ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 636/1548/20 Номер провадження 22-ц/814/2979/22Головуючий у 1-й інстанції Ковригін О.С. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 липня 2020 року, ухвалене суддею Ковригіним О.С., повний текст рішення складено - дата не вказана

у справі за позовом представника ОСОБА_2 - адвоката Гардаушенка Сергія Павловича до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Людмила Михайлівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщева Олена Анатоліївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності, -

В С Т А Н О В И В:

28 квітня 2020 року представник ОСОБА_2 - адвокат Гардаушенко Сергій Павлович звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Людмила Михайлівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщева Олена Анатоліївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності, в якому просив суд визнати договір купівлі-продажувід 26.09.2011 року земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2837, в частині, що стосується покупця ОСОБА_3 - недійсним; визнати ОСОБА_2 дійсним покупцем земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364) за договором купівлі-продажу від 26.09.2011 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2837; визнати договір купівлі-продажу від 25.04.2012 року земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 351, в частині, що стосується покупця ОСОБА_3 - недійсним; визнати ОСОБА_2 дійсним покупцем земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273) за договором купівлі-продажу від 25.04.2012 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 351; визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364); визнати за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273).

Позовні вимоги мотивовані тим, щоу 2011 році позивач домовився з ОСОБА_3 про те, що останній за кошти позивача придбає земельні ділянки в смт. Новопокровка Чугуївського району Харківської області. Вони неодноразово обговорювали місце розташування земельних ділянок, їх площу. Згодом позивач повинен був оформити довіреність на укладення договорів купівлі-продажу. 20.09.2011 року позивач передав ОСОБА_3 70 000,00 грн. для придбання зазначених земельних ділянок. Однак, незважаючи на домовленість, 26.09.2011 року відповідач уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., зареєстрований в реєстрі за №2837 та 25.04.2012 року - договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А., зареєстрований в реєстрі за №351, в яких покупцем зазначений ОСОБА_3 . Отже, фактично відповідач придбав земельні ділянки на своє ім`я, однак за кошти ОСОБА_2 . Про існування зазначених договорів купівлі-продажу позивач дізнався лише у серпні 2017 року. До цього часу він перебував за кордоном.

Рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 06 липня 2020 року позов Гардаушенка Сергія Павловича , діючого в інтересах ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Людмила Михайлівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщева Олена Анатоліївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності- задоволено.

Визнано договір купівлі-продажу від 26.09.2011 року земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., зареєстрований в реєстрі за №2837 в частині, що стосується покупця ОСОБА_3 - недійсним.

Визнано ОСОБА_2 дійсним покупцем земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364) за договором купівлі-продажу від 26.09.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., реєстровий №2837.

Визнано договір купівлі-продажу від 25.04.2012 року земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А., зареєстрований в реєстрі за №351 в частині, що стосується покупця ОСОБА_3 - недійсним.

Визнано ОСОБА_2 дійсним покупцем земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273) за договором купівлі-продажу від 25.04.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А., реєстровий №351.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364), призначену для будівництва і обслуговування житлового будинку і господарських будівель.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на земельну ділянку, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273), призначену для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що суд визнав доведеним, що спірні земельні ділянки було придбано за кошти позивача ОСОБА_2 та для нього, а тому не можуть бути віднесені до спільної сумісної власності подружжя. Договори купівлі-продажу спірних земельних ділянок в цілому відповідають вимогам закону і можуть бути визнаними недійсними лише в частині особи покупця, оскільки дійсним покупцем є позивач ОСОБА_2 , позов є обгрунтованим, доведеним та таким, що підлягає задоволенню.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідність висновків обставинам справи, неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_3 перебували у зареєстрованому шлюбі, під час перебування у шлюбі придбали у 2011 році дві земельні ділянки, які є предметом даного спору. Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 у 2017 році звернулася до суду з позовом про поділ вказаних земельних ділянок як спільно набутого майна подружжя. Після цього брат її чоловіка ОСОБА_3 - ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом, в якому заявив, що у 2011 році він надав ОСОБА_3 грошові кошти для придбання цих земельних ділянок, що ці дялнки набувалися за його рахунок, для нього особисто, тому угоди купівлі-продажу земельних ділянок мають бути визнані недійсними в частині покупця, а право власності на земельні ділянки має бути визнано за ОСОБА_2 . Вказує, що даний аналогічний позов подано ОСОБА_2 втретє та втретє задоволений суддею Ковригіним О.С. Зазначає, що оскаржувані договори купівлі-продажу укладені у письмовій формі і нотаріально посвідчені. Покупець ОСОБА_3 на момент купівлі земельних ділянок перебував у шлюбі з ОСОБА_1 , нотаріусами при укладенні вказаних договорів роз`яснено йому та його дружині про те, що вказані об`єкти нерухомого майна набуваються ними у спільну сумісну власність, також відібрано у дружини ОСОБА_3 заяву, підпис якої нотаріально посвідчено, відповідно до тексту якої ОСОБА_1 надає своє чоловіку дозвіл на розпорядження спільними коштами з метою купівлі земельних ділянок. Таким чином, укладаючи ці договори, ОСОБА_3 підтвердив дійсність свого наміру щодо їх придбанння за спільні кошти подружжя та набуття їх у спільну сумісну власність зі своєю дружиною. У подальшому жодних заперечень щодо такого статусу майна протягом шести років ані у нього, ані у будь-яких третіх осіб не виникало. Вказує, що боргову розписку ОСОБА_3 було сфальсифіковано, жодних грошових коштів ОСОБА_2 ніколи їм не позичав, а станом на 2011 рік мав інше прізвище, перебував на території РФ, де відбував покарання за вчинення злочину. Крім цього, у суді встановлено, що на одній із земельних ділянок наявний об`єкт незавершеного будівництва - житловий будинок, будівництво якого здійснювалося відповідачами під час шлюбу. Представником позивача також було заявлено, що цей будинок будується відповідачами для позивача та в його інтересах, був призначений для проживання у ньому саме позивача. Позивач не проживає в Харківський області, його місцем проживання є Хмельницька область, позивачем не надано доказів того, що він пересилав гроші на його будіництво чи будь-яким іншим способом приймав участь у його будівництві. Вказує, що суд першої інстанції не оглянув оригінал розписки у судовому засіданні, суд відхилив клопотання відповідача ОСОБА_1 про проведення експертизи на предмет визначення періду її написання. Суд безпідставно зазначив у рішенні про те, що дата (період) написання розписки не має значення і лише на тій підставі, що сторони не заперечують факт написання розписки саме ОСОБА_3 . Також вказує, що навіть, якщо припустити, що грошові кошти дійсно позивач надав відповідачеві, то з моменту надання такі кошти є спільним майном подружжя і могли бути використані подружжям на власний розсуд, є єдиним зобов`язанням, яке наявне у позичальника за договором позики, це зобов`язання щодо їх повернення. Також посилається на те, що якби позивач дійсно позичав гроші та фінансував будівництво, як про це зазначає його представник, то він достовірно повинен був знати про придбання земельних ділянок та умови такого придбання, тобто набуття у власність саме Дроботенками, проте, у строк, передбачаний законодавством для оскарження права власності до суду, з відповідним позовом він не звернувся. Вказує, що позивачу достовірно було відомо про те, що земельні ділянки набуваються його братом у приватну власність, оскільки позивач особисто під час укладенння відповідних угод участі не брав, довіреності про укладення договору в його інтересах не надавав. Вказує, що строк позовної давності щодо оскарженння договір купівлі-продажу сплив 26.09.2014 року, тому до позовних вимог ОСОБА_2 повинен бути застосований строк позовної давності. Також вказує, що до позовних вимог може бути застосовано положення п. 3 ч. 1 ст. 255 ЦПК України щодо закриття провадження у справі з огляду на існування постанови Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі №636/3142/19.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.05.2021 року відкрито провадження у даній справі (т.2 а.с. 145).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.05.2021 року справа призначена до розгялду на 05.07.2021 року, з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 148)

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 - адвокат Гардаушенк С.П. просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції- залишити без змін.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 01.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (т.2 а.с. 231).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року дана цивільна справа призначена до розгляду на 03.10.2022 року, з повідомленням учасників справи (т.2 а.с. 232).

У судове засідання 23.11.2022 року до апеляційного суду не з`явилися учасники справи. 23.11.2022 року до апеляційного суду надійшла заява представника ОСОБА_1 - адвоката Орел В.В. про розгляд справи без участі відповідача ОСОБА_1 та її представника (т.2 а.с. 258). Позивач ОСОБА_2 та його представник - адвокат Гардаушенко С.П. належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення 31.10.2022 року судових повісток про виклик до суду у цивільній справі на офіційну електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України (т.2 а.с. 250,252). 31.10.2022 року на сайті «Судова влада України» розміщено оголошення про виклик ОСОБА_3 для участі у даній справі (т.2 а.с. 257). Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Клопотанням про відкладення не надходили. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 20.09.2011 року ОСОБА_2 передав ОСОБА_3 70 000,00 грн. (сімдесят тисяч грн. 00 коп.) для придбання зазначених земельних ділянок, що підтверджується розпискою (т.1 а.с. 12).

26.09.2011 року ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2837 та 25.04.2012 року - договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 351 (т.2 а.с. 13,18).

Позивач стверджує, що земельні ділянки придбані за його власні кошти, він є дійсним покупцем вказаних земельних ділянок.

Відповідач ОСОБА_3 проти даних обставин не заперечує.

Доводи відповідача ОСОБА_1 щодо того, що на момент складання розписки та передачі коштів позивач мав прізвище « ОСОБА_5 » та відбував покарання на території Російської Федерації, суд першої інстанції не взяв до уваги, оскільки жодних доказів, які б підтверджували дані факти відповідачем ОСОБА_1 та її представником ОСОБА_6 , надано не було.

Той факт, що на момент передачі коштів та складання розписки позивач мав прізвище « ОСОБА_7 » та мав фінансову можливість передати відповідачу ОСОБА_3 кошти у розмірі 70 000 грн., підтверджено копіями довідок про доходи фізичної особи, ОСОБА_2 за 2007 - 2011 роки (т.1 а.с. 220-224).

Крім цього, відсутність можливості подружжям ОСОБА_8 самостійно за власні кошти придбати земельні ділянки пояснюється невисоким доходом ОСОБА_3 та наявністю значних витрат в цей період, що підтверджується копіями індивідуальних відомостей про застраховану особу ОСОБА_3 з Пенсійного фонду України, в яких міститься інформація про розмір доходів відповідача за період з 2000 року по 2015 рік, копією розрахунку заборгованості за кредитним договором №800002669 щодо погашення кредиту на купівлю квартири ОСОБА_3 , свідченнями відповідача ОСОБА_3 та відповідача ОСОБА_1 (т.1 а.с. 212-219).

Відповідно до приписів ст. 60 Сімейного Кодексу України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Тобто, тлумачення статті 60 СК України дозволяє зробити висновок, що законом встановлено про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. Такий висновок зроблений Верховним Судом України в постанові від 24 травня 2017 року у справі № 274/3158/15-ц.

Щодо заяви представника відповідача ОСОБА_9 стосовно позовної давності, то суд першої інстанції не взяв її до уваги, виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Згідно зі ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Відповідно до ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. Відповідно до ч. 3 ст. 267 ЦК України, позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. При чому сторона, яка робить відповідну заяву, має її обґрунтувати, а не лише здійснити загальне посилання на сплив позовної давності.

В цій частині судом першої інстанції встановлено, що позивач ОСОБА_2 дізнався про те, що його права порушено у серпні 2017 року, тому пред`явлення ним позовної заяви відбулося у межах строків позовної давності.

Відповідно до ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього кодексу.

Недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання договору купівлі-продажувід 26.09.2011 року земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., зареєстрованого в реєстрі за № 2837, в частині, що стосується покупця ОСОБА_3 - недійсним; визнання ОСОБА_2 дійсним покупцем земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364) за договором купівлі-продажу від 26.09.2011 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., зареєстрованим в реєстрі за № 2837; визнання договору купівлі-продажу від 25.04.2012 року земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273), посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А., зареєстрованого в реєстрі за № 351, в частині, що стосується покупця ОСОБА_3 - недійсним; визнання ОСОБА_2 дійсним покупцем земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273) за договором купівлі-продажу від 25.04.2012 року, посвідченим приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А., зареєстрованим в реєстрі за № 351; визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364); визнання за ОСОБА_2 права власності на земельну ділянку площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273).

Згідно п.2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обгрунтованими, якщо апеляційну скаргу обгрунтовано такою підставою.

В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 вказує на те, що у даній справі позивачем втретє був поданий аналогічний позов, він знову розглядався суддею Ковригіним О.С. та втретє був задоволений.

По справі вбачається, що рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 14.12.2017 року, ухвалене під головуванням судді Ковригіна О.С. (справа №636/4177/17), позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Людмила Михайлівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщева Олена Анатоліївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності - задоволено, визнанодоговір купівлі-продажу від 26.09.2011 року земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., в частині, що стосується покупця ОСОБА_3 - недійсним; визнано ОСОБА_2 дійсним покупцем вище вказаної земельної ділянки за договором купівлі-продажу від 26.09.2011 року; визнано договір купівлі-продажу від 25.04.2012 року земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А., в частині, що стосується покупця ОСОБА_3 - недійсним; визнано ОСОБА_2 дійсним покупцем вказаної земельної ділянки, за договором купівлі-продажу від 25.04.2012 року (т.1 а.с. 112-114), яке постановою Апеляційного суду Харківької області від 24.05.2018 року - скасоване та ухвалене нове рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Людмила Михайлівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщева Олена Анатоліївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності (т.1 а.с. 115-118).

Підставою для скасування вказаного рішення з ухваленням нового рішення про відмову у позові стало не залучення до участі у справі усіх осіб, права яких зачіпаються заявленими вимогами, а саме право дружини відповідача - ОСОБА_1 , оскільки зі змісту договорів купівлі-продажу земельних ділянок вбачається, що придбаннян зазначених земельних ділянок вчинено за письмовою згодою дружини покупця ОСОБА_1 .

Зі змісту рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 14.12.2017 року вбачається, шо суд першої інстанції дійшов висновку про задоводення позву, оскільки договори купівлі-продажу в цілому відповідають вимогам закону і можуть бути визнані недійсними лише в частині особи покупця, т.я. сторони не заперечують, що дійсним покупцем є позивач ОСОБА_2 (т.1 а.с. 113).

Далі, рішенням Чугуївського міського суду Харківської області від 11.09.2019 року, ухвалене під головуванням судді Ковригіна О.С. (справа №636/3142/17), позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Людмила Михайлівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщева Олена Анатоліївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності - задоволено в повному обсязі (т.1 а.с. 61-63).

Вбачається, що мотивувальна частина цього рішення суду є ідентичною мотивувальній частині рішення суду від 14.12.2017 року, та містить аналогічний висновок суду, який викладений у резолютивній частині рішення суду від 06.07.2020 року, яке є предметом даного апеляційного оскарження, зокрема, суд першої інстанції дійшов висновку про задоводення позову, оскільки договори купівлі-продажу в цілому відповідають вимогам закону і можуть бути визнані недійсними лише в частині особи покупця, т.я. сторони не заперечують, що дійсним покупцем є позивач ОСОБА_2 .

Постановою Харківського апеляційного суду від 16.12.2019 року рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 11.09.2019 року залишено без змін (т.1 а.с. 64-67).

Постановою Верховного Суду від 08.04.2020 року вказані судові рішення - скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , треті особи: ОСОБА_1 , приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Людмила Михайлівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщева Олена Анатоліївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності - відмовлено.

Як вбачається зі змісту постанови Верховного Суду від 08.04.2020 року, підставою для скасування судових рішень є те, що належними відповідачами у справах про визнання правочинів недійсними є сторони таких правочинів, а також враховуючи презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу, відповідачми у цій справі мали бути не лише ОСОБА_3 , а й ОСОБА_1 , продавці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.1 а.с. 68-76).

Як вбачається з матеріалів справи, яка є предметом даного апеляційного перегляду, 13.05.2020 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Цимбалюком С.В. подана заява про відвід головуючого судді Ковригіна О.С. з тих підстав, що у роглянутих раніше цивільних справах №636/4177/17 та №636/3142/19 головуючий суддя Ковригін О.С. висловив і чітко сформував свою позицію з приводу заявлених позовних вимог, які викладені у рішеннях суду від 14.12.2017 року та від 11.09.2019 року, що у відповідності до вимог п.5 ч. 1 ст.36 ЦПК України є безумовною підставою для сумніву в об`єктивності та неупередженості судді при розгляду справи (т.1 а.с. 55-49).

Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 15.05.2020 року у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Цимбалюка С.В. про відвід головуючого судді Ковригіна О.С. у цивільній справі №636/1548/20 - відмовлено (т.1 а.с. 21-22).

22.05.2020 року представником відповідача ОСОБА_1 - адвокатом Цимбалюк С.В. вдруге подана заява про відвід головуючого судді Ковригіна О.С. з тих підстав, що у роглянутих раніше цивільних справах №636/4177/17 та №636/3142/19 головуючий суддя висловив і чітко сформував свою позицію з приводу заявлених позовних вимог, які викладені у рішеннях суду від 14.12.2017 року та від 11.09.2019 року, що у відповідності до вимог п.5 ч.1 ст. 36 ЦПК України є безумовною підставою для сумніву в об`єктивності та неупередженості судді при розгляду справи (т.1 а.с. 107-111).

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області Ковригіним О.С. від 25.05.2020 року визнана заява представника відповідача - адвоката Цимбалюк С.В. про відвід головуючого судді Ковригіна О.С. у цивільній справі №636/1548/20 - необгрунтованою, передана до канцелярії суду для здійснення автоматизовного розподілу іншому судді відповідно до ст. 33 ЦПК України (т.1 а.с. 142-143).

Ухвалою судді Чугуївського міського суду Харківської області Оболєнської С.А. від 27.05.2020 року відмовлено у задоволенні заяви представника відповідача - адвоката Цимбалюка С.В. про відвід судді Ковригіна О.С. (а.с. 1-2 провадження№2-ві/636/6/20).

Згідно п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Крім цього, згідно ч. 1 ст. 37 ЦПК України суддя, який брав участь у вирішенні справи в суді першої інстанції, не може брати участі в розгляді цієї самої справи в судах апеляційної і касаційної інстанцій, а так само у новому розгляді справи судом першої інстанції після скасування рішення суду або ухвали про закриття провадження у справі.

По справі вбачається, що після скасування 24.05.2018 року Апеляційним судом Харківької області рішення суду першої інстанції від 14.12.2017 року та ухвалення нового рішення про відмову у позові, позивач подав у 2019 році та у 2020 році нові позови про той самий предмет і з тих самих підстав, проте, у справі №636/3142/19 вказав ОСОБА_1 як третю особу, а у даній справі №636/1548/20 вказав ОСОБА_1 відповідачем. Тобто має місце новий розгляд справи судом першої інстанції у тому ж складі, що дійсно вказує на існування інших підстав,що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді, а також дає підстави для висновку про недопустимість повторної участі судді у розгляді справи.

