Номер провадження: 22-ц/813/3317/22
Головуючий у першій інстанції Луняченко В. О.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Гірняк Л.А., Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2015 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

07 вересня 2015 року представник Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості (а.с.2-3).

11 грудня 2015 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №695АІ1 від 19.02.2013 року у розмірі 126063,05 (сто двадцять шість тисяч шістдесят три грн.. 05 коп.) гривень, з яких: заборгованість за кредитом-98596,10 гривень, заборгованість за відсотками 12559,00 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту-3763,25 гривень, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 3487,28 гривень, інфляційні витрати за кредитом- 3959,92 гривень, інфляційні витрати за відсотками-3697,50 гривень.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №695012686INSURANCE1 від 19.02.2013 року у розмірі 8692,45 (вісім тисяч шістсот дев`яносто дві грн.. 45 коп.) гривень, з яких заборгованість за кредитом 4474,26 гривень, заборгованість за відсотками 499,14 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1525,20 гривень, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 110,93 гривень, розмір інфляційних витрат за кредитом 1952,55 гривень, розмір інфляційних витрат за відсотками 130,37 гривень

Стягнуто в рівних частках з ОСОБА_2 та ОСОБА_1 на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1347,56 (одна тисяча триста сорок сім грн. 56 коп.) гривні (а.с.55-56).

14 квітня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Київського районного суду м. Одеси з заявою про перегляд заочного рішення (а.с.73-77).

14 травня 2021 року ухвалою Київського районного суду м. Одеси заяву відповідачки ОСОБА_1 про перегляд та скасування заочного рішення Київського районного суду м. Одеси від 11 грудня 2015 року, ухваленого у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «Альфа-Банк» (правонаступник кредитора Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк») до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості залишено без задоволення (а.с.84).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить суд рішення Київського районного суду м. Одеси від 11.12.2015 року в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитними договорами скасувати, ухвалити нове рішення, яким в задоволенні вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за кредитним договором №695АІ1 від 19.02.2013 року у розмірі 126063,05 (сто двадцять шість тисяч шістдесят три грн.. 05 коп.) гривень, з яких: заборгованість за кредитом-98596,10 гривень, заборгованість за відсотками 12559,00 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту-3763,25 гривень, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 3487,28 гривень, інфляційні витрати за кредитом- 3959,92 гривень, інфляційні витрати за відсотками-3697,50 гривень відмовити, а також відмовити у задоволенні позовних вимог про солідарне стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укрсоцбанк» заборгованість за договором відновлювальної кредитної лінії №695012686INSURANCE1 від 19.02.2013 року у розмірі 8692,45 (вісім тисяч шістсот дев`яносто дві грн.. 45 коп.) гривень, з яких заборгованість за кредитом 4474,26 гривень, заборгованість за відсотками 499,14 гривень, пеня за несвоєчасне повернення кредиту 1525,20 гривень, пеня за несвоєчасне повернення відсотків 110,93 гривень, розмір інфляційних витрат за кредитом 1952,55 гривень, розмір інфляційних витрат за відсотками 130,37 гривень (а.с.86-88).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч. 1 ст. 368, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274, ч.ч. 4, 6 ст. 19 ЦПК України).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, з огляду на таке.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та на умовах, передбачених договором кредиту. У разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

Апеляційний суд не погоджується із вказаним висновком суду та вважає за необхідне вказати наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 19.02.2013 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №695АІ1, відповідно до умов якого останній отримав кредит в розмірі 110745,00 гривень, з відповідним графіком повернення кредиту зі сплатою 17,50 процентів річних, з кінцевим терміном погашення заборгованості по кредиту 18 лютого 2020 року.

Згідно п.п. 3.3.6 Договору кредиту Позичальник зобов`язався сплачувати проценти за використання Кредиту в порядку, визначеному п.п. 2.4., 2.5. цього Договору, а також своєчасно та в повному обсязі погашати кредит із нарахованими процентами за фактичний час його використання та можливими штрафними санкціями в порядку, визначеному п. 1.1. цього Договору.

Відповідно до п. 4.5. Договору кредиту у разі невиконання (неналежного виконання) позичальником обов`язків по поверненню кредиту, сплаті нарахованих процентів за його використання та можливих штрафних санкцій, протягом більш, ніж 60 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, а, відповідно, позичальник зобов`язаний протягом одного робочого дня сплатити кредит в повному обсязі, сплатити проценти за фактичний час використання кредиту та нараховані штрафні санкції.

Пункт 4.2. Договору кредиту передбачає, що у випадку прострочення Відповідачем строків сплати процентів, визначених Договором кредиту, а також прострочення строків повернення кредиту, визначених договором кредиту, відповідач сплачує пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочки, що діє у період невиконання зобов`язань.

Згідно п. 4.1. у разі прострочення позичальником термінів сплати ануїтет них платежів, визначених п.1.1.1 цього договору комісій, передбачених умовами цього договору, також прострочення строків повернення кредиту визначених п.1.1., 3.2.3, 3.3.14 договору, позичальник сплачує кредиторові пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє в період прострочення від несвоєчасно сплаченої суми за кожний день прострочення.

Згідно договору поруки №695АІ1-ПОР від 19.02.2013 року, укладеному між позивачем та ОСОБА_1 остання на добровільних засадах бере на себе зобов`язання перед банком відповідати по зобов`язанням ОСОБА_2 , які виникають з умов кредитного договору №695АІ1 від 19.02.2013 року.

