КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження № 22-ц/824/8295/2022 Доповідач в суді апеляційної інстанції - Яворський М.А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Мороз Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , на рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Чабаненко Ганна Олександрівна, про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

В обґрунтування пред`явлених вимог у позовній заяві зазначено, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 та рідним братом відповідача ОСОБА_3

ОСОБА_4 та ОСОБА_3 приватизували в рівних долях квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , в приватизації якої позивач не прийняв участі. З 2017 року позивач постійно проживає та працює у Чехії.

Батько сторін ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у Чеській Республіці, після смерті якого відкрилась спадщина, яка складається з 1/2 частки квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач 11 листопада 2020 року звернувся до Консульського відділу посольства України в Чеській Республіці і написав заяву про прийняття спадщини після смерті батька. Позивач вважав, що у зв`язку з тим, що заява зареєстрована в реєстрі, то всі початкові дії для прийняття спадщини зроблені. Однак, позивачу не роз`яснили, що він повинен був відсилати її до держави Україна.

На території Чехії, як і в Україні був запроваджений карантин. Позивач посилався на запровадження карантину, зокрема, на територіях держав України та Чехії, а також на постанову КМУ «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу «СОVІD-19» від 11.03.2020 № 211, згідно з якою з 12.03.2020 було установлено карантин, який і наразі триває як поважну причину пропуску строку для подачі заяви до нотаріальної контори.

29 червня 2021 року позивач звернувся до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Чабаненко Г.О. із заявою про прийняття спадщини в порядку спадкування за законом після смерті батька ОСОБА_5 . Однак, позивачу 02 липня 2021 року була надана постанова про відмову у вчиненні нотаріальної дії, де вказано, що видати йому свідоцтво про право на спадщину немає можливості, оскільки він пропустив встановлений Законом шестимісячний термін прийняття спадщини.

У зв`язку з викладеним, позивач просить суд визначити йому додатковий строк, тривалістю 3 місяці з дня набрання рішенням суду законної сили для прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішенням Дарницького районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням представник ОСОБА_1 , адвокат Солод І.В. подав апеляційну скаргу, в якій зазначає, що позивач у справі на момент смерті батька проживав за межами України в Чеській Республіці як і померлий його батько. В межах місячного строку після смерті батька він ІНФОРМАЦІЯ_2 подав заяву до офіційного органу Держави України в Чеській Республіці - консульського відділу посольства України в Чеській Республіці про прийняття спадщини після смерті батька. Відповідно до положень ст. 44 Консульського статуту України та ст. 38 Закону України «Про нотаріат» консул відповідного консульського відділу зобов`язаний був вчинити дії на оформлення спадкових прав позивача.

Прийнявши відповідну заяву від позивача у справі консул консульського відділу посольства України в Чеській Республіці не вчинив відповідні дії, що передбачені п. 3.11.3 розділу 3 Порядку учинення нотаріальних дій в дипломатичних установах, а саме не завів відповідну спадкову справу та не розпочав збір необхідних відомостей для подальшої видачі свідоцтва.

Також, суд ухвалюючи рішення у вказаній справі не врахував той факт, що смерть спадкодавця настала за межами території України, а саме на території Чеської Республіки. Саме до консульського відділу Посольства України в Чеській Республіці позивачем було подано заяву про прийняття спадщини, що повністю відповідало вимогам діючих нормативних актів, якими врегульовано оформлення спадкових прав.

Крім того, апелянт вважає третю особу у справі - приватного нотаріуса КМНО Чабаненко Г.О. заінтересованою у вирішенні вказаного спору на користь відповідача у справі ОСОБА_3 , оскільки із пояснень останнього вбачається, що саме нотаріус 02 липня 2021 року повідомив його про звернення позивача із відповідною заявою про прийняття спадщини, що є свідченням зацікавленості нотаріуса у вирішенні вказаної справи на користь відповідача у справі.

Також пропуск вказаного строку на прийняття спадщини був пов`язаний із об`єктивними причинами, які викликані поширенням COVID-19 та запровадженими заборонами щодо пересування між державами, в тому числі і між Чеською Республікою та Україною.

Також звертає увагу і на той факт, що фактично він постійно проживав із спадкодавцем до смерті останнього за однією адресою в селі Велке Прілепи Чеської Республіки та відповідно до норм ст. 1268 ч. 3 ЦК України є таким, що прийняв спадщину, оскільки заяву про відмову від прийняття не подавав.