Встановлене колегією суддів є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення у відповідності до вимог п.2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України, оскільки в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому тричі було заявлено відвід, що є одним із доводів апеляційної скарги, та підстави його відводу визнаються судом апеляційної інстанції обгрунтованими.

Крім цього, ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права, у зв`язку з чим прийшов до помилкового висновку про задоволення позову.

Вирішуючи позовні вимоги, колегія суддів приходить до наступних висновків.

Як встановлено судом першої інстанції, 26.09.2011 року ОСОБА_3 уклав договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0364), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Л.М., зареєстрований в реєстрі за № 2837 та 25.04.2012 року - договір купівлі-продажу земельної ділянки, площею 0,15 гектарів, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (кадастровий номер :00:001:0273), посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщевою О.А., зареєстрований в реєстрі за № 351 (т.1 а.с. 13, 18).

Як вбачається з п.3.1. договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.09.2011 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , сторони підтверджують, що вони не визнані недієздатними чи обмежено дієздатнимим, укладення договору відповідає їх інтересам, волевиявленння є вільним і усвідоменим і відповідає їх внутрішній волі, умови договору є зрозумілі і відповідають реальній домовленості сторін, договір не приховує іншого правочину і спрямований на реальне настання наслідків, які обумовлені у ньому.

Пукт 5.6. цього договору передбачає, що норми чинного законодавства щодо порядку оформлення права власності на земельну ділянку, зміст ст.ст. 20,21,81,103-109,125,126,140,202,210,211 Земельного кодексу України, ст.ст. 229,230,231,233,234,235,657 Цивільного кодексу України сторонам договору нотаріусом роз`яснено.

Пункт 5.7. цього договору купівлі-продажу земельної ділянки від 26.09.2011 року зазначає, придбання земельної ділянки за цим договором вчиняється за письмовою згодою дружини покупця ОСОБА_1 , посвідченою приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області 26.09.2011 року, за реєстром №2836.

У пункті 5.10. цього договору вказано, що продавець та покупець підтверджують, що договір не носить характеру фіктивного та удаваного правочину, не є зловмисним і відповідає їх дійсним намірам створити для себе юридичні наслідки.

Таким чином, як вбачається зі змісту цього договору, він не містить застережень відносно того, що земельна ділянка, яка є його предметом, придбана не за спільні кошти подружжя (що кошти позичені у третіх осіб, кредитні кошти тощо). Вбачається, що посвідчуючи цей договір, приватний нотаріус виходив з того, що саме подружжям придбавається земельна ділянка у власність за спільні кошти, тому нотаріусом була відібрана письмова згода іншого подружжя ОСОБА_1 на укладення цього правочину. Сторонам правочину нотаріусом було роз`яснено правові наслідки правочину, який вчинено під впливом помилки (ст.229 ЦК України), під впливом обману (ст. 230 ЦК), під впливом насильства (ст.231 ЦК), під впливом тяжкої обставини (ст. 233 ЦК), правові наслідки фіктивного, удаваного правочинів (ст. 234, 235 ЦК). Договір містить пункт, який засвідчує, що цей договір відповідає дійсним намірам сторін створити для себе юридичні наслідки, тобто намір покупця ОСОБА_3 придбати у власність в інтересах своєї сім`ї цю земельну ділянку.

Як вбачається зі змісту договору купівлі-продажу земельної ділянки від 25.04.2012 року, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_11 , що покупець ОСОБА_3 купує вище вказану нерухомість за згодою дружини ОСОБА_1 , що підтверджується її заявою, підпис на якій посвідчено приватним нотарусом Харківського міського натаріального округу Харківської області Галіщевою О.А., реєстр №350, сторони договору однаково розуміючи значення та умови цього правочину та його правові наслідки, підтверджують дійсність намірів при його складанні, а також те, що він не носить характеру фіктивного та удаваного правочину. Зміст статей 90,125,126,131,132,140, 158,210,211 Земельного кодексу України, ст. 65 Сімейного колексу України, статей 655,657,658,659,662 ЦК України сторонам договору.

Таким чином, зі змісту договору купівлі-продажу від 25.04.2012 року земельної ділянки вбачається, що він не містить будь-яких застережень про те, що дана земельна ділянка придбавається для третьої особи за її кошти, що її продаж вчинено за кошти третіх осіб чи за позичені (кредитні кошти тощо), сторонам цього договору приватним нотаріус роз`яснено наслідки ст. 65 СК України, яка передбачає право подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, нотаріусом при посвідчені цього договору була відібрана письмова заява в іншого подружжя ОСОБА_1 про згоду на придбання цієї земельної ділянки, тобто, виходячи зі змісту укладеного договору вбачається, що земельна ділянка придбавається ОСОБА_3 за кошти сім`ї та в інтересаї сім`ї.

Крім цього, Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст.. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п.7 цієї ж постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Пред`являючи даний позов, представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Гардаушенко С.П. не вказав підстави, передбачені законом, для визнання договорів купівлі-продажу земельних ділянок недійсним, тобто, конкретну норму ЦК України.

Крім цього, позовна заява містить посилання на ст. 217 ЦК України, яка передбачає, що недійсність окремої частини правочину не має наслідком недійсності інших його частин і правочину в цілому, якщо можна припустити, що правочин був би вчинений і без включення до нього недійсної частини.

Позовна вимога про визнання недійсними договорів купівлі-продажу земельних ділянок в частині, що стосується покупця ОСОБА_3 , та визнання ОСОБА_2 дійсним покупцем за цими договорами по суті тягне недійсність укладених правочинів в цілому, оскільки протилежно змінює їх зміст та стає не зрозумілим, з якою метою відбиралася згода подружжя ОСОБА_1 на укладення цих правочинів, роз`яснювалися приватними нотаріусами наслідки ст. 65 СК України, а тому колегія суддів приходить до висновку про те, що у даному випадку не може бути застосована ст. 217 ЦК України.

Згідно ч.1 ст. 412 ЦПК України вказівки, що містяться в постанові суду касаційної інстанції, є обов`язковими для суду першої та апеляційної інстанцій під час нового розгляду справи.

У постанові Верховного Суду від 08.04.2020 року у справі №636/3142/19 вказано, що відповідачами у справі мали бути не лише ОСОБА_3 , а й ОСОБА_1 , продавці ОСОБА_10 та ОСОБА_11 (т.1 а.с. 74).

Згідно п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо суд прийняв судове рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі.

Як вбачається з матеріалів справи, що є предметом даного апеляційного перегляду, продавці земельних ділянок ОСОБА_10 та ОСОБА_11 не притягнуті до участі у справі, що свідчить про не виконання позивачем вказівок Верховного Суду. Дана обставина є самостійною підставою для відмови у позові, виходячи з п. 4 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Оскільки правила позовної давності застосовуються за заявою сторони у разі, коли позовні вимоги є обгрунтованими, доведеними та підлягають задоволенню, а у даному випадку у задоволенні позову слід відмовити по суті за безпідставністю позовних вимог, а також з підстав порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення та ухвалення нового рішення, тому строк позовної давності не застосовується.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно п.2 ч.2 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмовив позові - на позивача.

Як вбачається з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_1 сплатила 1261,30 грн. судового збору при подачі апеляційної скарги (т.2 а.с. 115), який підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п. 3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п.1,2,3,4, 376 ч.3 п.2,4, 381-384ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Чугуївського міського суду Харківської області від 06 липня 2020 року - скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову представника ОСОБА_2 - адвоката Гардаушенка Сергія Павловича до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , треті особи: приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Олійник Людмила Михайлівна, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Харківської області Галіщева Олена Анатоліївна, про визнання договорів купівлі-продажу недійсними та визнання права власності- відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1261,30 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов