Справа № 496/6/21
Провадження № 2/496/346/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 жовтня 2022 року м. Біляївка

Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді - Пасечник М.Л.

за участю секретаря - Бондаренко Л.П.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого та рухомого майна,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про зняття арешту, в якому просить суд скасувати арешт з нерухомого майна, невизначеного майна, яке належить ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , накладеного на підставі виконавчого листа 2-2094/10 від 19.11.2010 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси: 1) Постановою Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер 47210691 від 10.04.2015 року; 2) Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер: 40516239 від 04.11.2013 року; 3) Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер 32808855 від 31.05.2012 року; 4) Постановою Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції про відкриття виконавчого провадження № 24349014 від 07.02.2011 року.

В обґрунтування позову, позивач зазначив, що в квітні 2009 року ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» (назву якого згодом було змінено на ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») в особі його Одеської обласної дирекції, звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення солідарно заборгованості в сумі 3 720 540, 44 грн. за кредитним договором № 014/79790/82/80810 від 29.08.2007 року, у забезпечення виконання зобов`язань за яким було укладено договір поруки № 014/79790/82/80810/1 від 29.08.2007 року. 14.04.2010 року Приморський районний суд м. Одеси прийняв рішення, яким позов ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі його Одеської обласної дирекції до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором було задоволено. ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» був виданий виконавчий лист №2-2094/10 від 19.11.2010 року. На підставі даного виконавчого листа були відкриті виконавчі провадження першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції та Відділом примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області. Вказані виконавчі служби на протязі тривалого часу відкривали виконавчі провадження, проводили виконавчі дії, а потім повертали виконавчий документ стягувачу, керуючись п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», у зв`язку з не проведенням авансування витрат на проведення виконавчих дій.

Таким чином, на підставі виконавчого листа № 2-2094/10 від 19.11.2010 року неодноразово накладалися арешти на все нерухоме та рухоме майно ОСОБА_1 , зокрема: 11.02.2011 року постановою державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєва О.Л. про відкриття виконавчого провадження № 24349014 від 07.02.2011 року; постановами державного виконавця відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Хлєбниковим О.В. про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 31.05.2012 року № 32808855, 04.11.2013 року № 40516239, 10.04.2015 року № 47210691. У грудні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягав виконанню. 24.01.2018 року Приморським районним судом м. Одеси було винесено ухвалу та відмовлено в позові у зв`язку з тим, що судом встановлено, що виконавчий документ не пред`являвся до виконання, не перебував на виконанні та не виконаний, а був повернутий стягувачу ще в 2014 році, при цьому строк на пред`явлення цього виконавчого документа до виконання, який передбачено законом, закінчився. Відповідно до відомостей про виконавче провадження: виконавче провадження завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу. На теперішній час виконавчий документ не пред`являється до виконання, не перебуває на виконанні та не виконаний, а повернутий стягувачу ще в 2014 році, при цьому строк на пред`явлення цього виконавчого документа до виконання, який передбачено законом, закінчився. Відповідно до інформації Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції виконавче провадження завершено, ще 29.06.2011 року виконавчий документ був повернутий стягувачу. Відповідачами, під час прийняття постанов про повернення виконавчого документа стягувачу, арешти, накладені на нерухоме майно ОСОБА_1 , зареєстровані в Державному реєстрі прав на нерухоме майно, зняті не були, чим були порушені майнові права останнього. Повернення виконавчого документа стягувачу є аналогічне закінченню виконавчого провадження, оскільки будь-які дії державним виконавцем після цього не здійснюються та не можуть здійснюватися, тобто виконавче провадження, фактично, закінчується. У зазначеному виконавчому провадженні стягувачем є ПАТ «Райффайзен Банк Аваль», який передав права ОСОБА_2 на підставі Договору про відступлення прав за договорами іпотеки. Права за іпотечним договором від 30.08.2007 року за реєстровим № Д-250 також перейшли до ОСОБА_2 на підставі договору про відступлення прав за договорами іпотеки, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Іценко О.Г. 13.09.2015 року за реєстровим № 1971. Передача права вимоги ОСОБА_2 підтверджується ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2015 року, якою заява ОСОБА_2 про зміну сторони у виконавчому провадженні № 2-2094/2010 була задоволена та він став правонаступником по справі № 2-2094/10. Однак, ОСОБА_2 до виконавчих служб не звертався, у зв`язку з тим, що 23.03.2016 року між ним та ОСОБА_3 було укладено договір про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І.В. за реєстровим № 385. 23.03.2016 року ОСОБА_2 було підписано заяву, якою він підтвердив, що зобов`язання ОСОБА_3 і ОСОБА_1 , відповідно до кредитного договору № 014/79790/82/80810, укладеного між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 29.08.2007 року, є виконаними з моменту підписання Договору про задоволення вимог іпотекодержателя та у ОСОБА_2 відсутні будь-які претензії фінансового характеру щодо виконання зобов`язань за зазначеним кредитним договором та договором поруки № 014/79790/82/80810/1 до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 . Зазначену заяву посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І.В. за реєстровим № 386.

