Справа №339/291/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року м. Болехів Болехівський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Сметанюка В.Б.,

секретаря судового засідання Ганчар Т.І.,

позивачки ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання батьківства, -

В С Т А Н О В И В:

28 вересня 2022 року позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_2 , третя особа: Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання батьківства. В подальшому 08 листопада 2022 року подала уточнену позовну заяву, в якій просить визнати відповідача батьком її дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування своїх вимог позивачка посилається на те, що з жовтня 2020 року перебувала у фактичних шлюбних відносинах з відповідачем, проте шлюб не реєстрували. ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Прага Чеської Республіки у них народилась дочка ОСОБА_5 . При реєстрації народження дитини запис про батька був зроблений з її слів, тобто, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України. Вказує, що відповідач ставиться до ОСОБА_6 як до своєї дочки, піклується про неї, купує їй всі необхідні речі, проводить з донькою багато часу. Той факт, що ОСОБА_5 є дочкою ОСОБА_2 стверджується спільними фото, а також можуть підтвердити свідки, які добре знають їх з відповідачем та товаришували з ними, коли вони перебували у фактичних шлюбних відносинах та коли народилася донька. Статтею 126 Сімейного кодексу України визначено, що походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Проте відповідач відмовляється добровільно подати заяву до органу державної реєстрації актів цивільного стану про реєстрацію його батьком цієї дитини, через що вона була змушена звернутись до суду з даним позовом.

Позивачка ОСОБА_1 в судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі, зіславшись на викладені в позовній заяві обставини. Просила позов задоволити.

Відповідач ОСОБА_2 та його представник адвокат Гошовська О.В. в судовому засіданні позовні вимоги визнали в повному обсязі, не заперечили щодо їх задоволення. ОСОБА_2 зазначив, що він дійсно проживав у цивільному шлюбі з позивачкою, оскільки на час народження дитини вони не перебували в шлюбі, дружина записала дочку на своє прізвище, а тому не заперечує щодо визнання його батьком ОСОБА_4 , що народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 у місті Прага Чеської Республіки.

Представник третьої особи Франківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) в судове засідання не з`явився, хоч про час та місце розгляду справи був повідомлений у встановленому Законом порядку.

Допитані в судовому засіданні в якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , пояснили, що сторони по справі проживали разом у «цивільному шлюбі» біля 2 років, вели спільне господарство, разом приходили у гості. У зв`язку із війною позивачка перебувала закордон, де народила дочку ОСОБА_6 . Відповідач являється батьком ОСОБА_6 , доглядає та дбає за дочкою.

Відповідно до ч.4 ст.206 ЦПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Суд, вислухавши думку учасників справи, пояснення свідка, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про прийняття визнання відповідачем позову та задоволення позовних вимог, оскільки таке визнання не суперечить закону та не порушує права свободи чи інтереси третіх осіб.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 51 Конституції України та ч. 2, ч. 3 ст. 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини.

Відповідно до положень Конвенції ООН про права дітей від 20 листопада 1989 року (ратифікована Україною Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 р. № 789-X11) дитина, з огляду на його фізичну й розумову незрілість вимагає спеціального захисту й турботи, включаючи належний правовий захист, як до, так і після народження.

Статтею 121 СК України визначено, що права та обов`язки матері, батька і дитини ґрунтуються на походженні дитини від них, засвідченому органом державної реєстрації актів цивільного стану в порядку, встановленому статтями 122 та 125 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від матері визначається на підставі документа закладу охорони здоров`я про народження нею дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 126 СК України, походження дитини від батька визначається за заявою жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою. Така заява може бути подана як до, так і після народження дитини до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до вимог ст. 128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено ст. 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду.

Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу.

Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений особою, яка вважає себе батьком дитини. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до ч.1 ст. 135 цього Кодексу.

Згідно з ч. 1 ст. 135 СК України, при народженні дитини у матері, яка не перебуває у шлюбі, у випадках, коли немає спільної заяви батьків, заяви батька або рішення суду, запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень провадиться за прізвищем та громадянством матері, а ім`я та по батькові батька дитини записуються за її вказівкою.

Судом встановлено, що на момент народження дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачка підтримувала шлюбні відносини з ОСОБА_2 , останні проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу та мали близькі стосунки, вели спільне господарство та взаємно виконували обов`язки подружжя.

Як вбачається з свідоцтва про народження № НОМЕР_1 виданого 25.07.2022 року Урядом міської частини Прага 4 Чеської Республіки, належним чином перекладеного з чеської мови на українську, ОСОБА_5 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 ; в графі «мати дитини» зазначено - ОСОБА_9 , в графі «батько дитини» - прочерк (а.с. 6-8) .

Відомості про батька в свідоцтві про народження записані відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, зі слів матері.

Пленум Верховного Суду України, у Постанові від 15.06.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" (п. 5) роз`яснив, що спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

У пункті 9 вище вказаної Постанови роз`яснюється, що питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Походження дитини встановлюється судом з урахуванням усіх обставин. При цьому можуть застосовуватися будь-які засоби доказування, передбачені цивільним процесуальним законодавством: пояснення сторін та третіх осіб, показання свідків, письмові докази, речові докази, висновок експерта. В основу рішення суду не можуть бути покладені лише докази, отримані з порушенням закону, які не мають юридичної сили.

Доказами походження дитини від певної особи можуть бути будь-які фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері й особи, яку та вважає батьком дитини, ведення ними спільного господарства до народження останньої, або спільне її виховання чи утримання, визнання особою батьківства, а також інші обставини, що засвідчують походження дитини від певної особи. Спільне проживання та ведення спільного господарства може підтверджуватися наявністю обставин, характерних для сімейних відносин (проживання в одному жилому приміщенні, спільне харчування, спільний бюджет, взаємне піклування, придбання майна для спільного користування тощо).

Батьківство може бути визнано особою як у період вагітності матері (наприклад, висловлення бажання мати дитину, піклування про матір майбутньої дитини тощо), так і після народження дитини. Вказані обставини та інші обставини, що стосуються справи, можуть бути підтверджені поясненнями сторін і третіх осіб, показаннями свідків, письмовими доказами, речовими доказами і висновками експертів. Зокрема, доказами визнання батьківства можуть бути листи, заяви, анкети, інші документи, а також показання свідків, пояснення самих сторін, які достовірно підтверджують визнання відповідачем батьківства.

У відповідності до ч. 1 ст. 82 ЦПК України, обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

Таким чином, дослідивши надані докази, суд приходить до висновку, що обставини вказані в позові знайшли своє підтвердження під час судового розгляду, а саме: спільне проживання і ведення спільного господарства батьків дитини; спільне виховання та утримання дитини батьками та визнання батьком дитини свого батьківства. Вказані факти підтверджені належними доказами, зокрема фотографіями, поясненнями позивачки, відповідача, показами допитаних в судовому засіданні свідків.

Отже, з огляду на наведене, беручи до уваги визнання відповідачем позову, що не суперечить закону, не порушує законних прав чи інтересів інших осіб, суд вважає, що позовні вимоги позивачки ОСОБА_1 про визнання батьківства слід задоволити.

Разом з тим, позивачка у позовній заяві відмовилася від вимог про стягнення судових витрат, а тому суд вважає за необхідне судові витрати залишити за позивачкою.

На підставі викладеного, ст.ст. 121, 125, 126, 128, 135 СК України, постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів", керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 82, 206, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) про визнання батьківства - задоволити.

Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України (зареєстрованого за адресою АДРЕСА_1 ) батьком - дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Найменування учасників справи, їх місцезнаходження та проживання.

Позивачка: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрована та проживає за адресою АДРЕСА_2 , паспорт № НОМЕР_2 , виданий 15.03.2019 року.

Відповідач: ОСОБА_2 ,ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстрований по АДРЕСА_1 , проживає по АДРЕСА_3 , паспорт серії НОМЕР_3 .

Третя особа: Франківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів): , вул. Генерала Чупринки, 29, м. Львів, 79013.

Повний текст судового рішення виготовлено 21.11.2022 року

Суддя В.Б. Сметанюк