П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року місто Київ

справа № 757/56776/20-ц провадження№22-ц/824/658/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М. за участю секретаря судового засідання - Онопрієнко К.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Києві апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України

на ухвалу Печерського районного суду м. Києва від 2 грудня 2021 року про забезпечення позову, постановлену у складі судді Хайнацького Є.С.,

у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача, Національного банку України, Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення ліквідації Акціонерного товариства «Дельта Банк» Матвієнка Андрія Анатолійовича, про визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги,-

В С Т А Н О В И В:

Ухвалою Печерського районного суду м.Києва від 2 грудня 2021 року задоволено заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Заборонено ПАТ " Дельта Банк" вчиняти будь-які дії щодо продажу, відчуження (відступлення) в будь-який спосіб права вимоги, а також будь-які інші права за кредитним договором № 602-Ф від 31 травня 2006 року, укладений між ЗАТ " ТАС-Інвестбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк") та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_1 ) права вимоги, а також будь-які інші права за кредитним договором № 1054-Ф від 24 грудня 2007 року, укладений між ЗАТ "СведбанкІнвест" (правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк") та ОСОБА_1 ; права вимоги, а також будь-які інші права за Кредитним договором № 340-Ф від 8 чеврня 2005 року, укладений між ЗАТ "ТАС-Інвестбанк" (правонаступником якого є ПАТ " Дельта Банк") та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_1 ) права ввимоги, а також будь-які інші права за Кредитним договором № 380 від 27 липня 2005 року, укладений між ЗАТ " ТАС -Інвестбанк" (правонаступником якого є ПАТ "Дельта Банк") та ТОВ "Кавицький" (правонаступником якого є ОСОБА_1 ) права вимоги, а також будь-які інші права за Кредитним договором № 379-Ф від 27 липня 2005 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_4 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ); права вимоги, а також будь-які інші права за Кредитним договором № 377-Ф від 27 липня 2005 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_5 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ); права вимоги, а також будь-які інші права за Кредитним договором № 378-Ф від 27 липня 2005 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_6 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ); права вимоги, а також будь-які інші права за Кредитним договором № 601-Ф від 31 травня 2006 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_7 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ); права вимоги, а також будь-які інші права за Кредитним договором № 599 від 30 листопада 2007 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Кавицький».

Заборонено ПАТ «Дельта Банк» вчиняти будь-які дії з проведення та оформлення результатів торгів, в тому числі електронних, в тому числі, але не виключно, електронних торгів (номер аукціону № GFD001-UA-155, лот № GL16N020984), з продажу активів ПАТ «Дельта Банк», а саме: право вимоги за Кредитним договором № 602-Ф від 31.05.2006 р., укладеним між ЗАТ «ТАС-Інвестбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_1 ); право вимоги за Кредитним договором № 1054-Ф від 24 грудня 2007 року, укладеним між ЗАТ «СведбанкІнвест» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_1 ; право вимоги за Кредитним договором № 340-Ф від 8 червня 2005 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_3 (правонаступником якого є ОСОБА_1 ); право вимоги за Кредитним договором № 380 від 27 липня 2005 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Кавицький» (правонаступником якого є ОСОБА_1 ); право вимоги за Кредитним договором № 379-Ф від 27 липня 2005 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_4 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ); право вимоги за Кредитним договором № 377-Ф від 27 липня 2005 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_5 (правонаступником якого є ОСОБА_2 ); право вимоги за Кредитним договором № 378-Ф від 27 липня 2005 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_6 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ); право вимоги за Кредитним договором № 601-Ф від 31 травня 2006 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ОСОБА_7 (правонаступником якої є ОСОБА_2 ); право вимоги за Кредитним договором №599 від 30 листопада 2007 року, укладеним між ЗАТ «ТАС-ІНВЕСТБАНК» (правонаступником якого є ПАТ «Дельта Банк») та ТОВ «Кавицький».

Не погодившись з ухвалою суду, ОСОБА_9 в інтересах ПАТ «Дельта Банк», представника Фонду гарантування вкладів фізичник осіб ОСОБА_10 , представника Національного банку України Гузієнка Я.М. подали апеляційні скаргу, в яких просять скасувати ухвалу суду та постановити нове судове рішення, яким в задоволені заяви про забезпечення позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги представник ПАТ «Дельта Банк» Петренко Г.В. вказує на те, що оскаржувана ухвала унеможливлює здійснення повноважень Уповноваженої особи Фонду від імені Фонду, встановлюючи заборону на вчинення відповідних дій, що є порушенням ч. 6 ст. 150 ЦПК України, адже Уповноважена особа Фонду з дня початку процедури ліквідації банку, зокрема, здійснює повноваження управління банку, вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку.

В обґрунтування своєї апеляційної скарги представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Мізунський А.І. зазначає про те, що згідно приписів п. 14 ч. 5 ст. 12 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» виконавча дирекція Фонду у сфері виведення неплатоспроможних банків з ринку наділена повноваженнями визначати порядок та способи реалізації майна банку, що ліквідується. В даному випадку суд, вживаючи заходи забезпечення позову, фактично заборонив вчиняти дії Фонду гарантування вкладів фізичних осіб при здійсненні ліквідації банку, що є порушенням норм процесуального права в ч. 6, 8 ст. 150 ЦПК України.

Представник Національного банку України Гузієнко Я.М. обґрунтовуючи свою апеляційну скаргу також посилається на норми статті 150 ЦПК України, також вказує, що Постановою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2021 року у цій справі вже підтверджено, що не допускається забезпечення позову шляхом встановлення заборони або обов`язку Фонду, АТ «Дельта Банк», їх посадовим особам, іншим особам під час реалізації Фондом майна (активів) банку, віднесеного до категорії неплатоспроможних, вчиняти певні дії або шляхом встановлення обов`язку для таких осіб утримуватися від вчинення певних дій.

В судовому засіданні представник ПАТ "Дельта Банк" - Петренко Г.В. доводи апеляційної скарги підтримала в повному обсязі. Просила апеляційні скарги задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб - Шутов О.О. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі, також підтримав апеляційні скарги ПАТ "Дельта Банк" та Національного банку України. Просив апеляційні скарги задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

Представник Національного банку України - Гузієнко Я.М. доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі. Просив апеляційні скарги задовольнити, ухвалу суду першої інстанції скасувати.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , а також уповноважена особа ФГВФО на здійснення ліквідації АТ «Дельта Банк» Матвієнко А.А. в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлені у встановленому законом порядку, що підтверджується зворотними повідомленнями про отримання поштового відправлення (том №2 а.с. 166, 167), причини своєї неявки суду не повідомили, у зв`язку з чим колегія суддів вважала за можливе розглянути справу у їх відсутність відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України.

Заслухавши доповідь судді Шкоріної О.І., вислухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу про задоволення заяви про забезпечення позову, суд виходив із того, що рішення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб №1188 є доказом, що існує висока ймовірність того, що до вирішення справи по суті та ухвалення рішення, відповідач АТ "Дельта Банк" може відчужити права вимоги за кредитними договорами, які визнанні недійсними за рішенням суду, що набрало законної сили. Суд враховував характер та предмет спірних правовідносин у справі, які вказують на те, що у випадку задоволення позову та визнання недійсними спірного договору купівлі-продажу у АТ "Дельта Банк" буде відсутнє право вимоги за кредитними договорами, що фактично унеможливить його подальше відчуження третім особам. Вжиття заходів забезпечення позову у справі не порушує встановлені ЦПК України обмеження щодо діяльності Фонду гарантування вкладів фізичних осіб та процедури ліквідації ПАТ "Дельта Банк", а відсутність заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду. Відчуження права вимоги за відповідними кредитними договорами може утруднити та унеможливити виконання судового рішення, а також вплинути на майнові інтереси позивачів та інших осіб, які придбають право вимоги за кредитними договорами.

Проте, колегія суддів не погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1ст. 149 Цивільного процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до п. 2 ч. 1ст. 150 Цивільного процесуального кодексу України позов забезпечується в тому числі забороною вчиняти певні дії.

Як вбачається з матеріалів справи предметом позову є визнання недійсним договору купівлі-продажу прав вимоги. Тобто заборона вчиняти будь-які дії щодо продажу, відчуження (відступлення) в будь-який спосіб права вимоги не може вплинути на виконання чи невиконання рішення суду про визнання договору недійсним.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у Постанові № 9 від 22.12.2006 року «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Згідно п. 4 даної постанови визначено, що розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На думку колегії суду висновок суду про співмірність заявлених заходів забезпечення позову є помилковим.

Умовою застосування забезпечення позову, як сукупності процесуальних дій, є обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Такі заходи гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо). Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви. Крім цього, згідно з пунктом 7 частини другої статті 46 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» втрачають чинність публічні обтяження чи обмеження на розпорядження (у тому числі арешти, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) будь-яким майном (активами), у тому числі коштами банку. Накладення нових обтяжень чи обмежень (у тому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій з продажу) на майно (активи), у тому числі кошти банку, не допускається.

Такі ж висновки застосування норм права у подібних правовідносинах викладено у постановах Верховного Суду від 18 листопада 2020 року у справі № 184/1495/19, від 06 березня 2019 року у справі № 1340/3738/18.

Постановою Правління Національного банку України від 2 березня 2015 року від №150 «Про віднесення ПАТ «Дельта Банк» до категорії неплатоспроможних» виконавчою дирекцією Фонду гарантування вкладів фізичних осіб прийнято рішення від 2 березня 2015 року № 51 «Про запровадження тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк», відповідно до якого з 3 березня 2015 року у банку запроваджено тимчасову адміністрацію та призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на здійснення тимчасової адміністрації строком на шість місяців до 2 вересня 2015 року.

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 3 серпня 2015 року № 147 продовжено строки здійснення тимчасової адміністрації у ПАТ «Дельта Банк» до 2 жовтня 2015 року.

Постановою Національного банку України від 2 жовтня 2015 року № 150 постановлено відкликати банківську ліцензію та ліквідувати ПАТ «Дельта Банк».

Рішенням виконавчої дирекції Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 20 лютого 2017 року № 619 продовжено строки здійснення процедури ліквідації ПАТ «Дельта Банк» на два роки до 4 жовтня 2019 року.

Однак, суд першої інстанції не врахував вказані обставини справи, не врахував норми ЦПК України, та спеціального законодавства, якими встановлена пряма заборона накладення обтяжень та обмежень на майно банку, що ліквідується.

Процедура щодо виведення неплатоспроможного банку з ринку та питання запровадження і здійснення тимчасової адміністрації регулюються нормами Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», який є спеціальним відносно інших законодавчих актів України у цих правовідносинах.

Згідно з пунктом 16 частини першої статті 2 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» тимчасова адміністрація - це процедура виведення банку з ринку, що запроваджується Фондом стосовно неплатоспроможного банку в порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до частини першої статті 48 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд безпосередньо або шляхом делегування повноважень уповноваженій особі Фонду з дня початку процедури ліквідації банку здійснює повноваження органів управління банку; приймає в управління майно (у тому числі кошти) банку, вживає заходів щодо забезпечення його збереження, формує ліквідаційну масу, виконує функції з управління та продає майно банку; складає реєстр акцептованих вимог кредиторів (вносить зміни до нього) та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів; вживає у встановленому законодавством порядку заходів до повернення дебіторської заборгованості банку, заборгованості позичальників перед банком та пошуку, виявлення, повернення (витребування) майна банку, що перебуває у третіх осіб, оновлює інформацію, що міститься у Кредитному реєстрі Національного банку України; здійснює відчуження активів та/або зобов`язань банку, якщо це було передбачено планом врегулювання, або в інших випадках, передбачених цим Законом.

Висновок суду, що оскаржуваною ухвалою не встановлюються будь-які заборони посадовим особам Фонду гарантування вкладів фізичних осіб чи іншим уповноваженим особам приймати будь-які рішення чи вчиняти будь-які інші дії щодо ліквідації банку, є помилковими, оскільки саме Фонд або його уповноважена особа здійснює функції з управління майном банку та здійснює заходи щодо задоволення вимог кредиторів, та вживає заходів для повернення заборгованості позичальників.

Відповідно до Постанови Верховного суду від 31 січня 2019 року у справі за №761/45074/17 метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Колегія суддів вважає, що припущення позивачів, що невжиття відповідних заходів забезпечення позову може призвести до подальшого ускладнення виконання потенційного рішення, є необґрунтованим та не підтвердженим жодними доказами.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи, що відповідно до ст. 376 ЦПК України є підставою для скасування ухвали суду та постановлення нової ухвали про відмову у задоволенні клопотання про забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційні скарги Публічного акціонерного товариства «Дельта Банк», Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Національного банку України задовольнити.

Ухвалу Печерського районного суду м.Києва від 2 грудня 2021 року скасувати, у задоволенні заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про забезпечення позову відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Постанова складена 17 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус