РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/4629/21

Провадження № 22-ц/4815/1407/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач): Вейтас І.В.,

суддів: Боймиструка С.В., Хилевича С.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідач: ОСОБА_2 ,

третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: Служба у справах дітей Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_2 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року, ухвалене у складі судді Остапчука Л.В., повний текст рішення складено 30 вересня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, що не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача - Служба у справах дітей Городоцької сільської ради Рівненського району Рівненської області, про розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей.

Позов обґрунтовано тим, що вона з ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2010 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . У зв`язку з тим, що нормальні подружні стосунки у них з відповідачем не склалися через відсутність взаєморозуміння між ними, наразі вони не підтримують жодних подружніх стосунків, спільного господарства не ведуть, між ними немає порозуміння та жодних спільних інтересів, сім`я розпалася та подальше збереження шлюбу неможливе. Враховуючи зазначене просила їх шлюб розірвати, стягнути з відповідача аліменти на неповнолітніх дітей в сумі по 3500,00 гривень щомісячно на кожну дитину, з дня пред`явлення позову і до повноліття дітей, визначити місце проживання дітей з нею та стягнути з відповідача понесені судові витрати.

Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Розірвано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , зареєстрований 22 січня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції (актовий запис № 57). Визначено місце проживання неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , і дочки - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліменти в твердій грошовій сумі по 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 06 жовтня 2021 року і до досягнення дітьми повноліття. Стягнуто також з ОСОБА_2 сплачений судовий збір в сумі 1816 гривень за позовні вимоги про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей, судовий збір в сумі 908 гривень за позовну вимогу про стягнення аліментів та витрати на правничу допомогу адвоката в сумі 11000 (одинадцять тисяч) гривень.

Ухвалюючи рішення суду про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про розірвання шлюбу між сторонами та визначення місця проживання малолітніх дітей разом із матір`ю. Вирішуючи питання про часткове задоволення позовних вимог стягнення аліментів з відповідача, суд першої інстанції, виходив з того, що відповідач, як батько, має забезпечувати належні умови для проживання і розвитку дітей, має постійне місце роботи, отримує заробітну плату. Суд також дійшов висновку, що сума витрат на правничу допомогу, що понесла позивач є співмірною тій роботі, яка була проведена адвокатом під час підготовки і слухання справи судом.

З апеляційною скаргою на вказане рішення суду першої інстанції в частині визначення судом розміру стягнутих аліментів, дати стягнення аліментів та визначенні розміру витрат на правничу допомогу звернувся ОСОБА_2 ..

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що право на стягнення аліментів виникає у того з батьків з ким проживає дитина, тому до визначення судом місця проживання дітей з матір`ю у позивачки не виникло право на аліменти, оскільки він проживає із дітьми та належно виконує свої батьківські обов`язки, у тому числі і щодо їх матеріального утримання. Відтак вважає, що аліменти підлягають стягненню на користь ОСОБА_1 не з дати подачі позову, а від дати набрання рішенням суду законної сили у частині визначення місця проживання дітей з матір`ю. Крім того, апелянт не погоджується із встановленим судом розміром аліментів, адже на його переконання позивачка також зобов`язана утримувати дітей, а тому з нього підлягає стягненню сума, що становить по 1500 гривень на кожну дитину щомісячно. Також ОСОБА_2 не погоджується з стягнутою судом з нього сумою витрат на правничу допомогу, оскільки вважає її необґрунтованою, завищеною та непропорційною задоволеним позовним вимогам. Стверджує, що наголошував увагу на цьому у судовому засіданні і просить зменшити розмір витрат на правничу допомогу до 1500 гривень.

В іншій частині рішення суду першої інстанції ніким не оскаржується, тому в силу принципу диспозиційності судом апеляційної інстанції не переглядається.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві ОСОБА_1 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. Вказує, що факт проживання відповідача з дітьми в одному будинку не підтверджує факту, що він опікується дітьми зазначає, що відповідач має стабільний дохід та має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі. Щодо розміру витрат на отримання правової допомоги, зазначає, що сторони договору між позивачкою та адвокатом визначено фіксовані суми гонорару, які не залежать від інших обставин і підлягають стягненню у повному розмірі.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, вивчивши наявні у справі докази, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 22 січня 2010 року. Від шлюбу мають двох неповнолітніх дітей: сина - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочку - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копіями відповідних свідоцтв, які долучені до матеріалів справи.

Визначивши місце проживання неповнолітніх дітей з матір`ю ОСОБА_1 , суд також вирішив питання стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь позивачки. Так, зокрема, суд визначив аліменти у твердій грошовій сумі по 3000 (три тисячі) гривень на кожну дитину, але не менше 50% прожиткового мінімуму для кожної дитини відповідного віку щомісячно. Колегія суддів апеляційного суду погоджується з таким висновком місцевого суду виходячи з наступного.

Згідно з ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини. Батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття (ст. 180 СК України).

Статтею 5 Протоколу №7 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен із подружжя у відносинах між собою і в їхніх відносинах зі своїми дітьми користується рівними правами та обов`язками цивільного характеру, що виникають зі вступу в шлюб, перебування в шлюбі та у випадку його розірвання. Ця стаття не перешкоджає державам вживати таких заходів, що є необхідними в інтересах дітей.

Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, що ратифікована Постановою Верховної Ради України №78912 від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, встановлено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку. Батьки, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини (ст.ст. 18 і 27).

Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Аналіз положень законодавства, яке регулює спірні правовідносини, дає підстави для висновку про те, що обов`язок батьків утримувати свою дитину до її повноліття та забезпечувати в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умови життя, необхідні для розвитку дитини, має бути виконаний батьками з урахуванням принципу якнайкращого забезпечення інтересів дитини.

Забезпечення цих інтересів має бути керівним принципом для тих, хто несе відповідальність за дитину, насамперед для її батьків.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

При визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Частиною 1 статті 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Таким чином, позивачка, визначивши у судовому порядку місце проживання неповнолітніх дітей з нею, скористалася також своїм правом на стягнення аліментів, тому відмова в цьому праві не допускається за існуючих обставин.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_2 офіційно працевлаштований і працює водієм-інкасатором в АТ "Ощадбанк", отримує заробітну плату в розмірі 13100 гривень. Він є здоровим, працездатним, інших утриманців немає.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції щодо часткового задоволення позовних вимог та стягненню з відповідача аліментів на утримання дітей в сумі 3000 гривень щомісячно на кожну дитину, оскільки при визначенні розміру аліментів судом було враховано вимоги статті 182 СК України.

Визначений розмір аліментів відповідає вимогам статей 182, 184 СК України, обставинам справи, інтересам та потребам дітей і буде необхідним для забезпечення належних умов для її фізичного, розумового, морального та соціального розвитку.

Доводи апеляційної скарги, що визначення часу з якого присуджені судом аліменти, колегія суддів вважає безпідставними, виходячи з наступного.

За положеннями частини 1 статті 191 СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

З матеріалів справи вбачається, що сторони проживали спільно на момент подання позовної заяви. Позивачка звернулася до суду з позовом, в тому числі, посилаючись на відсутність матеріальної допомоги батька у вихованні дітей, вказувала, що відповідач не надає жодних коштів, речей чи продуктів харчування для дітей.

Відповідачем належними та допустимими доказами вказані обставини не спростовані.

За таких обставин, а також зважаючи на чітко визначений статтею 191 СК України момент початку стягнення аліментів при їх присудженні за рішенням суду, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в оскаржуваній частині, про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 починаючи з дня пред`явлення позову є правильним.

Щодо доводів про стягнення з ОСОБА_2 суми витрат на правничу допомогу колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

На підтвердження витрат на правничу допомогу представником позивача надано детальний опис наданих послуг та здійснених витрат в процесі надання професійної правничої (правової) допомоги в сумі 11000 гривень, зокрема, копію договору № 200/21 про надання професійної правничої допомоги від 31.08.2021 року між Адвокатським об`єднанням «Удовиченко і партнери» та ОСОБА_1 ; копію додаткової угоди № 1 до Договору про надання професійної правничої допомоги № 200/21 від 31.08.2021 року; копію акту № 1-200/21 про надання правничої допомоги від 27.09.2021 року; копію акту № 2-200/21 про надання правничої допомоги від 15.09.2021 року.

Відповідно до ч. 4 ст.137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами ( ч.5 ст.137 ЦПК України).

Обов`язок доведення неспівмірності витрат згідно ч. 6 ст. 137 ЦПК України покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно детального опису послуг, що надані Адвокатським об`єднанням позивачу зазначено наступне: ознайомлення та проведення юридичного аналізу наданих документів 500 грн.; надання консультацій та роз`яснень щодо підстав та порядку розірвання шлюбу, визначення місця проживання дітей та стягнення аліментів на утримання малолітніх дітей -1000 грн.; підготовка та подання адвокатського запиту № 120 від 10.09.2021 500 грн.; підготовка проекту позовної заяви 4500 грн.; підготовка та подання адвокатського запиту № 32 від 25.03.2022 500 грн.; підготовка проекту клопотання про долучення доказів до суду від 02.09.2022 300 грн.; представництво інтересів позивача у чотирьох судових засіданнях 2800 грн.; підготовка проекту клопотання про долучення доказів до суду від 15.09.2022 300 грн.; підготовка проекту заяви про розподіл судових витрат 600 грн., фактичні витрати 150 грн.

Відповідачем під час розгляду справи не доведено неспівмірність витрат, які позивач понесла в зв`язку з розглядом даної справи.

Рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу між сторонами та в частині визначення місця проживання неповнолітніх дітей ніким не оскаржується, відповідно судом апеляційної інстанції, в силу принципу диспозитивності не перевіряється.

Суд першої інстанції повно та всебічно дослідив наявні усправі докази надані сторонами, дав їм належну оцінку, внаслідок чого в оскаржуваній частині рішення ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального і процесуального права.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду в оскаржуваній частині, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 20 вересня 2022 року в частині визначення розміру аліментів, дати з якої підлягають стягненню аліментита стягнення витрат на правничу допомогу залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених підпунктами а-г пункту 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Головуючий І. В. Вейтас

Судді С. В. Боймиструк

С. В. Хилевич