Справа №442/6713/22
Провадження №2/442/1370/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року Дрогобицький міськрайонний суд Львівської області в складі головуючого - судді Крамара О.В. розглянувши в приміщенні суду в м. Дрогобичі в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів, -

в с т а н о в и в :

26.10.2022 року, ОСОБА_1 звернулася в суд із вказаним вище позовом в якому просить: стягнути з відповідача в її користь: 95000 грн. заборгованість за договором позики; 31614,73 грн. 3 проценти річних за користування коштами за період з 02.10.2019 по 01.102022; 179,59 грн. 3 проценти річних за користування коштами за період з 02.10.2022 по 24.102022, а також судові витрати.

В обґрунтування якого посилається на те, що 02 жовтня 2019 року, згідно договору позики, вона дала в борг ОСОБА_2 , позику на суму 95000 грн. про, що свідчить письмова розписка від 02.10.2019р., оригінал якої знаходиться при матеріалах справи. Відповідач зобов`язувався повернути вказані кошти до 02 жовтня 2022 року.

Однак, всупереч взятого на себе обов`язку, ОСОБА_2 як до 02.10.2022 так і по день подання позову - борг не повернув, чим порушив виконання свого зобов`язання.

Така протиправна поведінка відповідача грубо порушує її права та інтереси. Оскільки відповідач не бажає вирішити даний спір у позасудовому порядку, то вона змушена звернутися з даним позовом в суд за захистом порушених прав та інтересів.

Ухвалою від 27.10.2022 року в зазначеній справі відкрито провадження та постановлено розглядати дану справу в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін на 17.11.2022 року, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, пред`явлення зустрічного позову. Також позивачу встановлено п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, а відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення.

Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.

Клопотання про розгляд справи за участю сторін від учасників судового процесу не надходило.

Відповідач відзиву на позовну заяву суду не надав.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, то фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України - не здійснюється.

Дослідивши позовну заяву, в процесі встановлення обставин справи та перевірки їх доказами, суд встановив наступні юридичні факти та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів

Відповідно до положень ст.5 ЦПК України, «здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Під способами захисту цивільних прав розуміють передбачені законом заходи примусового характеру, за допомогою яких відновлюються порушені, невизнані або оспорювані права.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

За принциповими положеннями ст. 12 ЦПК України, які встановлюють змагальність цивільного процесу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Матеріалами справи встановлено, що 02.10.2019 між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, відповідно до якого позикодавець надав у борг позичальнику (відповідачу) грошові кошти в сумі 95000 грн., а позичальник зобов`язався повернути таку ж суму грошових коштів в строк до 02.10.2022 року, що підтверджується відповідною розпискою.

Однак як встановлено в судовому засіданні зазначені кошти в розписці, відповідач не повернув у вказаний в розписці строк.

Відповідно до статей 525 та 526 Цивільного кодексу України зобов`язання мають виконуватися належним чином відповідно до умов позики та Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а при відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.

Відповідно до ст.ст. 1046, 1047 Цивільного кодексу України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Згідно до п.1 ст.1049 діючого Цивільного кодексу України, передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно з вимогами ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання чи виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За таких обставин, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань згідно договору позики щодо повернення позики в сумі 95000 грн., з відповідача слід стягнути три проценти річних від простроченої суми, за вказаний час прострочення, розмір яких становить 31794,32 грн. (31614,73 грн. за період з 02.10.2019 по 01.102022 + 179,59 грн. за період з 02.10.2022 по 24.102022).

Системний аналіз наведених вимог законодавства та зібрані по справі докази, оцінені судом належним чином кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, встановлені судом обставини свідчать про те, що позов про стягнення боргу підставний та підлягає задоволенню, оскільки позикодавець вправі вимагати повернення позики, так як позичальник - відповідач, отримавши у власність передані йому позикодавцем позивачем гроші, став зобов`язаним повернути позикодавцю предмет позики в обумовлений договором позики строк.

Щодо витрат понесених позивачем на правову допомогу то, суд зазначає наступне.

24 жовтня 2022 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було укладено угоду про надання правових послуг.

Внесення грошових коштів в сумі 7000 грн., як витрат за надання правової допомоги адвокату, підтверджується, актом виконаних робіт від 24.10.2022, договорами про надання правової допомоги та додатками до них, а також квитанцією від 24.10.2022.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Як зазначив Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі №301/1894/17, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).

Відповідно до правового висновку Верховного Суду, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження) (постанова від 15.04.2020 року у справі №199/3939/18-ц; постанова від 09.06.2020 року у справі №466/9758/16-ц).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що матеріалами справи підтверджено понесені ОСОБА_1 обґрунтовані витрати на правову допомогу, за якою вона змушена була звертатись за захистом порушеного права. Відтак, на користь ОСОБА_1 слід стягнути кошти, сплачені нею у зв`язку з наданням юридичної допомоги у розмірі 7000 грн.

Відповідно до п. 6 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує питання як слід розподілити між сторонами судові витрати, а тому згідно вимог ст. 141 ЦПК України з відповідача слід стягнути судовий збір в користь позивача в розмірі 1268 грн. 00 коп.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 223, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Позов задоволити.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) в користь ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ): 95000 грн. заборгованість за договором позики; 31614,73 грн. 3 проценти річних за користування коштами за період з 02.10.2019 по 01.102022; 179,59 грн. 3 проценти річних за користування коштами за період з 02.10.2022 по 24.102022, а також судові витрати (7000 грн. витрати на правову допомогу + 1268 грн. витрати по сплаті судового збору) в розмірі 8268 грн. 00 коп., а всього: 135062 (сто тридцять п`ять тисяч шістдесят дві) гривні 32 копійки

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Повний текст рішення складено та підписано 17.11.2022року

Суддя О.В. Крамар