Справа № 752/3710/22
Провадження № 2-др/752/107/22
РІШЕННЯ

Іменем України

додаткове

15.11.2022 року Голосіївський районний суд м. Києва

в складі головуючого судді Чередніченко Н.П.

з участю секретаря Литвиненко Ю.С.

розглянувши в приміщенні суду в м. Києві заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 752/3710/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про визнання недійсним договору, -

в с т а н о в и в:

В провадженні суду перебувала справа № 752/3710/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про визнання недійсним договору.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 17.10.2022 року, в задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про визнання недійсним договору, було відмовлено.

28.10.2022 року копія зазначеного рішення суду була направлена сторонам для відома.

03.11.2022 року до суду від представника відповідача надійшла заява, в якій сторона відповідача просила суд ухвалити у справі додаткове рішення та здійснити відшкодування судових витрат в сумі 9152,00 грн., понесених відповідачем на правову допомогу, стягнувши їх із позивача на користь відповідача.

Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає, що у справі слід ухвалити додаткове рішення в частині розподілу судових витрат, пов`язаних із отриманням відповідачем правничої допомоги за наступних підстав.

Згідно із п. 3 ч. 1 ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може викликати сторони або інших учасників справи в судове засідання. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Судом встановлено, що представником відповідача до ухвалення у справі судового рішення було заявлено про надання суду доказів на підтвердження отримання правової допомоги, а також після ухвалення у справі судового рішення позивачем були подані документи, а відтак суд вважає за необхідне ухвалити у справі додаткове рішення в цій частині.

Із матеріалів справи вбачається, що в задоволенні позову було відмовлено, однак, питання щодо стягнення із позивача на користь відповідача витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, судом вирішено не було.

Так, звертаючись до суду із запереченнями на позов, стороною відповідача було надано суду копію договору про надання юридичних послуг (послуг адвоката) № 02/0/2020, укладеного 02.01.2020 року між АО «Ін-Юре» та ТОВ «Бі ЕЛ Джи Мікрофінанс», копію ордеру серії АА № 1056347, виданого АО «Ін-Юре».

Після ухвалення судом рішення, представником відповідача на підтвердження надання відповідачу правової допомоги в рамках розгляду даної справи було надано суду копію додаткової угоди № 1 до договору про надання юридичних послуг (послуг адвоката) № 02/0/2020 від 02.01.2020 року, та копію акту приймання-передачі наданих юридичних послуг від 20.09.2022 року.

Однак, доказів на підтвердження фактичної сплати відповідачем коштів адвокату в пред`явленому до стягненні розмірі стороною відповідача суду надано не було.

При вирішенні вимог заяви, суд звертає увагу на те, що згідно положень ч. 1 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Отже, стороні, на користь якої прийняте рішення, для отримання відшкодування витрат на правову допомогу слід довести: факт і тривалість надання їй правової допомоги; факт надання допомоги адвокатом або іншим фахівцем у галузі права; факт оплати правової допомоги.

Слід звернути увагу на те, що стороною відповідача не було надано суду жодних доказів на підтвердження фактичної сплати відповідачем коштів за послуги адвоката, які були обумовлені в додатковій угоді та в акті приймання-передачі послуг, а відтак факт оплати наданих правових послуг є недоведеним.

Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що у справі відсутні достатні, в розумінні ст.ст. 77,78 ЦПК України, докази на підтвердження факту оплати наданої правової допомоги в пред`явленому до стягненні розмірі, а тому суд дійшов висновку про недоведеність заявленої вимоги щодо стягнення витрат на правову допомогу, в зв`язку з чим в її задоволенні слід відмовити, ухваливши в цій частині додаткове рішення.

На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 133, 137, 141, 270, 280-282 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в:

заяву представника відповідача про ухвалення додаткового рішення по цивільній справі № 752/3710/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про визнання недійсним договору, задовольнити частково.

Ухвалити додаткове рішення у цивільній справі № 752/3710/22 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» про визнання недійсним договору, зазначивши у резолютивній частині рішення:

«У стягненні на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Бі Ел Джи Мікрофінанс» судових витрат, пов`язаних із отриманням правової допомоги, - відмовити, в зв`язку із недоведеністю».

Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні в судовому засіданні під час проголошення додаткового судового рішення можуть подати апеляційну скаргу в цей же термін з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Головуючий Н.П. Чередніченко