З урахуванням викладеного просив апеляційну скаргу задовольнити, рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Третя особа у справі приватний нотаріус КМНО Чабаненко Г.О. подала до суду відзив, в якому просила залишити без задоволення апеляційну скаргу подану представником позивача у справі, а рішення суду першої інстанції залишити без змін, як таке, що ухвалено з дотриманням норм матеріального права та процесуального законодавства.

Обґрунтовуючи свої заперечення приватний нотаріус зазначила, що спадкодавець ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 на території Чеської Республіки. Відповідач у справі ОСОБА_3 як спадкоємець першої черги звернувся до неї із заявою про прийняття спадщини 11 червня 2021 року, та подав заяву про реєстрацію його за однією адресою із спадкодавцем у зв`язку з чим нею було заведено спадкову справу. А 29 червня 2021 року до неї звернувся позивач у справі ОСОБА_1 із заявою про прийняття спадщини та подав заяву про прийняття спадщини, яка засвідчена секретарем консульських питань 11 листопада 2020 року.

Оскільки із поданої позивачем заяви вбачалося, що працівником консульства позивачу було роз`яснено положення ст. 1269 ЦК України щодо особистої подачі заяви до нотаріуса, а позивач таких дій у строки визначені ст. 1270 ЦК України не вчинив, тому вона і винесла постанову про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.

Посилання позивача на те, що він постійно проживав із спадкодавцем в Чеській Республіці до смерті останнього, на її думку, не має правового значення, оскільки померлий ОСОБА_4 був громадянином України та мав зареєстроване місце проживання в Україні АДРЕСА_1 ., а тому сам факт тимчасового проживання за межами України не свідчить про зміну місця проживання спадкодавця.

Також вважає посилання позивача на зацікавленість нотаріуса при здійсненні свої повноважень не обґрунтованим, оскільки вони не мають ніякого підґрунтя та не підтвердженні відповідними доказами та є надумані представником позивача.

Представник відповідача у справі ОСОБА_3 , адвокат Іванова-Штундер Х.О., подала відзив на апеляційну скаргу, відповідно до якого заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити апеляційну скаргу без задоволення.

Свої заперечення обґрунтовувала тим, що позивач пропустив строк на подачу заяви про прийняття спадщини, який почав перебігати з дати смерті спадкодавця 02 жовтня 2020 року та сплив 03 березня 2021 року, а він фактично подав заяву лише 29 червня 2021 року.

Посилання в позові на те, що він подав вказану заяву через консульський відділ посольства України в Чеській Республіці вважає безпідставним, оскільки ним була подана заява в консульський відділ лише для засвідчення вірності його підпису у зв`язку з перебування за межами України, але саму заяву позивачу до органів нотаріату у строки, визначені ст. 1270 ЦК України позивач не подав. Посилання позивача щодо поважності пропуску строку у зв`язку із епідемією COVID-19, вважає безпідставним, оскільки вказана заява могла бути направлена в письмовому вигляді поштовим зв`язком.

Посилання позивача щодо своєчасного прийняття спадщини у зв`язку з тим, що він постійно проживав із спадкодавцем до його смерті за межами України в Чеській Республіці вважає необґрунтованим, оскільки згідно укладеного Договору між Україною та Чеською Республікою оформлення спадкових прав відбувається громадянами вказаних країн за місцем знаходження спадкового майна. Оскільки майно спадкове знаходиться в Україні, то і місце проживання спадкодавця визначається за місцем його реєстрації.

З врахуванням викладеного просила залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду без змін.

При апеляційному розгляді справи представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 підтримав доводи, викладені в апеляційній скарзі, та просив її задовольнити, рішення суду скасувати та ухвалити у вказаній справі нове судове рішення про задоволення позову з підстав, зазначених в позовній заяві та мотивів, викладених в апеляційній скарзі.