Як вбачається з п.п.1.1,3.1.2 договору поруки, поручитель зобов`язується перед кредитором у повному обсязі солідарно відповідати за виконання позичальником зобов`язань щодо повернення суми кредиту, сплати відсотків за користування кредитом, а також можливих штрафних санкцій, у розмірі та на умовах, передбачених договором кредиту. У разі невиконання позичальником та поручителем забезпеченого порукою зобов`язання, відповідати перед кредитором як солідарні боржники всім своїм майном на яке, згідно з чинним законодавством України, може бути звернено стягнення.

19.02.13 року між ПАТ «Укрсоцбанк» та ОСОБА_2 було укладено договір відновлюваної кредитної лінії №695012686INSURANCE1, відповідно до умов якого, банк надав ОСОБА_2 відновлювальну кредитну лінію на оплату страхових платежів у межах максимального ліміту заборгованості позичальника в сумі 9474,85 гривень зі сплатою 20% річних та порядку повернення кредиту та сплати відсотків згідно графіку погашення заборгованості не пізніше 18.02.2020 року, а відповідач зобов`язався повернути кредит та сплачувати відсотки та комісійну винагороду у сумі, в строки та на умовах передбачених кредитним договором.

Звертаючись із апеляційною скаргою, апелянт вказує на те, що строк користування кредитом сплив 20.05.2014 року адже, як наголошує апелянт, кредитним договором передбачені положення згідно яких у разі невиконання позичальником обов`язків протягом більше ніж 90 календарних днів, строк на користування кредитом вважається таким, що сплив. Апелянт наголошує на тому, що згідно до розрахунку, наданого позивачем, останній платіж було здійснено 19.02.2014 року, тому виходячи із вищенаведеного строк користування кредитом сплив 20.05.2014 року. Також, апелянт вважає, що вимога щодо стягнення з ОСОБА_1 частини заборгованості є неправомірною, адже позовна заява ПАТ «Укрсоцбанк» була подана до Київського районного суду м. Одеси 07.09.2015 року, а тому строк на звернення з вимогою до поручителя позивачем було пропущено.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, погоджується із зазначеними доводами апеляційної скарги та вказує наступне.

Відповідно до частини першої статті 1054 Цивільного кодексу України (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.

За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно із ч.1 ст.553 ЦК України поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником.

У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).

Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.

Як вбачається з матеріалів справи, до звернення до суду з позовом, банк не звертався до ОСОБА_1 з вимогою погашення заборгованості.

Апеляційний суд наголошує, що у висновку Великої Палати Верховного Суду, викладеному у постанові від 22 серпня 2018 року у справі № 2-1169/11, умови договорів поруки про їхню дію до повного припинення всіх зобов`язань за основним договором або до припинення всіх зобов`язань поручителя за договором поруки, тобто до настання першої з цих подій, не встановлюють строк припинення поруки у розумінні статті 251 ЦК України. Тому має застосовуватися припис частини четвертої статті 559 цього кодексу у редакції, чинній час виникнення спірних правовідносин, про припинення поруки, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явив вимоги до поручителя.

Відповідно до висновку Верховного Суду, викладеному у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2662цс15 строк, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України, є преклюзивним, тобто його закінчення є підставою для припинення поруки, а отже, і для відмови кредиторові у позові. Цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. З огляду на вказане, враховуючи зумовлене цим припинення права кредитора вимагати у поручителя виконання забезпеченого порукою зобов`язання, застосоване у другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки слід розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Це твердження не позбавляє кредитора можливості пред`явити до поручителя іншу письмову вимогу про погашення заборгованості боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду лише протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.

Як вбачається з матеріалів справи, умовами кредитного договору передбачені щомісячні періодичні платежі, та, зокрема, п.3.3.1 договору поруки встановлено, що протягом 5 робочих днів від дати невиконання Позичальником зобов`язань забезпечених порукою повідомити про це Поручителя з наданням інформації щодо обсягів виконаного Позичальником зобов`язання та невиконаного зобов`язання.

Дослідивши вказані положення, апеляційний суд звертає увагу на те, що з матеріалів справи не вбачається повідомлення ОСОБА_1 , як поручителя про невиконання позичальником зобов`язання відповідно до умов договору.

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до розрахунку заборгованості, наданої позивачем, останній платіж по кредиту було здійснено ОСОБА_2 19.02.2014 року, а тому згідно із п.4.4. Договору відновлювальної кредитної лінії №695012686INSURANCE1 від 19.02.2013 року в якому вказано, що у разі невиконання позичальником обов`язків протягом більш ніж 90 календарних днів, строк користування кредитом вважається таким, що сплив, строк користування кредитом сплив 20.05.2014 року і саме з цього моменту у позивача почав спливати шестимісячний строк на звернення до поручителя ОСОБА_1 з вимогою погашення заборгованості.

Згідно із ч.4 ст. 559 ЦК України в редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

З огляду на те, що позивач звернувся до суду з вимогою лише 07.09.2015 року, то шестимісячний строк на звернення до поручителя ним пропущено, а тому позовні вимоги щодо стягнення заборгованості з ОСОБА_1 як з поручителя, не підлягають задоволенню.

Таким чином, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження, апеляційний суд на підставі ст. 376 ЦПК України скасовує рішення суду в частині задоволення позовних вимог до ОСОБА_1 як з поручителя .

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково .

Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 15 березня 2021 року скасувати в частині задоволення позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та стягнення судового збору.

Прийняти в цій частині постанову.

В задоволенні позовних вимог Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

В решті рішення суду залишити без змін

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 25.11.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: О.С. Комлева

Л.А. Гірняк