Справа № 456/5391/21 Головуючий у 1 інстанції: Гула Л.В.
Провадження № 22-ц/811/988/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючого - судді Ніткевича А.В.

суддів - Бойко С.М., Копняк С.М.

розглянувши в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, в приміщенні Львівського апеляційного суду у м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2022 року в складі судді Гули Л.В. в справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа на стороні позивача ОСОБА_3 , про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання, -

встановив:

У жовтні 2021 року позивачка ОСОБА_1 , в особі адвоката Олійника В.Б. звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Вимоги обґрунтовувала тим, що сторони з 04.08.1994 перебували в зареєстрованому шлюбі, в якому народилося двоє синів: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.05.2021 шлюб між сторонами розірвано. Молодший син ОСОБА_5 після розлучення проживає з позивачкою, перебуває на її повному матеріальному утриманні, на даний час навчається і є студентом ІІ-го курсу денної форми навчання факультету кібербезпеки, комп`ютерної та програмної інженерії Національного авіаційного університету в м. Києві.

Заробітна плата ОСОБА_1 за останні півроку в середньому складає 29359 грн, однак у зв`язку із затримкою виплати заробітної плати за основним місцем роботи позивачка з сином фактично опинилися в скрутному матеріальному становищі. Син потребує матеріальної допомоги на щоденне утримання. Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина зовсім не надає та фактично ніякої участі у вихованні та додаткових витратах не несе. Дозвільні програми розвитку сина (кіно, музеї, відпочинок тощо) взагалі відмовлявся оплачувати хоча б частково, оскільки вважає, що це не є необхідним для його розвитку. Також, на закупівлю канцелярських товарів, речей та одягу на 2021-2022 навчальний рік не виділив жодної гривні, сказавши, що коштів немає, бо звільнився з роботи. Щодо харчування (мінімум 200-300 гривень на день), відповідач повідомив, що це виключно проблеми позивачки, оскільки син проживає з нею, і відповідно він коштів надавати не буде. На даний час у період формування повнолітнього дорослого організму син ОСОБА_5 постійно потребує повноцінного харчування і позивачка змушена оплачувати йому покращене харчування. Таким чином, сину ОСОБА_5 повинен бути забезпечений належний рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку і становлення як повнолітньої особистості, який продовжує навчання і потребує матеріальної підтримки, оскільки не має самостійного заробітку. Належний рівень матеріальної підтримки самостійно ОСОБА_1 не має можливості забезпечити, тому батько, який є здоровим та працездатним, може сплачувати аліменти в твердій грошовій формі. До вересня 2021 року відповідач працював на посаді - медичний директор з поліклінічної роботи КНП «Стрийська центральної міська лікарня». На даний час, як повідомив позивачці раніше, займається відкриттям приватного медичного центру, а також має ще додаткові джерела доходів, дані про які може бути встановлено під час розгляду справи в суді. Приблизний мінімальний місячний розрахунок утримання сина ОСОБА_5 на час навчання в м. Києві становить 13070 гривень на місяць. Тобто, відповідач має сплачувати аліменти в розмірі 6535 гривень у місяць, що забезпечуватиме рівність щодо виконання обов`язку по утриманню сина, який продовжує навчання.

Зазначає, що відповідач інших осіб на утриманні не має, він працездатний, отримує дохід, має нерухоме майно (житловий будинок загальною площею 156,6 кв.м, житловою площею 65,8 кв.м, що розташований на земельній ділянці площею 0,08 га, кадастровий номер :08:007:0023, за адресою: АДРЕСА_1 , а також нежитлове приміщення - гараж № НОМЕР_1 , який розташований за адресою: АДРЕСА_2 ), його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому вважає, що відповідач має можливість сплачувати аліменти в такому розмірі.

Просила ухвалити рішення, яким стягувати з відповідача ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який продовжує навчання, у твердій грошовій сумі в розмірі 6535,00 грн щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до закінчення навчання, але не довше, як до досягнення ним 23-х років.

Ухвалою судового засідання відвід 08.02.2022 до участі у справі залучено третю особу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Оскаржуваним рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2022 року позов задоволено частково.

Вирішено стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліменти на його утримання у твердій грошовій сумі в розмірі 3000 гривень щомісячно, починаючи з 25 жовтня 2021 року і до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчання ІНФОРМАЦІЯ_3 , але не довше, як до досягнення ним двадцяти трьох років.

Зазначено, що розмір аліментів, стягуваний у твердій грошовій сумі, підлягає індексації відповідно до закону.

Стягнуто із ОСОБА_2 908,00 гривень судового збору в дохід держави.

Рішення суду оскаржила позивачка ОСОБА_1 .

Вважає, що оскаржуване рішення частково прийнято з порушенням норм матеріального та процесуального права, судом неповно з`ясовано обставини, що мають значення для справи, вирішено спір на підставі недопустимих доказів.

Апеляційну скаргу обґрунтовує тим, що суд першої інстанції правильно встановив і відповідач також не заперечив той факт, що на утримання дитини, яка навчається дійсно необхідно грошові кошти в сумі 13 070 грн. на місяць. В той же час суперечливою є позиція суду першої інстанції, який здійснив порівняльний аналіз доходів позивачки та відповідача, де вказав, що призначення сплати аліментів відповідачу в розмірі, який зазначений в позовній заяві, може призвести до його бідності. При цьому, суд не врахував, що дитині такі витрати є необхідними і батько будучи лікарем зобов`язаний здійснювати заходи щодо заробляння коштів на утримання дитини. Також судом встановлено, що батько є здорови та працездатним, інших утриманців немає, та не має інших витрат крім себе самого.

Окрім того, наголошує на тому, що суд не оцінив та не вирішив питання щодо витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 6 000 грн.

Просить скасувати частково рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2022 року в частині відмови суду в задоволенні інших вимог та ухвалити рішення, яким задовольнити повністю позовні вимоги, а саме стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у твердій грошовій сумі 6 535 грн. щомісячно, починаючи з дати подання позовної заяви і до закінчення навчання, але не більше ніж до досягнення сином 23 років. Судові витрати покласти на відповідача.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив, що у відповідності до вимог ч.3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду судового рішення.

Відповідно до частини 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою апеляційне провадження.

Апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи (ч. 1 ст. 369 ЦПК України).

Згідно із ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

З матеріалів справи вбачається, що позивачка звернулася до суду першої інстанції з вимогами щодо стягнення аліментів, сумарний розмір яких не перевищує ста прожиткових мінімумів для працездатних осіб.

Враховуючи наведене, справа призначена для розгляду апеляційним судом в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

При цьому, згідно із ч. 1 ст. 8 ЦПК України ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи, відтак колегія суддів інформувала учасників справи про час і день розгляду справи, шляхом оприлюднення інформації про розгляд справи на офіційному сайті Львівського апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, межі і доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги виходячи з такого.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (ч. 3 ст. 3 ЦПК України).

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Частиною 6 цієї ж статті визначено, що в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З урахуванням цих норм правом на звернення до суду за захистом наділена особа лише в разі порушення, невизнання або оспорювання саме її прав, свобод чи інтересів, а також у разі звернення до суду органів і осіб, уповноважених захищати права, свободи та інтереси інших осіб або державні та суспільні інтереси. Суд повинен установити, чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 06.05.2021, та є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що не заперечується учасниками справи.

Згідно із довідкою Національного авіаційного університету № 1052 від 06.09.2021 ОСОБА_3 є студентом другого курсу денної форми навчання факультету кібербезпеки, комп`ютерної та програмної інженерії Національного авіаційного університету четвертого рівня акредитації. Термін навчання за освітнім ступенем бакалавр з 01.09.2018 до 30.06.2024 (а.с. 7).

Відповідно до договору № 342 від 03.09.2021 ОСОБА_3 є наймачем житлового приміщення у гуртожитку Національного авіаційного університету, за проживання в якому за період з 01.09.2021 по 31.01.2022 сплачено 2600,00 грн, що підтверджується квитанцією № 58063331 від 08.09.2021 (а.с. 8-15).

Вирішуючи питання щодо стягнення коштів на утримання дитини, яка продовжує навчання, суд першої інстанції, враховуючи зазначені обставини, дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , при цьому вирішив про стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі 3000 грн..

Проте колегія суддів не погоджується з такими висновком суду з огляду на таке.

Правовідносини обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина на період навчання регулюються главою 16 СК України, яка зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, у спосіб сплати аліментів (статті 199, 200, 201 цього Кодексу). У визначенні розміру аліментів слід враховувати вартість навчання, підручників, проїзду до навчального закладу, проживання за місцем його знаходження. Норми цієї глави не встановлюють самостійного, окремого від аліментних зобов`язань, обов`язку батьків брати участь у додаткових витратах на дочку, сина, що викликані особливими обставинами.

Таким чином, у випадках, коли дитина потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням до досягнення нею двадцяти трьох років, правила статті 185 СК України не застосовуються, а зазначені правовідносини регулюються статтею 199 цього Кодексу.

Така правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 24 лютого 2016 року по справі №6-1296цс15.

Положеннями ч.ч. 1,3 ст.199 СК України визначено, що якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно із ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

В роз`ясненнях у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» зазначено, що обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу.

Зібраними у справі доказами встановлено, що син сторін на час постановлення рішення досяг 18-річного віку, навчається у вищому навчальному закладі, при чому у зв`язку з навчанням на стаціонарній формі позбавлений можливості працювати та заробляти кошти, а відтак потребує матеріальної допомоги для забезпечення елементарних фізичних потреб у повноцінному харчуванні, лікуванні, оздоровленні, відпочинку, а також у зв`язку з проїздом до місця навчання і назад, придбанням необхідної для навчання літератури та приладдя та для забезпечення культурного розвитку особистості.

Окрім того встановлено, що відповідач ОСОБА_2 проживає окремо від свого повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В той же час сторони не заперечували, що ОСОБА_3 на період навчання зареєстрований та проживає за місцем знаходження навчального закладу, а саме в м. Києві.

Тому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що у зв`язку з навчанням повнолітнього сина сторони мають обов`язок його утримання, при цьому, відповідач частково визнавав позовні вимоги, проте згоди щодо добровільного утримання сина сторони не дійшли, а відтак існує потреба у захисті права в судовому порядку.

Згідно із ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства»).

Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Законом визначені певні умови, сукупність яких є підставою для стягнення аліментів на повнолітню дитину. Такий обов`язок батьків у цьому випадку не є безумовним, як це має місце при утриманні неповнолітньої дитини.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Оцінюючи можливість батьків утримувати повнолітнього сина, який продовжує навчання, суд установив таке.

Відповідно до довідки про доходи № 775 від 30.09.2021, виданої КНП «Стрийська центральна міська лікарня», ОСОБА_1 працює в КНП «Стрийська центральна міська лікарня» на посаді психолога (основне місце праці). Загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01.04.2021 по 30.09.2021 склала 97085,91 грн (а.с. 16).

Згідно із довідкою від 30.09.2021, ОСОБА_1 з 01.03.2021 по 31.08.2021 надавала послуги Благодійній організації «Благодійне товариство «Всеукраїнська мережа людей, які живуть з ВІЛ/СНІД, м. Львів» за договорами ЦПХ. Загальна сума доходу за період з 01.03.2021 по 31.08.2021 склала 121742,60 (а.с. 17).

В свою чергу, відповідно до довідки про доходи № 123 від 21.12.2021, виданої ТзОВ «Видавничий дім «Укрпол», ОСОБА_2 обіймає посаду лікаря пункту охорони здоров`я. Загальний дохід за період з серпня 2021 року по листопад 2021 року становить 32731,19 грн (а.с. 54).

Відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровою особою працездатного віку. Відомості про підприємницьку діяльність, про яку зазначає позивачка, в матеріалах справи відсутні, що унеможливлює встановлення дійсного чи більшого розміру його щомісячного доходу, окрім доходів, які він отримує в ТзОВ «Видавничий дім «Укрпол».

Згідно із ч.1 ст. 200 СК України, суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу.

Відповідно до ст.182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

31) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

32) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

Аналіз ст. ст. 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, до досягнення ними двадцяти трьох років за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

СК України ґрунтується на принципі рівності прав та обов`язків батьків: брати участь у матеріальних витратах зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким із них проживає дитина.

Стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, є одним із способів захисту інтересів дитини, забезпечення одержання нею коштів, необхідних для її життєдіяльності, оскільки на період навчання вона не має самостійного заробітку та потребує матеріальної допомоги з боку батьків, які зобов`язані утримувати своїх повнолітніх дітей, що продовжують навчатися, до досягнення ними двадцяти трьох років.

Взявши до уваги надані сторонами докази та часткове визнання відповідачем позову, суд першої інстанції визначаючи розмірі аліментів в сумі 3000 грн щомісячно правильно врахував обставин, що мають значення для вирішення цього питання, виходячи із вимог закону. Зокрема, правильно врахував матеріальне становище платника аліментів, розмір його доходу, який є недостатньо високим, відсутність у платника аліментів інших дітей, наявність спору про поділ майна подружжя, шляхом стягнення вартості частки.

