ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7835/22 Справа № 204/5584/21 Суддя у 1-й інстанції - Мащук В. Ю. Суддя у 2-й інстанції - Халаджи О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі:

судді - доповідача Халаджи О. В.

суддів: Канурної О.Д. Космачевської Т.В.

секретар Попенко Ю.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Дніпрофінансгруп на рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Дніпрофінансгруп, треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (суддя першої інстанції Мащук В.Ю.),

В С Т А Н О В И В:

У липні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою, яку в подальшому уточнив, до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Дніпрофінансгруп, треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Просив суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1217 від 14.06.2021 року, вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 617458, 37 грн., стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по справі.

Рішенням Індустріального районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Дніпрофінансгруп, треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено частково.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1217 від 14.06.2021 року вчинений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Ричкою Ю.О. про стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» заборгованості в розмірі 617458, 37 грн.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 судові витрати по справі у загальній сумі 21362 грн., які складаються з витрат зі сплати судового збору та витрат на правову допомогу.

В іншій частині позову відмовлено.

Із вказаним рішенням суду в частині стягнення з Товариства правничої допомоги в сумі 20000 грн., не погодився директор Скребець О.С., та подав апеляційну скаргу, вважає, що рішення в цій частині є незаконним та необґрунтованим та таким, що було ухвально внаслідок неповного з`ясування обставин, які мають значення для справи, з порушенням та неправильним застосуванням норм процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції передчасно та помилково було була встановлена та обставина, що витрати на правову допомогу є доведеними та співрозмірними із складністю справи.

Також в апеляційній скарзі зазначає, що в акті виконаних робіт витрачений час є неспівмірним для адвоката на підготовку заяви про забезпечення позову і клопотання про витребування доказів зі складністю підготовлених документів.

Наголошує на тому, що надана квитанція до прибуткового касового ордера від 23.07.2021 року № 77 не є належним доказам оплати у відповідності до Постанови правління Національного банку України «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» віл 15.12.2004 року. Представником позивача не надано доказів, що він має касу і веде касову книгу, а отже відсутні докази, що він може сам виписувати квитанцію чи касовий прибутковий ордер про отримання коштів.

Зазначає, що вирішуючи питання про стягнення судових витрат на правову допомогу, суд першої інстанції не належним чином дослідив та оцінив докази на підтвердження витрат на правову допомогу.

Директор ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» Скребець О.С. просив рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року скасувати в частині стягнення з ТОВ «Фінансова компанія «Дніпрофінансгруп» витрат на правничу допомогу, та ухвалити в цій частині нове про відмову в задоволені заяви про стягнення витрат на правничу допомогу.

Від представника ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначив, що апеляційна скарга є безпідставною та не підлягає задоволенню.

Вказує на те, що задоволена сума правничої допомоги, є спів мірною з категорією даної справи, оскільки вона має чималий суспільний інтерес, має виняткове значення для позивача, предметом позову є оскарження виконавчого напису щодо стягнення вкрай великої суми грошових коштів, а саме 617 458,37 грн. Понесені позивачем судові витрати на правову допомогу у зв`язку із розглядом даної справи у розмірі 20000 гривень, є реальними, обґрунтованими, необхідними, справедливими та співмірними з предметом позову.

ОСОБА_2 просив рішення Красновардійського районного суду м. Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року в оскаржуваній частині залишити без змін та стягнути з ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати із надання правової допомоги в суді апеляційної інстанції у розмірі 7000 гривень.

У судовому засіданні представник ТОВ «ФК «Дніпрофінансгруп» доводи своєї апеляційної скарги підтримала та просила її задовольнити.

Позивач ОСОБА_1 у судовому проти задоволення апеляційної скарги заперечував, просив стягнути на його користь понесені ним судові витрати на правову допомогу в розмірі 7 000 гривень.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного:

Згідно ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Ухвалюючи рішення про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем належним чином підтверджено понесені витрати на адвоката.

Апеляційний суд погоджується з даним висновком суду першої інстанції

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво - вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги - види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Адвокатський гонорар може існувати в двох формах - фіксований розмір та погодинна оплата. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки, підставою для виплату гонорару, який зазначено як погодинну оплату, є кількість годин помножена на вартість такої години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 вересня 2018 року у справі № 751/3840/15 зазначила, що на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), розрахунок наданих послуг, документів, що свідчить про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правничу допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.

Велика Палата Верховного Суду у додатковій постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц зробила висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Як вбачається з матеріалів справи, представником ОСОБА_1 у цивільній справі № 204/5584/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова Компанія Дніпрофінансгруп, треті особи Приватний нотаріус Дніпровського міського нотаріального округу Ричка Юлія Олександрівна, Приватний виконавець виконавчого округу Дніпропетровської області Ванжа Олександр Володимирович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню була адвокат Гусакова О.Б., яка діяла на підставі договору «62 про надання правової допомоги від 23 липня 2021 року (т.1 а.с.72).

Згідно п.3.1 Договору гонорар адвоката за договором становить 2 000 гривень за одну годину, але не більше 20 000 гривень.

п.3.2 оплата здійснюється наступним чином: 20 000 гривень в день підписання договору.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу адвокатом Гусаковою О.Б. було надано АКТ виконаних робіт від 20 вересня 2021 вересня за Договором № 62 від 23 липня 2021 року та квитанцію до прибуткового касового ордера № 77 від 23.07.2021 року на суму 20 000 гривень (т.1 а.с.73).

Згідно акту від 20 вересня 2021 року адвокатом було виконано наступні роботи за договором:

-Попереднє усне консультація клієнта щодо порушень права 1 год./2 000 грн.

-Усний аналіз спору та документів 2 год./4 000 грн.

-Складання позовної заяви: 8 год./16 000 грн.

-Складання заяви про забезпечення позову 4 год./8 000 грн.

-Складання клопотання про долучення доказів 1 год./2 000 грн.

-Складання клопотання про витребування доказів 1 год./2 000грн

Отже, в рамках даної справи адвокатом Гусаковою О.Б було витрачено 17 годин часу (2000 х17 = 34 000), проте відповідно до договору про надання правничої допомоги, було сплачено 20 000 гривен, тобто на думку апеляційного суду сума правничої допомоги була зменшена, а тому посилання в апеляційній скарзі стовно необгрунтовано завищеної суми є безпідставними, та зводяться до незгоди з сумою, яку необхідно відшкодувати позивачу за правничу допомогу.

Матеріалами справи підтверджується факт отримання позивачем послуг адвоката та понесення ним витрат в суді першої інстанції, а саме представником позивача складені та підписані всі документи згідно акту виконаних робіт.

Також слід зазначити, що апеляційний суд бере до увагу дану категорію справи, її складність та суму щодо стягнення з позивача за виконавчим написом 617 458,37 грн.

Доводи відповідача в апеляційній скарзі стовно справи «191/3841/16 та майнового стану позивача на момент її розгляду не мають ніякого відношення до розгляду даної справи, та зводяться до незгоди з оскаржуваним рішенням в частині стягнення правничої допомоги

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України», від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України», від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України», від 30 березня 2004 року у справі «Меріт проти України», заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

За таких обставин, надаючи оцінку виключно тим обставинам, щодо яких відповідач має заперечення, та враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для стягнення витрат на професійну допомогу у розмірі 20 000 гривень,а тому апеляційний суд вважає,що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 , заявив клопотання про стягнення з відповідача на користь позивача судових витрат на правничу допомогу у розмірі 7000 гривень.

До клопотання ОСОБА_2 додав, Договір № 029 про надання правової допомоги від 15 грудня 2021 року, додаткову угоду № 2 від 03 листопада 2022 року до Договору від 15 грудня 2021 року, Ордер Серія ДП № 029 від 15 грудня 2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера № 2 на суму 7 000 гривен, та АКТ виконаних робіт від 04 листопада 2022 року.

Відповідно до п.2 Додаткової угоди № 2 сторони домовилися, що гонорар адвоката за складання відзиву на апеляційну скаргу в рамках цивільної справи № 204/5584/21 складає 7 000 гривень, гонорар адвоката є фіксованим та не змінюється в залежності від кількості часу витраченого адвокатом на виконання робіт.

Згідно акту адвокатом було виконано взяті на себе зобов`язання за додатковою угодою, а саме складання відзиву на апеляційну скаргу у справі № 204/5584/21, вартість якого 7 000 гривень, дана ума була сплачена позивачем, що підтверджується касовим ордером.

Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:

- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;

- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;

- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.(Постанова Великої Палати Верховного Суду справа № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року).

З урахуванням висновку у даній постанові Великої Палата Верховного Суду, апеляційний суд вважає, що оскільки у договорі між позивачем та його адвокатом чітко зазначена сума гонорару, що визнається лише за їх власною угодою, суд дійшов висновку, про задоволення клопотання про стягнення з відповідач на користь позивача правничу допомогу у розмірі 7 000 гривень пов`язану із надання послуг адвоката у суді апеляційної інстанції, також суд зауважує, що дана сума є співмірною з розглядом даної справи, оскільки для написання відзиву необхідно було значений час у зв`язку із обсягом даної справи.

Керуючись статтями 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» залишити без задоволення.

Рішення Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 20 вересня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Дніпрофінансгруп» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу пов`язані із розглядом справи у суді апеляційної інстанції в розмірі 7000 (сім) тисяч гривень.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді: О. В. Халаджи

О.Д.Канурна

Т.В. Космачевська

Повний текст судового рішення складено 23 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач О. В. Халаджи