Представник відповідача ОСОБА_3 - Іванова-Штундер Х.О. заперечила щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просила залишити її без задоволення, оскільки доводи на які посилається апелянт не спростовують обставин, які були встановлені судом при розгляді справи та висновків викладених у рішенні суду. Вважає рішення суду ухвалено з дотриманням норм матеріального права та процесуального законодавства, а також з урахуванням правових позицій, викладених у постановах Верховного Суду із вказаних правовідносин, тому просила залишити його без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників позивача та відповідача у справі, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, суд першої інстанції при розгляді вказаної справи встановив, що позивач у справі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є сином ОСОБА_4 , та ОСОБА_7 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , яке видане 01 липня 2021 Новгород-Сіверським відділом РАЦС Чернігівської області (а.с.7 т.1).

Згідно зі свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 09 жовтня 2020 року Міським урядом Літомержіце Чеської Республіки, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 уродженець м. Радомишль, Україна, який проживав АДРЕСА_2 (а.с.8).

11 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Чабаненко Г.О. заведено спадкову справу реєстровий № 67811400 щодо спадкування майна після смерті ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 уродженець м. Радомишль, Житомирської області, Україна, який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується витягом №65558803 зі Спадкового реєстру від 13 липня 2021 року (а.с.12 т.1)

Також із матеріалів справи вбачається, що 29 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Київського нотаріального округу Чабаненко Г.О. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька - ОСОБА_4 .

Разом із тим, постановою про відмову у вчиненні нотаріальної дії № 36/02-31 від 02 липня 2021 року приватний нотаріус КМНО Чабаненко Г.О. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину після ОСОБА_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки ОСОБА_1 не подавав протягом шести місяців з дня відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини (а.с.11 т.1).

Вирішуючи вказаний спір та відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов висновку, що підстав для визначення позивачу додаткового строку для прийняття спадщини не вбачає, оскільки на час розгляду справи позивачем не було надано суду доказів, що зазначені ним причини пропуску шестимісячного строку для подання заяви про прийняття спадщини є поважними, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами.

Апеляційний суд погоджується із висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч.ч.1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову відповідає з огляду на наступне.

Відповідно до статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).

Відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є такі, що пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть застосовуватися, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Якщо ж у спадкоємця перешкод для подання заяви не було, а він не скористався правом на прийняття спадщини через відсутність інформації про смерть спадкодавця, незнання положень закону тощо, то немає правових підстав для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Такі правові висновки викладено у постановах Верховного Суду України від 04 листопада 2015 року у справі № 6-1486цс15 та від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, а також у постановах Верховного Суду від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 жовтня 2019 року у справі № 766/14595/16 (провадження № 61-6700св19), від 30 січня 2020 року у справі № 487/2375/18 (провадження № 61-10136св19), від 31 січня 2020 року у справі № 450/1383/18 (провадження № 61-21447св19).

Поважними причинами пропуску строку визнаються, зокрема: тривала хвороба спадкоємців; велика відстань між місцем постійного проживання спадкоємців і місцем знаходження спадкового майна; складні умови праці, які, зокрема, пов`язані з тривалими відрядженнями, в тому числі закордонними; перебування спадкоємців на строковій службі у складі Збройних Сил України; необізнаність спадкоємців про наявність заповіту тощо.

Суд не може визнати поважними такі причини пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини, як юридична необізнаність позивача щодо строку та порядку прийняття спадщини, необізнаність особи про наявність спадкового майна та відкриття спадщини, похилий вік, непрацездатність, невизначеність між спадкоємцями, хто буде приймати спадщину, відсутність коштів для проїзду до місця відкриття спадщини, несприятливі погодні умови тощо.

Подібний висновок викладений Верховним Судом у постановах від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17 (провадження № 61-38298св18), від 17 березня 2021 року у справі № 638/17145/17 (провадження № 61-17764св20).

Отже, практика суду касаційної інстанції у цій категорії справ є сталою та незмінною.

З урахуванням наведеного, якщо спадкоємець пропустив шестимісячний строк для подання заяви про прийняття спадщини з поважних причин, закон гарантує йому право на звернення до суду з позовом про визначення додаткового строку на подання такої заяви.

Вирішуючи питання визначення особі додаткового строку, суд досліджує поважність причини пропуску строку для прийняття спадщини. Оцінка поважності причин пропуску строку звернення із заявою про прийняття спадщини повинна, у першу чергу, стосуватися періоду від моменту відкриття спадщини й до спливу шестимісячного строку, встановленого законом для її прийняття. Саме протягом цього періоду мають існувати об`єктивні та істотні перешкоди для прийняття спадщини. Інші періоди досліджуються, якщо ці перешкоди почали існувати протягом шестимісячного строку та тривали до моменту звернення до нотаріуса або до суду.

