441/288/21 2/441/60/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.11.2022 м. Городок

Городоцький районний суд Львівської області в складі:

головуючого-судді Малахової-Онуфер А.М.

з участю секретаря судового засідання Чорненької Я.В.

представника ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Городок Львівської області справу за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельпласт-Львів», третя особа ОСОБА_3 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

представник Ікавий М.Р., в інтересах ОСОБА_2 , 15.02.2021 звернувся в суд з позовом до ТОВ «Ельпласт-Львів», третя особа ОСОБА_3 про стягнення з відповідача на користь позивача 248 468 грн. 44 коп. інфляційних втрат та 75 700 грн. 64 коп. трьох відсотків річних за період невиконання зобов`язання мотивуючи тим, що постановою Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 липня 2019 року - скасовано, позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ТОВ «Ельпласт-Львів» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 492 790 грн. 00 коп., а ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у відкритті провадження за касаційною скаргою ТОВ «Ельпласт-Львів» - відмовлено. Постанову Львівського апеляційного суду, яка набрала законної сили 22 вересня 2020 року, ТОВ «Ельпласт-Львів» виконало лише 30 листопада 2020 року, відтак покликаючись на те, що дорожньо-транспортна пригода внаслідок якої у відповідача виник обов`язок відшкодувати позивачу майнову шкоду мала місце 20 жовтня 2015 року, а шкоду ТОВ «Ельпласт-Львів» відшкодовано лише 30 листопада 2020 року, просив, з покликанням на ч. 2 ст. 625 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача 248 468 грн. 44 коп. інфляційних втрат та 75 700 грн. 64 коп. трьох відсотків річних за період невиконання зобов`язання з 20 жовтня 2015 року по 30 листопада 2020 року. Просив позов задовольнити, стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Ухвалою судді від 22.02.2021 позовну заяву прийнято до розгляду за правилами загального позовного провадження, а 24.03.2021 справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 30, 44).

Представник позивача ОСОБА_4 у письмових поясненнях від 12.04.2021 та в судовому засіданні 22.06.2021 вимоги підтримав, пояснив, що оскільки шкоду ОСОБА_2 було завдано дорожньо-транспортною пригодою, яка мала місце 20 жовтня 2015 року то обов`язок по сплаті інфляційних втрат та трьох відсотків річних на суму заборгованості відповідач має саме з дня настання дорожньо-транспортної пригоди і до дня фактичного відшкодування шкоди - 30 листопада 2020 року.

Представник позивача ОСОБА_5 у письмових поясненнях від 14.07.2022 вимоги підтримав, окрім цього зазначив, що вартість завданої шкоди, судовою автотоварознавчою експертизою визначалася станом на момент настання дорожньо-транспортної пригоди тобто на день заподіяння шкоди, а свідоме затягування відшкодування шкоди відповідачем, призвело до значного знецінення гривні та зниження її купівельної спроможності, тому інфляційні втрати та три відсотки річних на суму заборгованості підлягають стягненню саме з часу настання дорожньо-транспортної пригоди і до дня відшкодування шкоди відповідачем. Також просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Представник відповідача ОСОБА_1 в судовому засіданні 22.06.2021 вимоги заперечив з мотивів наведених у відзиві від 19.03.2021 в т.ч. просив про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, 11.11.2022 в суді вимоги уточнив, мотивуючи в основному тим, що обов`язок відповідача по відшкодуванню шкоди ОСОБА_2 виник лише після набрання законної сили постановою Львівського апеляційного суду - 22 вересня 2020 року, а не з моменту настання 20 жовтня 2015 року дорожньо-транспортної пригоди, як про це зазначає позивач, інше, просить у позові відмовити.

В судове засідання 11.11.2022 позивач ОСОБА_2 , представники ОСОБА_4 і ОСОБА_5 , третя особа ОСОБА_3 не з`явились.

Заслухавши пояснення представників ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , вивчивши матеріали справи, оцінивши докази в їх сукупності, суд доходить наступного висновку.

Відповідно до ст. 4, 13, 81, 82 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені судовим рішенням у цивільній, господарській або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи, або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Із пояснень представника ОСОБА_4 в суді 22.06.2021, із матеріалів справи убачається, що ОСОБА_3 , перебуваючи у трудових відносинах із ТОВ «Ельпласт-Львів», 20.10.2015 близько 10 год. 30 хв., на автодорозі «Стрий-Тернопіль-Кіровоград-Знам`янка», керуючи автопотягом у складі сідлового тягача «Mercedes Benz», р.н. НОМЕР_1 із бортовим напіпричепом «Kogel» р.н. НОМЕР_2 , зіткнувся з транспортним засобом «Ford Transit», р.н. НОМЕР_3 , під керуванням ОСОБА_6 та транспортним засобом «Volvo», р.н. НОМЕР_4 , який рухався в попутному напрямку позаду транспортного засобу «Ford Transit», р.н. НОМЕР_3 .

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 28 жовтня 2016 року ОСОБА_3 звільнено від кримінальної відповідальності за ч. 1 ст. 286 КК України на підставі ст. 47 КК України, із передачею на поруки трудовому колективу ТОВ «Термо-Ізол», кримінальне провадження - закрито (а.с. 6-8).

08 липня 2019 року рішенням Городоцького районного суду Львівської області у позові ОСОБА_2 до ТОВ «Ельпласт-Львів», треті особи ОСОБА_3 , ПрАТ «Європейський страховий союз», Моторне (транспортне) страхове бюро України про стягнення матеріальної шкоди - відмовлено (а.с. 9, 10).

Постановою Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року, рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 липня 2019 року - скасовано, позов ОСОБА_2 задоволено, стягнуто з ТОВ «Ельпласт-Львів» на користь позивача матеріальну шкоду у розмірі 492 790 грн. 00 коп., а ухвалою Верховного Суду від 05 листопада 2020 року у відкритті провадження за касаційною скаргою ТОВ «Ельпласт-Львів» на постанову Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року - відмовлено (а.с. 11-14).

Із змісту постанови Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року убачається, що скасовуючи рішення Городоцького районного суду Львівської області від 08 липня 2019 року та ухвалюючи рішення про задоволення позову, апеляційний суд виходив з того, що за наявності між ОСОБА_3 та ТОВ «Ельпласт-Львів» відносин з перевезення вантажів, саме Товариство є особою відповідальною за завдану ОСОБА_2 шкоду, відтак з урахуванням висновку судової автотоварознавчої експертизи №439/20 від 05.06.2020, з відповідача стягнуто на користь позивача 492 790 грн. матеріальної шкоди.

Відповідно до частини першої статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

За змістом цієї норми правовідношення, в якому одна сторона зобов`язана сплатити на користь другої сторони гроші, є грошовим зобов`язанням.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України зобов`язання припиняються на підставах, встановлених договором або законом, зокрема виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).

Відповідно до статті 611 ЦК України в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Зобов`язання виникають із завдання шкоди.

Оскільки відшкодування шкоди можливе і в грошовій формі, то у даному випадку між сторонами виникло грошове зобов`язання, оскільки одна сторона зобов`язана сплатити певну, визначену грошову суму стягувачу.

У разі виникнення спору щодо відшкодування шкоди та вирішення його у судовому порядку, визначення конкретного розміру шкоди, тобто грошового зобов`язання здійснюється судом у порядку, передбаченому, у разі, якщо позивачем є фізична особа, ЦПК України.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 входить до розділу I «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, тому в ній визначені загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання і її дія поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено спеціальними нормами, що регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такий висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження №14-16цс18).

Положення статті 625 ЦК України передбачають, що зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з деліктного зобов`язання та рішення суду.

Початок періоду нарахування інфляційних втрат та трьох відсотків річних починається з дати набрання судовим рішенням про відшкодування майнової шкоди законної сили, яким визнано зобов`язання відповідача перед позивачем та визначено їх розмір (постанова Верховного Суду від 11 серпня 2021 року у справі №686/29245/18).

Постанова Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2020 року у справі №441/1353/17, якою визнано зобов`язання ТОВ «Ельпласт-Львів» перед ОСОБА_2 та визначено конкретний розмір шкоди набула законної сили 22 вересня 2020 року, тоді як згідно платіжного доручення №5808 від 30.11.2022, шкода відповідачем згідно означеного рішення суду відшкодована позивачу - 30 листопада 2020 року.

Відтак, інфляційні втрати та три відсотки річних нарахованих на суму заборгованості підлягають стягненню з відповідача на користь позивача за період невиконання зобов`язання з 22 вересня 2020 року (дата набрання законної сили постановою Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року) по 30 листопада 2020 року (дата відшкодування шкоди, згідно постанови Львівського апеляційного суду від 22 вересня 2022 року).

Розрахунок інфляційних втрат та трьох відсотків річних нарахованих на суму заборгованості за вищеозначений період належить здійснювати наступним чином.

Розрахунок інфляційних втрат здійснюється за формулою:

ІІС = ( ІІ1 : 100 ) x ( ІІ2 : 100 ) x ( ІІ3 : 100 ) x ... ( ІІZ : 100 )

ІІ1 - індекс інфляції за перший місяць прострочення,

......

ІІZ - індекс інфляції за останній місяць прострочення.

Останній період IIc (101,00 : 100) x (101,30 : 100) = 1.02313000

Інфляційне збільшення: 492 790,00 x 1.02313000 - 492 790,00 = 11 398 грн. 23 коп.

Розрахунок 3% річних здійснюється за формулою:

Сума санкції = С x 3 x Д : 365 : 100, де

С - сума заборгованості, Д - кількість днів прострочення.

Всього штрафних санкцій: 492 790,00 x 3 % x 70 : 366 : 100 = 2 827 грн. 48 коп.

З огляду на наведене, суд стягує з ТОВ «Ельпласт-Львів» на користь ОСОБА_2 11 398 грн. 23 коп. інфляційних втрат та 2 827 грн. 48 коп. трьох відсотків річних за період невиконання зобов`язання з 22 вересня 2020 року по 30 листопада 2020 року, а всього 14 225 грн. 71 коп.

Вимоги позивача про стягнення інфляційних втрат у розмірі 248 468 грн. 44 коп. та трьох відсотків річних 75 700 грн. 64 коп. за період з 20 жовтня 2015 року по 30 листопада 2020 року, не грунтуються на нормах закону.

З огляду на позицію представника ОСОБА_1 в суді щодо заяви від 18.03.2021 (а.с. 38), суд в обговорення строків позовної давності не входить.

Позивач у заяві від 15.02.2021 просить також про простягнення з відповідача понесених у справі судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

За положеннями ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1-3 ст. 137 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи. До витрат, пов`язаних із розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Згідно ч. 4 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначає, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Із змісту позову, із долучених до нього додатків убачається, що 29.01.2021 між Адвокатським об`єднанням «ВЕСТЛЕКС», в особі керуючого партнера адвоката Олешка Т.О., який діє на підставі повноважень визначених Статутом та ОСОБА_2 укладено договір про надання правової допомоги, відповідно до умов якого, Адвокатське об`єднання «ВЕСТЛЕКС» зобов`язується надавати правову допомогу здійснюючи представництво інтересів Клієнта у цивільній справі про стягнення грошових коштів (інфляційних втрат, трьох відсотків річних) в судах усіх інстанцій, а також в усіх без винятку підприємствах, установах, організаціях, органах державної влади та місцевого самоврядування, перед фізичними особами на умовах і в порядку, що визначені договором, а Клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхіні для виконання договору.

За положеннями пункту 2.2.1 договору Клієнт несе обов`язок в т.ч. оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати необхідні для виконання договору.

Згідно квитанції №0.0..1 від 05.02.2021, Адвокатським об`єднанням «ВЕСТЛЕКС» за надання правової допомоги, згідно договору від 29.01.2021, отримано кошти від ОСОБА_2 в розмірі 10 000 грн. (а.с. 25).

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях: від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України», від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України», від 30.03.2004 у справі «Меріт проти України» заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

За наведених обставин, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенства права, критерієм реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності) та критерієм розумності їхнього розміру, з урахуванням конкретних обставин справи і зокрема ціни позову, предмету спору, що обсяг наданих адвокатських послуг не вимагали у адвоката з повною вищою юридичною освітою та стажем роботи в галузі права значної юридичної та технічної роботи, значення справи для сторін та їх фінансового стану, а також часу потраченого адвокатом на участь в судовових засіданнях, враховуючи інші обставини справи, суд вважає, що заявлена позивачем сума (10 000 грн.) витрат на професійну правничу допомогу є неспівмірною з огляду на розумну необхідність витрат для цієї справи та суперечить принципу розподілу таких витрат.

Враховуючи положення ст. 137 ЦПК України, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд доходить висновку, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат ОСОБА_2 на професійну правову допомогу до 5 000 грн.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, суд стягує з відповідача на користь позивача 142 грн. 26 коп. судового збору.

Керуючись ст. 4, 7, 12, 13, 81, 82, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст. 15, 598, 611, 625 ЦК України, суд -

в и р і ш и в :

позов задовольнити частково.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельпласт-Львів» (, місцезнаходження вул. Заводська, 4 в м. Городок Львівської області) на користь ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_5 , прож. АДРЕСА_1 ) 11 398 грн. 23 коп. інфляційних втрат та 2 827 грн. 48 коп. трьох відсотків річних за період невиконання зобов`язання з 22 вересня 2020 року по 30 листопада 2020 року, а всього 14 225 грн. 71 коп.

Стягнути із Товариства з обмеженою відповідальністю «Ельпласт-Львів» на користь ОСОБА_2 142 грн. 26 коп. судового збору та 5 000 грн. 00 коп. витрат на професійну правничу допомогу, а всього 5 142 грн. 26 коп.

У задоволенні решти вимог - відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне рішення складено 22.11.2022.

С у д д я Малахова-Онуфер А.М.