Таким чином, виконавчі служби повернули виконавчий документ стягувачу, але не виконали вимоги ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» та не зняли арешт, накладений на майно (кошти) боржника. 24.01.2018 року Приморським районним судом м. Одеси встановлено, що виконавчий документ не пред`являвся до виконання, не перебував на виконанні та не виконаний, а був повернутий стягувачу в 2014 року, при цьому строк на пред`явлення цього виконавчого документа до виконання, який передбачено законом, закінчився. Основне майно ОСОБА_1 розташоване за адресою: АДРЕСА_1 . Враховуючи викладені обставини, позивач звернувся до суду з вказаним позовом.

Позивач в судове засідання не з`явився, але представник позивача надала до суду письмову заяву, в якій просила справу розглянути за їх відсутності, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити.

Представник Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суд не повідомив.

Представник відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень в Одеській області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) у судове засідання не з`явилася, але надала до суду письмові пояснення, в яких просила відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . В обґрунтування пояснень зазначила, що відповідно до бази даних АСВП на виконанні у Відділі перебували виконавчі провадження, а саме: 1) № 40516239 з виконання виконавчого листа від 19.11.2010 року № 2-2094/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» 3 722 270,44 грн., яке було відкрите 04.11.2013. З метою своєчасного забезпечення задоволення вимог стягувача за виконавчим документом, постановою старшого державного виконавця від 04.11.2013 року накладено арешт на майно, належне боржнику, за сумою звернення стягнення у розмірі 3 722 270,44 грн. 11.02.2014 року та 19.06.2014 року на адресу стягувача направлено листи щодо авансування витрат на проведення виконавчих дій та надано строк для внесення авансового внеску, а також попереджено про повернення виконавчого документу стягувачу без виконання у разі ігнорування запиту. Станом на 20.06.2014 року стягувачем авансування витрат та проведення виконавчих дій не проведено. Враховуючи викладене, керуючись п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження було завершено 20.06.2014 року.; 2) №32808855 з виконання виконавчого листа від 19.11.2010 року № 2-2094/10, виданого Приморським районним судом м. Одеси, про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» 3 722 270,44 грн., яке було відкрите 31.05.2012 року. З метою своєчасного забезпечення задоволення вимог стягувача за виконавчим документом постановою старшого державного виконавця від 31.05.2012 року накладено арешт на майно, належне боржнику, за сумою звернення стягнення у розмірі 3 722 270,44 грн; 13.07.2012 року та 05.09.2012 року на адресу стягувача направлено листи щодо авансування витрат на проведення виконавчих дій та надано строк для внесення авансового внеску, а також попереджено про повернення виконавчого документу стягувану без виконання у разі ігнорування запиту. Станом на 20.11.2012 року стягувачем авансування витрат та проведення виконавчих дій не проведено. Враховуючи викладене, керуючись п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження було завершено 20.11.2013 року.; 3) № 47210691 з виконання виконавчого листа від 19.11.2010 року № 2-2094/10 виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» З 722 270,44 грн., яке було відкрите 10.04.2015 року. При примусовому виконанні вищезазначеного виконавчого провадження державним виконавцем було накладено арешт на майно боржника. Згідно відповіді ДПС України відкриті рахунки боржника в банківських установах відсутні. Згідно відповіді Державної інспекції сільського господарства в Одеській області, відомча техніка за боржником не зареєстрована. Згідно відповіді НКзЦП та ФР боржник серед власників, які володіють значними пакетами емітентів, відсутній. Відповідно до Інформаційної довідки з Реєстру прав власності на нерухоме майно за боржником нерухоме майно не зареєстровано. Станом на 26.06.2015 року транспортний засіб боржника органами внутрішніх справ не знайдені. Іншого майна боржника, на яке можливо звернути стягнення, не виявлено. Враховуючи викладене, керуючись п.4 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження було завершено 26.06.2015 року. Виконавчі провадження були знищені через закінчення строку зберігання, на підставі пунктів 9.9., 9.10 Наказу Міністерства юстиції України про затвердження Порядку роботи з документами в органах державної виконавчої служби № 2274/5 від 22.12.2008 року, у зв`язку з чим неможливо надати копії матеріалів вищевказаних виконавчих проваджень. Станом на теперішній час норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають вчинення виконавчих дій у завершеному виконавчому провадженні. На теперішній час є чітко визначений порядок вчинення виконавчих дій у завершеному виконавчому провадженні, який передбачає тільки зняття арешту з майна боржника після задоволення боржником вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника. На підставі викладеного, державний виконавець не може вчиняти будь-які дії у завершеному виконавчому провадженні

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов до наступного висновку.

Судом встановлено, що згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, на все нерухоме та невизначене майно ОСОБА_1 було накладено арешт, а саме: на підставі постанови державного виконавця Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєва О.Л. від 11.02.2011 року про відкриття виконавчого провадження № 24349014 від 07.02.2011 року; на підставі постанов старшого державного виконавця відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Хлєбникова О.В. про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 31.05.2012 року №32808855, 04.11.2013 року №40516239, 10.04.2015 року № 47210691.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 20.11.2015 року було задоволено заяву ОСОБА_2 про заміну сторони у виконавчому провадженні, замінено стягувача з виконання рішення Приморського районного суду м. Одеси від 14.04.2010 року по справі № 2-2094/2010, а саме з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2019 року відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заяви про визнання виконавчого листа № 2-2094/10, виданого 19.11.2010 року Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» 3 722 270, 44 грн. таким, що не підлягає виконанню. Вказана ухвала вмотивована тим, що спірний виконавчий документ не пред`являвся до виконання, не перебував на виконанні та не виконаний, а був повернутий стягувачу ще в 2014 році, при цьому строк на пред`явлення цього виконавчого документа до виконання, який передбачено законом, закінчився.

Згідно договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І.В. 23.03.2016 року, ОСОБА_3 (Іпотекодавець) передав, а ОСОБА_2 (Іпотекодержатель) прийняв у власність земельну ділянку, площею 0,612 га., що знаходиться за адресою: Одеська область, Комінтернівський район, Фонтанська сільська рада, цільове призначення якої - для ведення садівництва, кадастровий номер земельної ділянки: :01:001:1094. Об`єкт нерухомості передається у власність Іпотекодержателю в рахунок виконання Іпотекодавцем зобов`язань перед Іпотекодержателем за Кредитним договором № 014/79790/82/80810, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та Іпотекодавцем 29.08.2007 року. Укладення цього договору є підтвердженням виконання Іпотекодавцем всіх зобов`язань перед Іпотекодержателем відповідно до Кредитного договору.

ОСОБА_2 була написана заява, яка була посвідчена приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Кірнас І.В. 23.03.2016 року та зареєстрована в реєстрі за № 386, якою він підтвердив те, що зобов`язання ОСОБА_3 , відповідно до Кредитного договору № 014/79790/82/80810, укладеного між ним та ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» 29.08.2007 року, права за яким перейшли до нього на підставі Договору про відступлення прав за договором іпотеки, посвідченого Іценко О.Г., приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу 13.09.2015 року за реєстровим № 1971, є виконаним з моменту підписання Договору про задоволення вимог іпотекодержателя, посвідченого Кірнас І.В., приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу 23.03.2016 року за реєстровим № 385. Будь-які претензії фінансового характеру щодо виконання зобов`язань за вказаним Договором та Договором поруки №014/79790/82/80810/01, укладеним між ВАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_1 29.08.2007 року, до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 у ОСОБА_2 відсутні.

Згідно з інформацією про виконавче провадження від 25.09.2013 року, виконавче провадження № 32808855 з виконання виконавчого листа № 2-2094/10 від 19.11.2010 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» - 3 722 270,44 грн. - завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу 23.11.2012 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно з інформацією про виконавче провадження від 24.09.2013 року, виконавче провадження № 24349014 з виконання виконавчого листа № 2-2094/10 від 19.11.2010 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення грошової суми в солідарному порядку з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в розмірі 3 722 270,44 грн. - завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу 29.06.2011 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Відповідно до відомостей про виконавче провадження № 24349014, виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2094/10 від 19.11.2010 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси, відкрите державним виконавцем Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції Раєвим О.Л. - завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу.

Згідно відомостей про виконавче провадження, виконавче провадження з виконання виконавчого листа № 2-2094/10 від 19.11.2010 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси, відкрите державним виконавцем відділу примусового виконання рішень управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Хлєбниковим О.В. - завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу.

Відповідно до витягу щодо стану виконавчого провадження від 29.03.2021 року, виконавче провадження № 47210691 з виконання виконавчого листа № 2-2094/10 від 19.11.2010 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» - 3 722 270,44 грн. - завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу 26.06.2015 року на підставі п.7 ч.1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно витягу щодо стану виконавчого провадження від 29.03.2021 року, виконавче провадження № 40516239 з виконання виконавчого листа № 2-2094/10 від 19.11.2010 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» - 3 722 270,44 грн. - завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу 20.06.2014 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно витягу щодо стану виконавчого провадження від 29.03.2021 року, виконавче провадження № 32808855 з виконання виконавчого листа № 2-2094/10 від 19.11.2010 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси про стягнення солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» в особі Одеської обласної дирекції ПАТ «Райфайзен Банк Аваль» - 3 722 270,44 грн. - завершено, виконавчий документ повернуто стягувачу 23.11.2012 року на підставі п. 4 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження».

ОСОБА_1 є власником земельної ділянки, площею 0,1000 га (в тому числі сільськогосподарських угідь - 0,1000 га, з них ріллі - 0,1000 га), розташованої за адресою: АДРЕСА_1 , надана для будівництва і обслуговування житлового будинку та господарських будівель, на підставі договору купівлі-продажу, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , посвідченого приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області Галайко О.Д. 06.03.2006 року, зареєстрованого в реєстрі за № 1420.

Відповідно до державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 959996, ОСОБА_1 на праві приватної власності належить земельна ділянка, площею 0,1000 га., розташована за адресою: АДРЕСА_1 , цільове призначення якої: для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).

Стаття 16 ЦК України передбачає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання права.

Позов про звільнення майна з-під арешту може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідно до ч.2 ст. 30 ЦПК України позови про зняття арешту з майна пред`являються за місцем знаходження цього майна або основної його частини.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, установленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту. Така позиція викладена в постанові Верховного Суду України №6-26цс13 від 15.05.2013 року, яка відповідно до ст. 360-7 ЦПК України є обов`язковою для суду.

На рівні національного законодавства гарантії захисту права власності закріплені в ст. 41 Конституції України, за змістом якої кожен має право володіти, користуватися й розпоряджатися своєю власністю за винятком обмежень встановлених законом.

Відповідно до ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Крім цього, зміст цього конвенційного положення про захист права власності розкритий у ряді Рішень Європейського Суду з прав людини. Так, у Рішенні Європейського суду від 29.11.1991 року у справі «Пайн Велі Девелопментс ЛТД та інші проти Ірландії» зазначається, що власники мають право претендувати щонайменше на законне сподівання на можливість користуватися своєю власністю.

Також, Європейський суд з прав людини у своїй прецедентній практиці виходить із того, що положення пункту 1 статті 6 та статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує кожному право подати до суду будь-який позов, що стосується його прав і обов`язків цивільного характеру (п. 36 рішення ЄСПЛ від 21.02.1975 року у справі «Голден проти Сполученого Королівства») та кожен має право на ефективний засіб юридичного захисту (ст.13 Конвенції).

Особи, котрі зазнають порушення права мирного володіння майном, як і інших визначених Конвенцією прав, відповідно до ст. 13 міжнародного правового акту повинні бути забезпеченні можливістю ефективного засобу юридичного захисту в національному органі.

Відповідно до ст.ст. 316, 317, 319 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. Власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Статтею 391 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Позивач має право володіти, користуватися та розпоряджатися своїм майном на свій розсуд, однак не може цього робити через наявність обтяження на належне йому майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

В ході судового розгляду, судом встановлено, що усі відкриті виконавчі провадження були завершені. Виконавчий документ не пред`являвся до виконання, не перебував на виконанні та не виконаний, а був повернутий стягувачу ще в 2014 році, при цьому строк на пред`явлення цього виконавчого документа до виконання, який передбачено законом, закінчився, про що також було зазначено в ухвалі Приморського районного суду м. Одеси від 24.01.2019 року.

Згідно із ч. 2 ст. 50 Закону України «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Норми Закону України «Про виконавче провадження» не передбачають вчинення виконавчих дій у завершеному виконавчому провадженні.

Так, судом встановлено, що державними виконавцями не були винесені постанови про зняття арешту з майна ОСОБА_1 , під час винесення постанов про закриття виконавчих проваджень.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, у своєму позові ОСОБА_1 просить суд зняти арешт з усього нерухомого та невизначеного майна, яке йому належить.

Однак, дослідивши надані позивачем докази, судом встановлено, що на праві приватної власності ОСОБА_1 належить лише земельна ділянка, площею 0,1000 га, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Наявність іншого майна, яке б перебувало у володінні останнього, судом не встановлено, та матеріали справи не містять інформації щодо цього.

Виходячи з чого, суд вважає можливим позов задовольнити частково, та зняти арешт саме з вказаної земельної ділянки, яка є власністю позивача.

На думку суду, подальший її арешт не має будь-якого юридичного значення, адже виконавчі провадження, в рамках яких цей арешт був накладений, завершені, більше 3-х років тому.

Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивач в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить до висновку про необхідність захисту його права шляхом скасування такого арешту, оскільки позовні вимоги засновані на законних підставах та знайшли своє повне підтвердження в ході судового розгляду.

Стаття 59 Закону України «Про виконавче провадження» передбачає випадки зняття арешту з майна, зокрема арешт майна може бути знятий за рішенням суду.

Виходячи з вищевикладеного, на час звернення із позовною заявою до суду за наявності арешту (обтяження) накладеного на майно, порушується право власності позивача, внаслідок чого він позбавлений можливості в повному обсязі користуватися та розпоряджатися своїм майном на власний розсуд, підстав для продовження обтяження на майно суд не вбачає, оскільки виконавчий лист не перебуває на примусовому виконанні, а тому право позивача підлягає судовому захисту у заявлений ним спосіб, шляхом зняття арешту з належного йому майна.

Оцінюючи усі докази, досліджені в ході розгляду справи в їх сукупності, суд вважає за можливе задовольнити позовні вимоги ОСОБА_1 частково.

Керуючись ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження», ст.ст. 16, 316, 317, 319, 321 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 30, 76-89, 223, 258, 259, 263-265, 350-355 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_1 до відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, Першого Малиновського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, ОСОБА_2 про зняття арешту з нерухомого та рухомого майна - задовольнити частково.

Скасувати арешт з земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0226, яка розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , яке належить ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ), накладений на підставі виконавчого листа 2-2094/10 від 19.11.2010 року, виданого Приморським районним судом м. Одеси: відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного управління юстиції в Одеській області Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серії та номер 47210691 від 10.04.2015 року; Постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 40516239, виданий 04.11.2013 року; Постановою про арешту про майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер 32808855 від 31.05.2012 року; Першим Малиновським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції на підставі постанови про відкриття виконавчого провадження ВП №24349014 від 07.02.2011 року.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суд

Повний текст рішення складено 24.11.2022 року.

Суддя М.Л. Пасечник