Провадження номер 2-з/756/219/22
УХВАЛА

про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову

22 листопада 2022 року м. Київ

Суддя Оболонського районного суду м. Києва Шролик І.С., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви,

ВСТАНОВИЛА:

22 листопада 2022 року засобами поштового зв`язку ОСОБА_1 звернувся до суду зі заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, в якій просить: постановити ухвалу про забезпечення позову шляхом накладення арешту на 1/2 частину квартири, розташованої за адресою: АДРЕСА_2 , яка зареєстрована за ОСОБА_2 , номер запису про право власності № 16786402.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22 листопада 2022 року заяву передано до розгляду головуючому судді Шролик І.С.

В обґрунтування поданої заявиОСОБА_1 зазначає, що має намір звернутися з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Предметом спору буде виступати квартира АДРЕСА_2 , яка була придбана за період проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 без реєстрацію шлюбу. В подальшому зазначена квартира зареєстрована за ОСОБА_2 , однак кошти за квартиру виплачувались за спільні кошти подружжя в період вже зареєстрованого шлюбу. Заявник стверджує, що в нього є реальні підстави вважати, що квартира може бути відчужена без його згоди, що у випадку невжиття заходів забезпечення позову може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Дослідивши заяву, подані в її обґрунтування матеріали, приходжу до переконання що в задоволенні поданої заяви слід відмовити, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст.149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Згідно з ч. 3 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Частиною 1 ст. 151 ЦПК України передбачено, що заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності.

Відповідно до абз. 1 ч. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» суд (суддя), розглядаючи заяву про забезпечення позову, має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У своєму правовому висновку, сформульованому у постанові від 13 січня 2020 року у справі № 922/2163/17 Верховний Суд, зазначив, що достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду, наприклад, реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання тощо. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

У заяві про забезпечення позову ОСОБА_1 стверджує, що має намір звернутись до суду за захистом своїх прав з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя набутого за час шлюбу, зокрема квартири АДРЕСА_2 .

Однак при вивченні матеріалів заяви судом було з`ясовано, що до заяви про забезпечення позову не додано належних та допустимих доказів, які б достовірно засвідчували факт того, що на час звернення ОСОБА_1 з цією заявою квартира АДРЕСА_2 дійсно належить на праві власності ОСОБА_2 (витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, копія правовстановлюючого документа на квартиру тощо).

Так само і не додано до заяви про забезпечення позову будь-яких інших доказів, зокрема свідоцтва про укладання шлюбу із власником майна, рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 12 жовтня 2022 року про розірвання шлюбу, на яке покликається заявник в своїй заяві.

Також у заяві ОСОБА_1 відсутні посилання на докази, які б свідчили, що ОСОБА_2 вчиняє будь-які дії, спрямовані на відчуження чи підготовку до відчуженняя квартири АДРЕСА_2 .

Суд розглядає справи на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках ( стаття 13 ЦПК України).

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

З огляду на те, що заявником ОСОБА_1 до заяви про забезпечення позову не подано жодного документу, це призводить до неможливості суду вирішити порушені у заяві питання.

З огляду на зазначене, суддя приходить до переконання, що підстави для задоволення заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову відсутні.

Суддя роз`яснює заявнику, що відмова у задоволенні заяви про забезпечення позову не перешкоджає повторному зверненню з такою заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для відмови.

Керуючись ст.ст.149-153 ЦПК України, суддя

УХВАЛИЛА:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову до подання позовної заяви - відмовити.

Ухвала набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду через Оболонський районний суд м. Києва протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складено 22 листопада 2022 року.

Суддя І.С. Шролик