в Рівненський апеляційний суд.

Повний текст ухвали виготовлено 30.11.2022 року.

Суддя Харечко С.П.