Перевіряючи зазначенні апелянтом доводи, які викладені в апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із наступного.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).

Суд апеляційної інстанції, перевіряючи доводи апелянта про те, що апелянт своєчасно заявив про прийняття спадщини уповноваженій особі, то колегія суддів виходить із наступного.

Так, із матеріалів справи вбачається, що дійсно 11 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до консульського відділу Посольства України в Чеській Республіці із зверненням про засвідчення заяви про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , в якій висловив своє бажання прийняти спадщину після смерті батька. Перший секретар консульського відділу Посольства України в Чеській Республіці Володимир Калаберда засвідчив справжність підпису позивача у справі та роз`яснив позивачу зміст ст. 225,229-231,233, 1268-1269, 1273-1275, 1297 Цивільного кодексу України.

Так, за правилами частини першої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно до статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.

Подання заяви про прийняття спадщини є дією, яку повинен вчинити спадкоємець, який бажає прийняти спадщину тоді, коли такий спадкоємець не проживав на час відкриття спадщини постійно зі спадкодавцем. Відповідно, пропустити строк на прийняття спадщини може спадкоємець, який постійно не проживав на час відкриття спадщини зі спадкодавцем.

Відповідно до пункту 2.1. глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства Юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5, спадкова справа заводиться нотаріусом за місцем відкриття спадщини на підставі поданої (або такої, що надійшла поштою) першою заяви (повідомлення, телеграми) про прийняття спадщини, про відмову від прийняття спадщини, про відмову від спадщини, заяви про відкликання заяви про прийняття спадщини або про відмову від спадщини, заяви про видачу свідоцтва про право на спадщину, заяви спадкоємця на одержання частини вкладу спадкодавця у банку (фінансовій установі), заяви про видачу свідоцтва виконавцю заповіту, заяви виконавця заповіту про відмову від здійснення своїх повноважень, заяви другого з подружжя про видачу свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя у разі смерті одного з подружжя, заяви про вжиття заходів до охорони спадкового майна, претензії кредиторів.

Відповідно до пунктів 3.3 - 3.6 вказаного Порядку в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, заяви про прийняття спадщини або відмову від її прийняття подаються спадкоємцем особисто нотаріусу за місцем відкриття спадщини у письмовій формі.

Якщо спадкоємець особисто прибув до нотаріуса за місцем відкриття спадщини, нотаріальне засвідчення справжності його підпису на таких заявах не вимагається. У цьому випадку нотаріус встановлює особу заявника, про що на заяві робиться відповідна службова відмітка. Ця відмітка скріплюється підписом нотаріуса.

Якщо заява, на якій справжність підпису спадкоємця не засвідчена, надійшла поштою, вона приймається нотаріусом, заводиться спадкова справа, а спадкоємцю повідомляється про заведення спадкової справи та необхідність надіслати заяву, оформлену належним чином (справжність підпису на таких заявах має бути нотаріально засвідченою), або особисто прибути до нотаріуса за місцем відкриття спадщини.

Не допускається приймати заяви про прийняття спадщини, про відмову від неї або заяви про їх відкликання, складені від імені спадкоємців їх представниками, що діють на підставі довіреностей.

Крім того, у законодавстві України існує механізм подання заяви про прийняття спадщини через консульські установи України, що врегульований Наказом Міністерства юстиції України та Міністерства закордонних справ України від 27 грудня 2004 року № 142/5/310 «Про затвердження Положення про порядок учинення нотаріальних дій в дипломатичних представництвах та консульських установах України». За зверненням громадянина України консул (або уповноважений секретар із консульських питань) засвідчує справжність підпису на заяві про прийняття спадщини, проставляє на заяві свій підпис та гербову печатку, після чого спадкоємець повинен направити заяву в Україну засобами міжнародного поштового зв`язку. Таким чином, громадянам України немає необхідності виїжджати з країни свого постійного проживання та повертатися в Україну для прийняття спадщини.

Схожий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 17 червня 2021 року в справі № 484/1626/20 (провадження № 61-18752св20), від 04 березня 2020 року у справі № 640/8507/17 (провадження № 61-28865св18), від 04 червня 2020 року у справі № 601/1157/19 (провадження № 61-4901св20), від 02 квітня 2020 року у справі № 420/23/18 (провадження № 61-1883св19), від 09 грудня 2021 року у справі № 367/6366/19 (провадження № 61-11672св21), від 31 серпня 2022 року у справі № 148/2003/20 ( провадження № 61-404св22).

Як вбачається із встановлених судом обставин справи ОСОБА_1 , перебуваючи за межами України звернувся у порядку встановленому вищевказаним «Положенням…» та засвідчивши справність підпису на вказаній заяві, однак не направив її засобами поштового зв`язку до нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини, тобто не реалізував свої права передбачені ст. 1268, 1269 ЦК України.

Крім того, із самого тексту поданої ОСОБА_1 заяви вбачається, що він не реалізовував своє право на оформлення спадщини саме консульським відділом Посольства України в Чеській Республіці, а звертався до вказаного відділу із питань засвідчення справжності підпису на вказаній заяві, що випливає і з відмітки першого секретаря з консульських питань посольства України в Чеській Республіці, де зазначено : «11.11.2020 я, Володимир Калаберда перший секретар з консульських питань посольства України в Чеській Республіці, засвідчую справжність підпису ОСОБА_1 , який зроблено у моїй присутності. Особу ОСОБА_1 , що підписав документ, встановлено».

При цьому вказана заява містить відомості про роз`яснення ОСОБА_1 змісту ст. 225, 229-231, 233, 1268-1269, 1273-1275, 1297 Цивільного кодексу України.

Крім того, відповідно до ст. 38 Договору між Україною та Чеською Республікою про правову допомогу в цивільних справах підписаного 28 травня 2001 року та ратифікованого Законом України №2927-ІІІ від 10 січня 2002 року передбачено, що правовідносини при успадкуванні нерухомого майна регулюються законодавством тієї Договірної Сторони, на території якої знаходиться нерухоме майно.

Також ст. 71 Закону України «Про міжнародне приватне право» визначено, що спадкування нерухомого майна регулюється правом держави, на території якої знаходиться це майно, а майна, яке підлягає державній реєстрації в Україні, - правом України.

Із матеріалів справи вбачається, що предметом спадкування є 1/2 частини квартири АДРЕСА_3 , тобто на території України.

Таким чином, колегія суддів вважає, що першим секретарем з консульських питань посольства України в Чеській Республіці В.Калабердою при засвідчення 11 листопада 2020 року справжності підпису позивача на заяві про прийняття спадщини роз`яснено порядок та строки оформлення спадкових прав після смерті спадкодавця, тому висновок суду першої інстанції щодо не прийняття судом вказаної заяви як належного звернення до уповноваженого органу - нотаріальної контори за місцем відкриття спадщини є законним та обґрунтованим. Доводи апелянта в цій частині колегія суддів вважає безпідставними.

Перевіряючи доводи апелянта про те, що останнє місце проживання спадкодавця знаходилося за межами України, колегія суддів враховує наступні норми матеріального права.

Частиною першою статті 1221 ЦК України визначено, що місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.

Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово.

Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.

Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема, у готелі чи у санаторії тощо).

Згідно зі статтею 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини) реєстрація місця проживання чи місця перебування особи або її відсутність не можуть бути умовою реалізації прав і свобод, передбачених Конституцією, законами чи міжнародними договорами України, або підставою для їх обмеження.

Зазначена правова норма відтворює загальний принцип заборони дискримінації за ознакою наявності чи відсутності реєстрації місця проживання або місця перебування особи.

Аналіз наведених норм права та правила частини першої статті 1221 ЦК України дає підстави стверджувати, що місцем відкриття спадщини є не місце реєстрації спадкодавця, а останнє його місце постійного проживання.

Відповідно до пунктів 1.12, 1.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (у редакції, чинній на момент відкриття спадщини), місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця відповідно до статті 29 ЦК України. Якщо спадкодавець мав декілька місць проживання, місцем відкриття спадщини вважається останнє місце реєстрації спадкодавця. Місце відкриття спадщини підтверджується довідкою житлово-експлуатаційної організації, довідкою правління житлово-будівельного кооперативу про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця; записом у будинковій книзі про реєстрацію (постійне місце проживання) спадкодавця, довідкою адресного бюро, довідкою райвійськкомату про те, що спадкодавець до призову на військову службу проживав за відповідною адресою. Місце відкриття спадщини не може підтверджуватись свідоцтвом про смерть.

У разі відсутності у спадкоємців документів, що підтверджують місце відкриття спадщини, нотаріус роз`яснює спадкоємцям їх право на звернення до суду із заявою про встановлення місця відкриття спадщини. У такому випадку місце відкриття спадщини підтверджується копією рішення суду, що набрало законної сили (пункт 1.14 глави 10 Порядку).

У постановах від 04 липня 2018 року у справі № 404/2163/16 (провадження № 61-15926св18), від 10 січня 2019 року у справі № 484/747/17 (провадження № 61-44149св18) Верховний Суд зазначив, що сама по собі відсутність реєстрації місця проживання спадкоємця із спадкодавцем на момент відкриття спадщини не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо передбачені частиною третьою статті 1268 ЦК України обставини підтверджуються іншими належними і допустимими доказами.

Надавши тлумачення частині третій статті 1268 ЦК України, Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17 (провадження № 61-39308св18) зазначив, що вона вимагає наявність фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрацію місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.

Із матеріалів справи вбачається, що спадкодавець у справі мав постійне місце реєстрації в Україні та проживання АДРЕСА_1 , саме вказана адреса зазначена позивачем як постійне місце проживання батька у відповідній заяві, підпис якої засвідчено 11 листопада 2020 року Володимиром Калабердою першим секретарем з консульських питань посольства України в Чеській Республіці.

Крім того, у матеріалах справи міститься свідоцтво про смерть спадкодавця в якому зазначено, що місцем постійного проживання спадкодавця ОСОБА_4 на території Чеської Республіки значилося: АДРЕСА_2 , Тепліце (а.с. 8 т.1). Разом із тим, відповідно до поданих позивачем письмових доказів місце його постійного проживання на території Чеської Республіки є АДРЕСА_4 , що є відміним від місця проживання спадкодавця та не свідчить про порушення третьою особою положень пунктів 1.12, 1.13 глави 10 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595.

Тому доводи позивача щодо неправильності висновків суду першої інстанції в частині прийняття ним спадщини фактично за принципом спільності проживання із спадкодавцем є безпідставними, а висновки суду першої інстанції законними та обґрунтованими

Необґрунтованими колегія суддів вважає і доводи апелянта про поважність пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини до відповідної нотаріальної контори в м. Києві у зв`язку з тим, що в Україні були запровадженні карантинні заходи, введені на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року №211 «Про запобігання поширенню на території України коронавірусу СОVID-19» (зі змінами).

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що існували обставини, які об`єктивно, істотно та конкретно перешкоджали йому вчасно звернутись із заявою про прийняття спадщини, зокрема поштовим зв`язком, а відтак, такі посилання позивача є недоведеними, необґрунтованими та такими, що не змінюють наведених висновків суду щодо недоведеності позивачем поважності причин пропуску строку на прийняття спадщини.

Крім того, колегія суддів враховує, що надання додаткового строку на прийняття спадщини є порушенням правової визначеності як елемента верховенства права та є незаконним втручанням у права спадкоємців, які прийняли спадщину.

Установивши, що ОСОБА_1 пропустив строк для прийняття спадщини, не навівши при цьому обставин, що створювали об`єктивні та непереборні труднощі для позивача щодо подання такої заяви, суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права, а саме частину третю статті 1272 ЦК України, за змістом якої підлягає визначенню додатковий строк для прийняття спадщини лише за наявності поважної причини, а тому дійшов обґрунтованого висновку про відсутність підстав для надання позивачу додаткового строку для прийняття спадщини.

За таких обставин, суд першої інстанції правильно встановив правову природу заявленого позову, в достатньому обсязі визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам статей 263, 264 ЦПК України, підстави для його скасування з мотивів, які викладені в апеляційній скарзі, відсутні.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на те, що суд апеляційної інстанції дійшов висновку про залишення поданої апеляційної скарги без задоволення тому, підстави для проведення перерозподілу судових витрат відповідно до ст. 141 ч. 13 ЦПК України відсутні.

Керуючись статтями 367 - 369, 372, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду міста Києва від 28 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 17 листопада 2022 року.

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв