ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року м. Чернівці

Справа № 725/3206/22

Провадження №22-ц/822/844/22

Чернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Лисака І.Н., Перепелюк І.Б.,

секретар Скрипка С.В.,

учасники справи:

позивач Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС»

відповідач ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , на рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 вересня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Піхало Н.В.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.

В обґрунтування позовних вимог посилалося на те, що 03 серпня 2018 року між приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «АХА Страхування», правонаступником якого є приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі ПрАТ «Страхова компанія «АРКС») та ОСОБА_3 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту №218768Га/05АВ. Предметом даного Договору страхування були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 .

18 жовтня 2018 року ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2 , у с. Слобода допустив зіткнення з транспортним засобом «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до механічних пошкоджень цих транспортних засобів.

Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року у справі №152/1478/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП.

На підставі страхового акту №AXА 2425840 від 14 листопада 2018 року ПрАТ «Страхова компанія «АРКС»» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 152 256,43 грн.

Страховиком відповідача ТДВ «СК«Ю.Ес.Ай.» за полісом №АМ 004549557 відшкодовано ПрАТ « СК «АРКС»» страхове відшкодування у розмірі 98 000 грн.

Просило стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди та страховим відшкодуванням, яка становить 54 256,43 грн.

Рішенням Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 вересня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Страхова компанія «АРКС» завдані збитки у розмірі 54 256,43 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

На вказане рішення суду представник відповідача ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 вересня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позовних вимог відмовити.

Посилається на те, що рішення суду першої інстанції є несправедливим, безпідставним, необґрунтованим, незаконним, оскільки судом неправильно застосовано норми матеріального та процесуального права, не досліджено докази в повному обсязі.

Зазначає, що позивачем пропущено строк позовної давності. Сам факт запровадження карантину не свідчить про безумовне поновлення пропущеного процесуального строку, а також строку позовної давності без наведення заявником негативних обставин, які зумовлені карантинними обмеженнями і були перешкодою у своєчасному поданні позовної заяви.

На апеляційну скаргу позивач ПрАТ «Страхова компанія «АРКС» подало відзив, в якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

Зазначає, що на час дії карантину загальний строк позовної давності, встановлений статтею 257 ЦК України, продовжується на весь час дії карантину автоматично незалежно від причин пропуску такого строку.

Відповідно до частини 1 статті 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

За змістом частин 4, 6 статті 19 ЦПК України спрощене позовне провадження призначене для розгляду малозначних справ (справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб); справ, що виникають з трудових відносин, справ незначної складності та інших справ, для яких пріоритетним є швидке вирішення справи.

Відповідно до частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження (ч. 4 ст. 274 ЦПК), розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із частинами 4, 6 статті 19, частини 1 статті 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та відзиву на апеляційну скаргу, вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, з огляду на наступне.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що позивач свої зобов`язання за договором майнового страхування виконав, фактично поніс витрати в сумі 152 256,43 грн, а тому до нього в порядку суброгації перейшло право вимоги в межах цієї суми, при цьому страховою компанією відповідача виплачена сума в розмірі 98 000 грн, відповідно різниця між вказаними сумами підлягає стягненню з особи, яка завдала шкоду - з відповідача. До того ж відповідачем не надано будь-яких належних та допустимих доказів на спростування суми завданої шкоди, у тому числі й відповідних висновків експертів тощо.

Перебіг строку позовної давності у рамках даної справи, що розпочався 19 жовтня 2018 року, не закінчився 19 жовтня 2021 року, а продовжений у порядку п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що 03 серпня 2018 року між АТ «СК «АХА Страхування», правонаступником якого є ПрАТ «Страхова компанія «АРКС», та ОСОБА_3 укладено Договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено», відповідно до якого в період з 04 серпня 2018 року по 03 серпня 2019 року під страховим захистом знаходився автомобіль «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.11-17).

18 жовтня 2018 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого транспортного засобу та автомобіля під керуванням відповідача. Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 06 грудня 2018 року у справі № 152/1478/18 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП(а.с.10).

При цьому, згідно з вищевказаною постановою ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом «БМВ», державний номерний знак НОМЕР_2 , у с.Слобода-Шаргородська Шаргородського району Вінницької області, на автодорозі Бар-Шаргород-Чапаєво 61 км + 100 м, виконуючи маневр обгону на ділянці дороги з обмеженою видимістю, виїхав на смугу зустрічного руху, де допустив зіткнення з транспортним засобом «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 , що призвело до механічних ушкоджень цих автомобілів.

22 жовтня 2018 року ОСОБА_3 повідомив страхову компанію про настання страхового випадку, подавши заяву про виплату страхового відшкодування ( а.с. 6-7).

В подальшому, з метою здійснення виплати страхового відшкодування, автомобіль «Рено», державний номерний знак НОМЕР_1 , оглянуто фахівцем, про що складено протокол огляду транспортного засобу від 28 жовтня 2018 року (а.с.18-28).

14 листопада 2018 року складено Страховий акт № AXА 2425840 про виплату страхового відшкодування у розмірі 152 256,43 грн (а.с.31-32) й відповідно сума страхового відшкодування у розмірі 152 256,43 грн була виплачена власнику застрахованого автомобіля ОСОБА_3 (а.с.33).

Отже, у зв`язку з настанням страхового випадку позивач фактично поніс витрати на сплату страхового відшкодування ОСОБА_3 у розмірі 152 256,43 грн, частину яких у розмірі 98 000 грн в порядку ст. ст.22,29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних йому відшкодувала ТДВ «СК`Ю.Ес.Ай.» як страховик відповідача й відповідно виникла різниця в сумі страхового відшкодування в розмірі 54 256,43 грн у зв`язку з тим, що сума 152 256,43 грн є фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу), а сума 98 000 грн є сумою страхового відшкодування, виплаченого у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні.

Відповідно до пункту четвертого частини першої статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок виконання обов`язку боржника третьою особою.

Отже, кредитор у деліктному зобов`язанні (потерпілий) може бути замінений його страховиком (позивачем) внаслідок виконання ним обов`язку завдавача шкоди (відповідача) з відшкодування останньої.

Згідно зі статтею 993 ЦК України та статтею 27 Закону України «Про страхування» до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні у межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

До таких випадків, зокрема, відноситься виплата страховиком за договором добровільного страхування страхового відшкодування страхувальнику (потерпілому), внаслідок чого до такого страховика переходить право вимоги, яке страхувальник мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика називається суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає - відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди. Внаслідок цього страховик виступає замість потерпілого. Тобто, у випадку суброгації відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні (заміна активного суб`єкта) зі збереженням самого деліктного зобов`язання. У такому разі, страхувальник передає свої права страховику на підставі договору і сприяє реалізації останнім прийнятих суброгаційних прав.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 05.04.2018 року в справі № 910/3165/17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 року в справі №910/2603/17.

Суброгація допускається у договорах майнового страхування, правовою підставою її застосування є стаття 993 ЦК України та стаття 27 Закону України «Про страхування». Право регресу регулюється частиною першою статті 1191 ЦК України.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 30 січня 2019 року у справі № 755/9320/15-ц (провадження № 61-7833св18).

Виходячи з викладеного, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що в порядку суброгації стягненню з відповідача підлягає різниця між фактичним розміром шкоди (витрат позивача за договором страхування) і страховою виплатою в розмірі 54 256,43 грн.

Стосовно доводів апеляційної скарги про пропущення строку позовної давності, слід зазначити наступне.

Позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (ст.256 ЦК).

Відповідно до статті 257 ЦК загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з частиною 1 статті 261 ЦК перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

При суброгації перебіг строку позовної давності починає обчислюватися з моменту виникнення страхового випадку.

Вказані правові висновки висловлені у постановах КЦС від 28.02.2018 у справі № 521/16989/13-ц, від 26.09.2018 у справі № 760/578/15-ц, від 10.07.2019 у справі № 740/2334/16-ц.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що заподіяння шкоди відбулося під час ДТП, яка мала місце 18 жовтня 2018, а відтак, перебіг строку позовної давності у три роки почав відраховуватися з 19 жовтня 2018 року.

Апелянт зазначає про помилковість висновків суду першої інстанції щодо продовження позовної давності через карантин, запроваджений у зв`язку з поширенням хвороби COVID-19 (посилається на постанову Верховного Суду від 13.10.2021 у справі №737/771/20).

Постановою КМУ від 11 березня 2020 року №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2", з 12.03.2020 року до 22.05.2020 року запроваджено на всій території України карантин.

Після цього строк дії карантину неодноразово продовжувався постановами КМУ. Постановою КМУ «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 9 грудня 2020 р. № 1236 зі змінами, з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 грудня 2022 року на території України карантин, продовживши дію карантину, встановленого постановами Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 р. № 211.

Законом №540-IX від 30 березня 2020 року розділ Прикінцеві та Перехідні положення ЦК доповнено п.12 такого змісту: під час дії карантину, встановленого постановою КМУ №211, строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Інститут позовної давності має на меті, зокрема, гарантувати правову визначеність, забезпечення захисту порушених прав, притягнення до відповідальності. Також він стимулює уповноважену особу до активних дій щодо реалізації належного їй права під загрозою його втрати, запобігає несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу.

Рівність і недискримінація є одними із основних принципів реалізації прав людини.

Виходячи із взаємозв`язку норм права, які були прийняті органом законодавчої влади в Україні під час дії карантину, введеного Урядом України у зв`язку із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), цілей, з метою яких ці норми впроваджені, а також з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, колегія суддів дійшла висновку, що пункт 12 Перехідних і прикінцевих положень ЦК України щодо продовження під час карантину строків загальної і спеціальної позовної давності, передбачених статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, підлягає застосуванню. Зазначений правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 679/1136/21.

За таких обставин, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що перебіг строку позовної давності у рамках даної справи, що розпочався 19 жовтня 2018 року, не закінчився 19 жовтня 2021 року, а продовжений у порядку п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на постанову Верховного Суду від 18 січня 2022 року у справі № 370/522/16-ц, оскільки висновки щодо неможливості продовження відповідного строку були зроблені з посиланням на норми Закону "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо перебігу процесуальних строків під час дії карантину, встановленого КМУ з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 18 червня 2020 року №731-ІХ, яким передбачено внесення змін до ЦПК України. Натомість позовна давність, яка не є процесуальним строком, врегульована нормами ЦК, щодо яких зазначеним Законом зміни не вносились.

Аналогічний правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 07 вересня 2022 року у справі № 910/10569/21.

Отже, позивачем при зверненні до суду з позовом строк позовної давності не пропущено, а тому відсутні підстави для відмови в задоволенню позовних вимог.

Доводи апелянта по своїй суті зводяться до незгоди з висновком суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом при розгляді зазначеної справи.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення а судове рішення - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Зважаючи на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції дав належну оцінку зібраним доказам, правильно послався на закон, що регулює спірні правовідносини, відтак дійшов законної та обґрунтованої позиції при вирішенні справи. Доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження при розгляді справи апеляційним судом, а тому підстави для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції при апеляційному розгляді відсутні.

Керуючись статтями 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Першотравневого районного суду м. Чернівці від 14 вересня 2022 року шкоди залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 22 листопада 2022 року.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: І.Н. Лисак

І.Б. Перепелюк