Разом з тим, суд першої інстанції правильно зауважив, що позивачкою не доведено належними доказами обґрунтованість позовних вимог у заявленому розмірі, оскільки як встановлено, син сторін у справі ОСОБА_3 навчається у Національному авіаційному університеті на денній формі навчання факультету кібербезпеки, комп`ютерної та програмної інженерії, а про понесені витрати, окрім вартості проживання у гуртожитку, пов`язані з навчанням (вартість підручників, проїзду до навчального закладу, тощо), будь-яких доказів позивачкою надано не було, тобто не було доведено про потребу повнолітньої дитини в матеріальній допомозі у зв`язку з навчання у заявленому розмірі 6535, 00 грн. При цьому в позові позивачка зазначала, що такий розрахунок витрат є приблизним, в той же час доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

В свою чергу, судом першої інстанції не було допитано повнолітнього сина сторін ОСОБА_3 , при цьому, як свідчать матеріали справи, особисто ОСОБА_3 з позовом до батька не звертався.

Відповідно до роз`яснень, які наведені у п. 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у разі заявлення позову одним із батьків суд може залучити до участі у справі (якщо залежно від її обставин визнає необхідним) повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися і на користь яких у зв`язку з цим стягуються аліменти.

Як вбачається із матеріалів справи, до суду з позовом про стягнення аліментів на дитину, яка продовжує навчання звернулась ОСОБА_1 - матір ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . В позовній заяві просила про ухвалення рішення, яким стягувати на її користь аліменти на утримання сина ОСОБА_3 . В ході розгляду справи, а саме ухвалою судового засідання від 08.02.2022 ОСОБА_3 залучено як третю особу.

Колегія суддів звертає увагу, що на підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

При цьому, вирішуючи спір та стягуючи аліменти безпосередньо в користь сина ОСОБА_3 , суд першої інстанції, в порушення вимог ст. 13 ЦПК України, вийшов за межі позовних вимог ОСОБА_1 , яка з позовними вимогами про стягнення аліментів на користь сина ОСОБА_3 не зверталась. Аналогічно з такими позовом не звертався ОСОБА_3 .

Таким чином, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції вирішуючи питання про стягнення аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання, правильно визначившись з характером спірних правовідносин, застосувавши відповідні норми права, проте вийшов за межі позовних вимог.

З наведених підстав, оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції, не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції порушено норми процесуального права, рішення суду першої інстанції в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , аліментів на час його навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. 00 грн., необхідно скасувати з ухваленням в цій частині нового рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання сина ОСОБА_3 на час його навчання у твердій грошовій сумі у розмірі 3000 грн. з індексацією відповідно закону, починаючи з 25 жовтня 2021 року до закінчення навчання у Національному авіаційному університеті, але не довше ніж до досягнення ним двадцяти трьох років.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не оцінив та не вирішив питання щодо витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 6 000 грн. колегія суддів вважає безпідставними з огляду на таке.

Стаття 133 ЦПК України визначає види судових витрат.

Так судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Статтею 141 ЦПК України визначений порядок розподілу витрат між сторонами. Так, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову, покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК).

Згідно із ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

За приписами ст. 137 ЦПК України, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до роз`яснень, що містяться в п.48 постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Звертаючись до суду з позовом про стягнення аліментів на утримання сина, який продовжує навчання, позивачка повідомила суд про попередні орієнтовані судові витрати на правову допомогу в розмірі 6000 грн, які вона понесла та очікує понести на момент подачі позову. Просила стягнути судові витрати з відповідача на свою користь.

Разом з тим, до позовної заяви, окрім ордеру та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Олійник В.Б., позивачка чи її представник не подали детального опису робіт (наданих послуг) адвокатом та здійснення ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, що є необхідною умовою для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат. За відсутності таких, суд був позбавлений можливості вирішити питання про розподіл судових витрат.

Керуючись ст. ст. 259, 367, 368, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст.ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Стрийського міськрайонного суду Львівської області від 18 березня 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 аліментів на його утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 3000 грн., щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 25 жовтня 2021 року і до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчання 30.06.2024, але не довше, як до досягнення ним двадцяти трьох років - скасувати.

Ухвалити нове рішення, яким стягувати із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на час його навчання у твердій грошовій сумі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок щомісячно, з індексацією відповідно до закону, починаючи з 25 жовтня 2021 року і до закінчення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 навчання, але не довше, як до досягнення ним двадцяти трьох років.

Врешті рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 15 листопада 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк