РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/3694/22

Провадження № 22-ц/4815/1418/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Вейтас І.В.,

суддів: Боймиструка С.В.,

Хилевича С.В.

секретар Пиляй І.С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Національний університет водного господарства та природокористування,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Рівне апеляційну скаргу Національного університету водного господарства та природокористування на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2022 року, повний текст складено 15 липня 2022 року, у складі судді Гордійчук І.О., у справі за позовом ОСОБА_1 до Національного університету водного господарства та природокористування про зобов`язання вчинити дії по нарахуванню та стягненню єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування,

ВСТАНОВИВ:

В березні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Національного університету водного господарства та природокористування про зобов`язання вчинити дії по нарахуванню та стягненню єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування.

Позов обґрунтовано тим, що з 1972 року по 05 липня 2018 року ОСОБА_1 працював в Національному університеті водного господарства та природокористування. Наказом НУВГП К№454 від 04 липня 2018 року позивача було звільнено з посади завідувача кафедри з 05 липня 2018 року, дію контракту від 29 листопада 2013 року № 507 припинено. Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року у справі № 569/13347/18 позов ОСОБА_1 до НУВГП про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено частково, скасовано п.1 наказу по Національному університету водного господарства та природокористування К № 454 від 04.07.2018 року в частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 та припинення з ним контракту від 29.11.2013 року №507. Даним судовим рішенням ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача кафедри Національного університету водного господарства та природокористування відповідно до умов контракту №507 від 29.11.2013 року з поновленням попередніх умов праці з 05.07.2018 року, стягнуто з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 96 431,70 гривень та 1409,60 гривень понесених судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць за період з 05.07.2018 року по 05.08.2018 року в сумі 11198,52 гривень допущено до негайного виконання. У задоволенні решти вимог відмовлено.

На підставі рішення суду НУВГП 15.02.2019 року видано наказ К№ 00215, яким скасовано п.1 наказу від 04 липня 2018 року К №454 «Про особовий склад» щодо звільнення ОСОБА_1 та припинення з ним контракту від 29 листопада 2013 року №507. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри відповідно до умов контракту від 29 листопада 2013 року №507 з поновленням попередніх умов праці з 05 липня 2018 року.

При цьому роботодавець не надав Державній податковій службі України в Рівненській області документи, які б підтверджували перерахунок єдиного соціального внеску за зазначений період (з 06 серпня 2018 року по 15 лютого 2019 року), що підтверджується витягом з сайту Пенсійного фонду України, що свідчить, що за цей період страховий стаж позивачу не зараховано, оскільки роботодавець не перерахував в пенсійний Фонд необхідний внесок.

НУВГП не сплатив єдиний соціальний внесок у ПФУ, порушивши право позивача на своєчасний перерахунок пенсії, встановлений ч.4 ст.42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».

У відповіді ГУПФУ в Рівненській області від 31.12.2021 року зазначено, що відомості від страхувальника про ОСОБА_1 відсутні за період з серпня 2018 року по січень 2019 року.

Позивач просив суд зобов`язати Національний університет водного господарства та природокористування нарахувати та сплати Єдиний соціальний внесок із середньої заробітної плати ОСОБА_1 за період з 06.08.2018 року по 15.02.2019 року, із загальної суми 85233,18 гривень.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2022 року позов ОСОБА_1 задоволено, зобов`язано Національний університет водного господарства та природокористування оподаткувати єдиним соціальним внеском і сплатити в порядку, передбаченому ч.2 ст.7 ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загально обов`язкове державне соціальне страхування» кошти, у вигляді середньої заробітної плати за вимушений прогул, стягнуті з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_1 судовим рішенням від 15 лютого 2019 року у справі №569/13347/18, вирішено питання про судові витрати.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач не здійснив нарахування та сплату єдиного внеску на нарахований позивачу за рішеннями судів середній заробіток за період з 06 серпня 2018 року по 15 лютого 2019 року тому позовна вимога про зобов`язання оподаткувати єдиним соціальним внеском зазначені кошти обґрунтована та підлягає задоволенню.

З апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції звернувся Національний університет водного господарства та продовольства. Скарга обґрунтована тим, що в травні 2021 року НУВГП на виконання рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року та постанови Рівненського апеляційного суду від 20 травня 2021 року у справі № 569/13347/18, ОСОБА_1 було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 85233,18 гривень за період з 06 серпня 2018 року по 15 лютого 2019 року. Відповідач вказує, що Університет виконав рішення судів в повному обсязі без зменшення (утримання) на суму податків і зборів, аби жодним чином не погіршувати становище працівника, якого поновлено на роботі. Вказує, що після отримання повної суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу ОСОБА_1 , як платник податків мав і на даний час має можливість самостійно сплатити ЄСВ та уникнути проблем із нарахуванням страхового стажу. Крім того вказує, що виплата середнього заробітку за час вимушеного прогулу (частина 2 ст. 235 КЗпП України) не є різновидом оплати праці та елементом структури заробітної плати, а тому не підлягає оподаткуванню на загальних підставах, що передбачені для оподаткування заробітної плати. Просить рішення суду першої інстанції скасувати, ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні позову відмовити в повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

ОСОБА_1 до судового засідання суду апеляційної інстанції не з`явився, в заяві на адресу Рівненського апеляційного суду просив розглянути справу за його відсутності, вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим.

Заслухавши доповідача, пояснення представника відповідача, який підтримав апеляційну скаргу, дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених ст.367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що наказом по НУВГП К № 454 від 04 липня 2018 року «Про особовий склад» ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача кафедри ВГБЕГМС 05.07.2018 року, дію контракту від 29 листопада 2013 року №507 припинено.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року у справі № 569/13347/18 позов ОСОБА_1 до НУВГП про поновлення на роботі, стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди задоволено частково, скасовано п.1 наказу по Національному університету водного господарства та природокористування К № 454 від 04.07.2018 року «Про особовий склад`в частині, що стосується звільнення ОСОБА_1 та припинення з ним контракту від 29.11.2013 року №507. Даним рішенням ОСОБА_1 поновлено на посаді завідувача кафедри Національного університету водного господарства та природокористування відповідно до умов контракту №507 від 29.11.2013 року з поновленням попередніх умов праці з 05.07.2018 року, стягнуто з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в сумі 96 431,70 гривень, та 1409,60 гривень понесених судових витрат.

Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за один місяць за період з 05.07.2018 року по 05.08.2018 року в сумі 11198,52 гривень допущено до негайного виконання.

У задоволенні решти вимог відмовлено.

На підставі рішення суду був виданий наказ по НУВГП від 15.02.2019 року К№ 00215, яким скасовано п.1 наказу від 04 липня 2018 року К №454 «Про особовий склад» щодо звільнення ОСОБА_1 та припинення з ним контракту від 29 листопада 2013 року №507. Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри відповідно до умов контракту від 29 листопада 2013 року №507 з поновленням попередніх умов праці з 05 липня 2018 року.

Платіжним дорученням № 83 від 20 лютого 2019 року на виконання рішення суду, в частині, що підлягало негайному виконанню сплачено ОСОБА_1 11198,52 гривень.

Постановою Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 28 травня 2019 року рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року в частині задоволення позовних вимог про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення з роботи, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу скасовано.

Постановою Верховного Суду від 10 лютого 2021 року постанову Рівненського апеляційного суду від 28 травня 2019 року скасовано, справу №569/13347/18 передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Рівненського апеляційного суду Рівненської області від 20 травня 2021 року апеляційну скаргу Національного університету водного господарства та природокористування залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково та стягнуто з Національного університету водного господарства та природокористування на користь ОСОБА_1 3000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди, в решті рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 15 лютого 2019 року залишено без змін.

На виконання вказаних рішень судів НУВГП видано наказ від 25 травня 2021 року К М9-641 про поновлення ОСОБА_1 на посаді завідувача кафедри відповідно до умов контракту від 29 листопада 2013 року №507 з поновленням попередніх умов праці з липня 2018 року; наказано бухгалтерії університету виплатити ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі середнього заробітку в розмірі 85233,18 гривень за період з 06 серпня 2018 року по 15 лютого 2019 року та понесені позивачем судові витрати в розмірі 1409,60 гривень та 3000 гривень в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди.

Виконання цього наказу підтверджується платіжним дорученням №147 від 27 травня 2021 року і випискою з Приватбанку від 29 жовтня 2021 року про виплату ОСОБА_1 85233,18 гривень.

При цьому роботодавець не надав Державній податковій службі України в Рівненській області документи, які б підтверджували перерахунок єдиного соціального внеску за зазначений період (з 06 серпня 2018 року по 15 лютого 2019 року), що підтверджується витягом з сайту Пенсійного фонду України, що свідчить, що за цей період страховий стаж позивачу не зараховано, оскільки роботодавець не перерахував в пенсійний Фонд необхідний внесок.

На виконання рішення апеляційного суду від 20 травня 2021року НУВГП також видано наказ від 25 травня 2021 року К №-642 про звільнення ОСОБА_1 з займаної посади завідувача кафедри ВГБЕГМС з 28 листопада 2020 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту №507 від 29 листопада 2013 року; про проведення остаточного розрахунку і виплати, зокрема, середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 30 травня 2019 року по 28 листопада 2020 року.

Згідно відповіді ГУПФУ в Рівненській області від 31 грудня 2021 року відомості від страхувальника про ОСОБА_1 відсутні за період з серпня 2018 року по січень 2019 року.

Доводи апеляційної скарги про відсутність підстав оподаткування та відрахування відповідачем виплат середнього заробітку за час вимушеного прогулу, є юридично безпідставними, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 235 КЗпП у разі звільнення без законної підстави або незаконного переведення на іншу роботу працівник повинен бути поновлений на попередній роботі органом, який розглядає трудовий спір. При винесенні рішення про поновлення на роботі орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату працівникові середнього заробітку за час вимушеного прогулу або різниці в заробітку за час виконання нижчеоплачуваної роботи, але не більш як за один рік.

Якщо заява про поновлення на роботі розглядається більше одного року не з вини працівника, орган, який розглядає трудовий спір, виносить рішення про виплату середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.

Стягнення середньої заробітної плати на виконання вказаних судових рішень здійснено без урахування податку з доходів фізичних осіб та інших обов`язкових платежів, які підлягали стягненню на час ухвалення судових рішень.

Нарахування середнього заробітку за час вимушеного прогулу на підставі статті 235 КЗпП України здійснюється на підставі Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995року №100.

Відповідно до пункту 3 розділу ІІІ цього Порядку при обчисленні середньої заробітної плати у всіх випадках її збереження включаються: основна заробітна плата; доплати і надбавки (за надурочну роботу та роботу в нічний час; суміщення професій і посад; розширення зон обслуговування або виконання підвищених обсягів робіт робітниками-почасовиками; високі досягнення в праці (високу професійну майстерність); умови праці; інтенсивність праці; керівництво бригадою, вислугу років та інші); виробничі премії та премії за економію конкретних видів палива, електроенергії і теплової енергії; винагорода за підсумками річної роботи та вислугу років тощо. Премії включаються в заробіток того місяця, на який вони припадають згідно з розрахунковою відомістю на заробітну плату. Премії, які виплачуються за квартал і більш тривалий проміжок часу, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два календарні місяці, включаються в заробіток в частині, що відповідає кількості місяців у розрахунковому періоді. У разі коли число робочих днів у розрахунковому періоді відпрацьовано не повністю, премії, винагороди та інші заохочувальні виплати під час обчислення середньої заробітної плати за останні два календарні місяці враховуються пропорційно часу, відпрацьованому в розрахунковому періоді.

Усі виплати включаються в розрахунок середньої заробітної плати в тому розмірі, в якому вони нараховані, без виключення сум відрахування на податки, стягнення аліментів тощо, за винятком відрахувань із заробітної плати осіб, засуджених за вироком суду до виправних робіт без позбавлення волі.

Системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку про те, що суми, які суд визначає до стягнення з роботодавця на користь працівника як середній заробіток за час вимушеного прогулу, обчислюються без віднімання сум податків та зборів. Податки і збори із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу, присудженої за рішенням суду, підлягають нарахуванню роботодавцем при виконанні відповідного судового рішення та, відповідно, відрахуванню із суми середнього заробітку за час вимушеного прогулу при виплаті працівнику, внаслідок чого виплачена працівнику на підставі судового рішення сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу зменшується на суму податків і зборів.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 18 липня 2018 року у справі № 359/10023/16-ц, від 25 березня 2019 року у справі № 191/81/17, від 07 жовтня 2020 року у справі № 523/14396/19 та від 07 квітня 2021 року у справі № 206/1935/19.

Сплативши ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі середнього заробітку в розмірі 85233,18 гривень за період з 06 серпня 2018 року по 15 лютого 2019 року без відрахування податків та зборів, як це передбачено діючим законодавством, відповідач допустив порушення вказаних вимог законодавства.

Доводи апеляційної скарги про те, що ОСОБА_1 , як платник податків мав і на даний час має можливість самостійно сплатити ЄСВ та уникнути проблем із нарахуванням страхового стажу, є юридично безпідставними, оскільки відповідно до положень ЗУ «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування», ЗУ «Про збір на обов`язкове державне пенсійне страхування», ЗУ «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» платниками внесків до солідарної системи є страхувальники, в тому числі роботодавці - підприємства, установи і організації, створені відповідно до законодавства України, незалежно від форми власності, виду діяльності та господарювання, об`єднання громадян, профспілки, політичні партії (у тому числі філії, представництва, відділення та інші відокремлені підрозділи зазначених підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, профспілок, політичних партій, які мають окремий баланс і самостійно ведуть розрахунки із застрахованими особами), а не працівники.

Установивши, що Національного університету водного господарства та природокористування не виконав положень законодавства, що призвело до порушення права ОСОБА_1 щодо нарахування страхового стажу, суд першої інстанції зробив правильний висновок про наявність підстав для покладення на відповідача обов`язку щодо зобов`язання нарахувати та сплатити єдиний соціальний внесок.

За таких обставин підстав для скасування чи зміни рішення суду, колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Національного університету водного господарства та природокористування залишити без задоволення.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 13 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 листопад 2022 року.

Головуючий І. В. Вейтас

Судді C. В. Боймиструк

С. В. Хилевич