Справа № 305/1570/14-ц
П О С Т А Н О В А

Іменем України

03 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Джуги С.Д.,

суддів: Кондора Р.Ю., Бисаги Т.Ю.

з участю секретаря: Волощук В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2021 року у складі судді Марусяк М.О. у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення боргу за договором позики,-

в с т а н о в и в:

29.07.2014, ОСОБА_2 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики.

Позовні вимоги мотивує тим, що 07 листопада 2006 року між ним та відповідачем було укладеного договір позики. Згідно вказаного договору останній отримав в борг 1000 доларів США та майно в оренду - діжки ємністю 220 л., в кількості 78 штук на суму 1560 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути йому грошові кошти з відсотками, сплатити кошти за оренду діжок і повернути це майно, а в разі їх втрати - сплатити їх вартість у строк по першій його вимозі. Виконуючи умови договору, відповідач частково сплатив відсотки 05.12.2006 року, 20.06.2007 року, 14.07.2007 року, 04.08.2007 року і 17.12.2007 року, а також спочатку пообіцяв повернути запозичені гроші і майно, сплатити орендну плату пізніше і повністю розрахуватися по боргах, а згодом став вести себе зухвало і цинічно, вдався до погроз до позивача. Тяжкі його хвороби на протязі 2007-2012 років, про які знав відповідач, не дали змогу займатися поверненням боргу і майна, а звернення до відповідача в жовтні-листопаді 2011 року з вимогою виконати зобов`язання по боргах залишилися безрезультатними. До цього часу відповідач користується його майном і коштами, грошовий борг та майно не повертає. Він неодноразово намагався вирішити спір мирним шляхом, однак ОСОБА_3 вимоги проігнорував. На початку 2012 року він звернувся до органів МВС, а 07.04.2012 року і 14.05.2012 року знову письмово звернувся до відповідача з проханням і вимогою провести розрахунки по боргах, але відповіді не отримав. 08.06.2012 року органами МВС йому рекомендовано звернутися до відповідача з цивільним позовом. Враховуючи викладене, відповідач згідно договору позики від 07.11.2006 року повинен повернути суму боргу 1000 доларів США, сплатити додатково відсотки, орендну плату і вартість майна -78 діжок. Таким чином , загальна сума боргу складає: відсотки за час користування грошима з 07.11.2006 року по 27.06.2014 року за 7,6 років по 10% в місяць : 10*12 м. =120%; 7,6 р *120%=912%; 1000*912%:100=9120 доларів США. Разом борг складає 1000+9120=10120 доларів США. Враховуючи те, що відповідач віддав частково відсотки в сумі 900 доларів США, він повинен сплатити 9220 (10120-900_ доларів США. Крім цього, відповідач користується майном - 78 діжками 96 місяців, в зв`язку з чим повинен сплатити за оренду діжок (5грн *96 міс*78 дідок) суму 37440 гривень, що по курсу НБУ 11,72 за 1 долар США дорівнює 3197,54 доларів США. Відповідач повинен сплатити також за майно згідно договору 1560 доларів США (78*20 дол). Вважає справедливим і цілком мотивованим його проханням стягнути з відповідача 50000 гривень за завдану йому моральну шкоду, яка покриє частково вартість лікування і втрату працездатності з 2007 року (50000:11,65=4291,85 дол. США). Разом загальна сума боргу складає 13974,54 доларів США (9220+1560+3194,54) а також за завдану моральну шкоду ще 4291,85 доларів США, що разом складає суму 18266,39 доларів США, або по курсу НБУ 11,64 за 1 долар США, дорівнює 212803,44 гривень. Відмова відповідача повернути кошти, втрата віри в людей, що називали його товаришами, призвела до тяжких моральних та душевних переживань. Глибока образа, усвідомлення несправедливого ставлення, скрутне матеріальне становище внаслідок неправомірних дій відповідача врешті призвели до погіршення стану його здоров`я. У жовтні 2007 року з ним стався інфаркт міокарда. Він став інвалідом за хворобою з обмеженими навантаженнями і пересуванням, забороною хвилюватися. Багато разів, після реанімації він перебував на лікуванні в кардіології, фактично стан його здоров`я підтримувався на постійних лікарських препаратах. У листопаді 2008 року в нього виявили рак. Після тяжкої онкооперації і хіміотерапії йому встановлено інвалідність другої групи. В цей час він постійно продовжує боротись за своє життя, перебуває під постійним наглядом лікарів, приймає ліки погодинно. На підставі наведеного просив стягнути з ОСОБА_3 заборгованість в сумі 212803,44 гривень.

Заочним рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.09.2014, позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 в користь ОСОБА_2 , 162803,44 гривень боргу та 50000 гривень моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_3 в спеціальний фонд Державного бюджету України в особі Рахівського районного суду Закарпатської області 2128 гривень 04 копійки судового збору.

29.11.2017, адвокат Мігалі Іляна Василівна, яка діє від імені та в інтересах відповідача по справі ОСОБА_3 , який змінив своє прізвище та ім`я на ОСОБА_4 , звернулася в суд із заявою про перегляд заочного рішення по справі №305/1570/14-ц.

Ухвалою суду від 22.01.2018, заочне рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2014 року в справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення боргу за договором позики скасовано і призначено справу до розгляду за правилами загального позовного провадження.

Рішенням Рахівського районного суду Закарпатської області від 11.11 2021 року заявлений позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_4 в користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики в сумі 162803,44 (сто шістдесят дві тисячі вісімсот три) гривні 44 копійки та 50000 (п`ятдесят тисяч) гривень моральної шкоди. Стягнуто з ОСОБА_4 на користь держави 2128,04 (дві тисячі сто двадцять вісім) гривень 04 копійки судового збору.

Не погоджуючись з вказаним рішенням, ОСОБА_5 , який змінив прізвище на ОСОБА_6 подав на вказане рішення апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити у даній справі нове рішення про відмову в задоволенні позову, посилаючись на невідповідність висновків обставинам справи, порушення судом норм матеріального і процесуального права. Зокрема, вказує на те, що ним на виконання заочного рішення від 04.09.2014року, яке в послідуючому 22.01.2018року було скасовано, згідно платіжного доручення №600 від 27.04.2017 року сплачено 202 725, 82 грн. і фактично виконано рішення суду від 04.09.2014 року, залишилось виплатити лише 12 205, 66 грн. Однак, оскаржуваним рішенням суд повторно стягнув з нього заявлені позивачем суми і допустив подвійне стягнення. Також вказує, що суд не повідомив його про розгляд справи і розглянув справу у його відсутності.

У відзиві на апеляційну скаргу позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість. У відзиві вказує, що рішення суду від 04.09.2014року, яким його позов задоволено, було виконано у квітні 2017 року, однак безпідставно було скасовано у 2018 році.

Апелянт в судове засіданні не з`явився, надіслав суду письмову заяву в якій просив розглянути справу у його відсутності. Справа на підставі ч.2 ст. 372 ЦПК України розглянута у відсутності апелянта.

В судовому засіданні в режимі відеоконференції позивач ОСОБА_2 просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін. Суду пояснив, що відповідач визнав свої зобов`язання по сплаті боргу перед ним і після рішення суду від 04.09.2014 року повністю їх виконав. Позивач на даний час не має жодних матеріальних претензій до відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення позивача, перевіривши матеріали справи і обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що вона не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. (ст. 2 ЦПК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорення.

Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Згідно з ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1,5,6 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Матеріалами справи встановлено, що 07 листопада 2006 року між позивачем ОСОБА_2 та відповідачем ОСОБА_7 (на даний час ОСОБА_6 ) було укладеного договір позики, за яким останній отримав в борг 1000 доларів США та майно в оренду - діжки ємністю 220 л., в кількості 78 штук на суму 1560 доларів США. Відповідно до умов договору відповідач зобов`язався повернути позивачу грошові кошти з відсотками, сплатити кошти за оренду діжок і повернути це майно, а в разі їх втрати - сплатити їх вартість у строк по першій його вимозі, що стверджується розпискою відповідача.

Відповідно до укладеного договору, підтверджуючи факт отримання коштів, відповідач 07 листопада 2006 року власноруч написав розписку про отримання грошей та оренду діжок ємністю 220 л., в кількості 78 штук.

Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

Відповідно до статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, а й передачі грошової суми позичальнику.

Договір позики є двостороннім правочином, а також одностороннім договором, оскільки після його укладення всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або відповідної кількості речей того ж роду й такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до вимог ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач не виконував свої зобов`язання за договором внаслідок чого 29.07.2014року позивач звернувся до суду за захистом порушених прав.

Матеріалами справи доведено, що відповідач згідно договору позики від 07 листопада 2006 року, зобов`язаний повернути суму боргу 1000 доларів США, сплатити додатково відсотки, орендну плату і вартість майна -78 діжок.

Загальна сума боргу складає: відсотки за час користування грошима з 07.11.2006 по 27.06.2014 за 7,6 років по 10% в місяць : 10*12 м.=120%; 7,6 р *120%=912%; 1000*912%:100=9120 доларів США. Разом борг складає 1000+9120=10120 доларів США. Відповідач сплатив частково відсотки в сумі 900 доларів США, борг становить 9220 (10120-900 =9220) доларів США.

Крім цього, відповідач користувався майном - 78 діжками 96 місяців, в зв`язку з чим повинен сплатити за оренду діжок (5грн *96 міс*78 діжок), що складає суму 37440 гривень, що на день звернення до суду по курсу НБУ 11,72 за 1 долар США дорівнює 3194,54 доларів США. Відповідач повинен сплатити також за майно згідно умов договору 1560 доларів США (78*20 дол).

Загальна сума боргу станом на звернення з позовом до суду(29.07.2014року) складає: 9220 долари США + 3194,54 долари США + 1560 долари США = 13974,54 долари США, що по курсу НБУ, станом на момент звернення з позовом до суду, (11,65 за 1 долар США) дорівнює 162803,44 гривень.

Матеріалами справи також доведено, що неправомірними діями відповідача позивачу також причинена моральна шкода в розмірі 50000грн., який відповідає характеру правопорушення, глибині перенесених позивачем фізичних та душевних страждань та істотності вимушеності змін у життєвих і соціальних стосунках позивача.

Заочним рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 04.09.2014 року заявлений позов задоволено, стягнуто з відповідача на користь позивача ОСОБА_2 - 162803,44 гривень боргу та 50000 гривень завданої моральної шкоди.

За даним рішенням 10.11.2014 року видано виконавчий лист, який пред`явлений до примусового виконання і за ним 22.12.2014 року відкрито виконавче провадження.

В ході примусового виконання вказаного рішення суду відповідач сплатив на користь позивача 202 725, 82 грн., що стверджено відповідним платіжним дорученням №600 від 27.04.2017 року.

Ухвалою суду від 22.01.2018,дане заочне рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 04 вересня 2014 року скасовано.

З врахуванням вищенаведених фактичних обставин справи суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що позивачем 29.07.2014 року заявлено до відповідача обґрунтований позов та наявність правових підстав для його задоволення.

Апелянтом(відповідачем), відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України не подано жодних належних, допустимих, достовірних доказів, які б спростовували доводи позивача, якими обґрунтовано заявлений позов, та висновки суду першої інстанції, які стали підставою для задоволення позову.

Доводи апелянта, що оскаржуваним рішенням суд повторно стягнув з нього заявлені позивачем суми і допустив подвійне стягнення не заслуговують на увагу.

Позивач у відзиві на апеляційну скаргу та у своїх поясненнях у судовому засіданні в суді апеляційної інстанції підтвердив та визнав той факт, що відповідач (апелянт) після ухвалення судом рішення від 04.09.2014року, яке було в послідуючому скасовано, виконав перед позивачем свої зобов`язання, що випливали з вищевказаного договору позики, в тому числі і щодо відшкодування завданої моральної шкоди, і позивач, після сплати відповідачем і отримання від нього 202 725, 82 грн., не має до відповідача жодних матеріальних претензій.

Таким чином, зобов`язання відповідача, що випливають із договору позики від 07.11.2006 року, в тому числі і щодо відшкодування моральної шкоди, є припиненим внаслідок його виконання відповідачем, а тому позивач не вправі повторно пред`являти до відповідача дані вимоги для примусового виконання.

Щодо доводів апелянта про те, що суд не повідомив його про розгляд справи і розглянув справу у його відсутності, то такі є безпідставними, оскільки з матеріалів справи вбачається, що як апелянт, так і його представник про розгляд справи були належним чином повідомлені, що стверджено відповідними розписками про отримання судових повісток (а.с.196-197т.3).

З врахуванням наведеного рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування немає.

За таких обставин апеляційний суд дійшов до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.374, 375, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

постановив :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Рахівського районного суду Закарпатської області від 11 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 14 листопада 2022 року

Головуючий:

Судді: