ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року м. Чернівці

Справа № 726/786/22

Провадження №22-ц/822/807/22

Кернівецький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого - Литвинюк І. М.,

суддів: Владичана А.І., Лисака І.Н.,

секретар Петранюк Ю.Т.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідачі Чернівецька міська рада, Управління освіти Чернівецької міської ради,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційні скарги Чернівецької міської ради та Управління освіти Чернівецької міської ради на рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2022 року та додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2022 року, головуючий у І-й інстанції Проскурняк І.Г.,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Чернівецької міської ради, Управління освіти Чернівецької міської ради про відшкодування шкоди,

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що 08 квітня 2022 року, близько 12:50 год., він рухався на власному автомобілі марки Volkswagen Jetta, державний номерний знак НОМЕР_1 , по вул. Учительській, 1 в м. Чернівці. Під час руху автомобіля за вищезгаданою адресою з будівлі кінотеатру «Буковина» обвалилися фрагменти фасаду даної будівлі на проїжджу частину, внаслідок чого його автомобілю завдано серйозних пошкоджень. Він одразу викликав поліцію та після прибуття на місце події екіпажу патрульної поліції звернувся до правоохоронних органів із заявою, в якій просив зафіксувати факт пошкодження його транспортного засобу та у визначеному законом порядку з`ясувати інформацію про фізичну чи юридичну особу, яка відповідальна за технічний стан будівлі кінотеатру.

В ході розгляду його заяви встановлено, що ознак будь-якого кримінального правопорушення не вбачається, а є цивільно-правові відносини, а тому перевірку за його заявою було припинено.

Посилався на те, що у квітні 2022 року він приходив в Управління освіти Чернівецької міської ради (на балансі якого знаходиться будівля кінотеатру «Буковина») та просив вжити заходів щодо відшкодування завданої йому шкоди, однак йому в усному порядку було повідомлено, що відшкодування шкоди можливе виключно у разі наявності судового рішення про стягнення шкоди у примусовому порядку.

Просив стягнути солідарно з Чернівецької міської ради та Управлінням освіти Чернівецької міської ради на його користь у відшкодування майнової шкоди 183 776,59 грн та судові витрати.

Рішенням Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Стягнуто з Чернівецької міської ради та з Управління освіти Чернівецької міської ради солідарно на користь ОСОБА_1 у відшкодування майнової шкоди 183 776,59 грн.

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Додатковим рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2022 року заяву ОСОБА_1 задоволено.

Стягнуто з Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 1/2 судових витрат, а саме: 16 100 грн на правову допомогу; 2 500 грн на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Стягнуто з Управління освіти Чернівецької міської ради на користь ОСОБА_1 1/2 судових витрат, а саме: 16 100 грн на правову допомогу; 2 500 грн на проведення судової будівельно-технічної експертизи.

На вказані рішення суду Чернівецька міська рада та Управління освіти Чернівецької міської ради подали апеляційні скарги, в яких просять рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2022 року та додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Посилаються на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним і необґрунтованим у зв`язку із тим, що суд не з`ясував обставини, які мають значення для справи, та неправильно застосував норм матеріального права.

Зазначають, що при розгляді даного спору необхідно було встановити протиправність поведінки відповідачів, яка полягала у незабезпеченні ними належного утримання споруди; довести факт спричинення шкоди та існування причинного зв`язку між незадовільним станом споруди та спричиненою шкодою, а також вину відповідачів, яка полягала в невжитті заходів щодо приведення до належного експлуатаційного стану відповідної споруди.

У справі не подано жодного належного доказу на підтвердження того, що шкода транспортному засобу ОСОБА_1 завдана саме внаслідок неконтрольованого падіння частини фасаду будівлі.

Ринкова вартість автомобіля згідно з висновком експерта в сумі 445 863,46 грн визначена невірно, що мало наслідком визначення вартості відновлювального ремонту ТЗ у завищеному розмірі, а тому оцінка вартості автомобіля та його ремонту є завищеною.

Заявлені позивачем та стягнені з відповідачів суми судових витрат на проведення експертиз є необґрунтованими та не підлягають відшкодуванню за рахунок відповідача, оскільки проведення позивачем автотоварознавчої та будівельно-технічної експертизи та подання їх в обґрунтування позовних вимог, не доводять того, що такі витрати були необхідними (неминучими).

До апелянтів жодної інформації про дату та час розгляду справи щодо заяви про ухвалення додаткового рішення від суду не надходило.

Із поданої заяви та доданих документів, обсяг указаних представником позивача робіт і час, витрачений на вчинення процесуальних дій і підготовку документів, є явно неспіввісними зі складністю виконання ним робіт.

На апеляційні скарги представник позивача ОСОБА_2 подав відзив, у якому просить залишити апеляційні скарги без задоволення, а рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2022 року та додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2022 року без змін.

Зазначає, що відповідачі жодним чином не спростували презумпцію вини заподіювача шкоди. Вони не звертались до суду першої інстанції з клопотанням про призначення додаткової чи повторної експертизи з метою спростування вартості ремонтно-відновлювальних робіт чи вартості пошкодженого автомобіля встановлених судовим експертом.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення в межах позовної заяви, доводів апеляційних скарг, відзиву на апеляційну скаргу, судова колегія вважає, що апеляційні скарги слід задовольнити частково, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в ході судового розгляду повністю доведено факт заподіяння позивачу шкоди внаслідок падіння елементів фасаду кінотеатру «Буковина» на його автомобіль.

Вартість ремонтно-відновлювальних робіт і вартість автомобіля встановлені судовим експертом під час складання висновку експертизи, який має відповідну кваліфікацію та попереджений про кримінальну відповідальність за дачу завідомо неправдивого висновку, а тому є об`єктивними і достовірними.

Відповідачі, в свою чергу, не звертались до суду з клопотанням про призначення додаткової чи повторної експертизи з метою спростування вартості ремонтно-відновлювальних робіт чи вартості пошкодженого автомобіля, встановлених судовим експертом, з огляду на що будь-які твердження відповідачів про те, що розмір шкоди чи вартість автомобіля є завищеними, є безпідставними, адже вони не підтверджені жодними належними доказами.

З таким висновком суду першої інстанції погоджується колегія суддів апеляційного суду.

Однак колегія суддів не може погодитись з висновком суду першої інстанції про розподіл судових витрат.

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив з того, що актом виконаних робіт згідно з договором про надання правової допомоги від 15 квітня 2022 року та іншими документами підтверджено виконання адвокатом зобов`язання перед позивачем на загальну суму 32 200 гривень.

Частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Однак додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2022 року не повністю відповідає зазначеним вимогам.

Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 позивач ОСОБА_1 є власником автомобіля марки "Volkswagen Jetta", державний номерний знак НОМЕР_1 (а.с.12 ).

З оглянутих фотографій з місця події та відеозапису з камер спостереження Комунальної бюджетної установи Культурно-мистецький центр Садгора м.Чернівці вбачається, що під час руху автомобіля марки "Volkswagen Jetta", державний номерний знак НОМЕР_1 за адресою: м.Чернівці, вул. Учительська, 1 з будівлі кінотеатру «Буковина» мав місце обвал фрагментів фасаду даної будівлі на проїжджу частину, внаслідок чого автомобілю позивача ОСОБА_1 завдано ушкоджень (а.с. 13-21).

Згідно з відеозаписом з боді-камер працівників поліції та відповіді з поліції вбачається, що ОСОБА_1 одразу викликав поліцію та після прибуття на місце події екіпажу патрульної поліції звернувся до правоохоронних органів із заявою щодо даних подій, в якій просив зафіксувати факт пошкодження його транспортного засобу (а.с.27 ).

Також з вказаного вище відеозапису вбачається, що фрагменти фасаду будівлі кінотеатру "Буковина" знаходилися по всій ширині проїжджої частини, розкидані по всьому дорожньому полотні.

З відповіді Чернівецького районного управління ГУНП в Чернівецькій області від 26 квітня 2022 року на адвокатський запит вбачається, що у ході розгляду заяви позивача ОСОБА_1 встановлено, що 08 квітня 2022 року він рухався на власному транспортному засобі по вул. Учительській, 1 в м. Чернівці та в цей час з фасаду будівлі кінотеатру «Буковина» відбувся обвал фасаду будівлі, у зв`язку з чим було завдано матеріальну шкоду. Зважаючи на те, що у даному випадку ознак будь-якого кримінального правопорушення не вбачалось, а вбачались цивільно-правові відносини, перевірку за заявою позивача було припинено (а.с.22).

Згідно з інформаційною довідкою №303116451 від 20 червня 2022 року будівля кінотеатру по вул. Учительській, 1 в м. Чернівці належить на праві власності територіальній громаді м. Чернівці (а.с. 181).

З відповіді № Ч-600-01/10-09 від 28 квітня 2022 року на адвокатський запит від за вих. № 22-2/04/22 вбачається, що Чернівецька міська рада проінформувала, що будівля кінотеатру за адресою: м. Чернівці, вул. Учительська, 1 перебуває на балансі управління освіти Чернівецької міської ради, яке є відповідальним за її утримання, обслуговування та належний технічний стан (а.с.25).

Відповіддю Управління освіти Чернівецької міської ради за вих. №01-31/856 від 28 квітня 2022 року на адвокатський запит повідомлено про те, що будівля кінотеатру «Буковина» на вул. Учительській, 1 передана з володіння і користування управління культури міської ради у володіння і користування управлінню освіти міської ради на підставі рішення виконавчого комітету Чернівецької міської ради від 12 вересня 2006 року №352/9 (а.с.26 ).

Рішенням виконавчого комітету Чернівецької міської ради №352/9 від 12 вересня 2006 року передано з володіння та користування управління культури міської ради у володіння і користування управлінню освіти міської ради будівлю кінотеатру «Буковина» на вул. Учительській, 1 загальною площею 780,10 кв.м, інвентарний номер 10310002 (а.с.117-119 ).

Згідно з висновком судового експерта № 38-05-22 від 25 травня 2022 року, складеного за результатом проведення автотоварознавчої експертизи, вартість відновлювального ремонту автомобіля VOLKSWAGEN JETTA, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , пошкодженого внаслідок падіння фрагментів стіни фасаду будівлі кінотеатру «Буковина» в м. Чернівці 08 квітня 2022 року станом на дату виконання експертизи, складає 342 871,82 грн. Вартість відновлювального ремонту з врахуванням коефіцієнту фізичного зносу автомобіля VOLKSWAGEN JETTA, пошкодженого внаслідок падіння фрагментів стіни фасаду будівлі кінотеатру «Буковина» в м. Чернівці 08 квітня 2022 року станом на момент виконання експертизи, складає 183 776,59 грн. (а.с.28-62 ).

З акту комісійного огляду місця події від 16 червня .2022 року також вбачається незадовільний стан фасаду (опорядження) будівлі кінотеатру "Буковина" по вул. Учительській, 1 в м. Чернівці, що є причиною його руйнації та обвалу (а.с.122-123).

Висновком судового експерта №7/22 від 08 серпня 2022 року, складеному за результатом проведення будівельно-технічної експертизи, встановлено, що технічний стан опорядження фасаду будівлі кінотеатру «Буковина» по вулиці Учительській, 1 в м. Чернівці належить до 4 категорії - аварійний стан, що призвело та продовжує призводити до руйнування та відпадання шару опорядження фасаду даної будівлі (а.с.170-180 ).

Конституція України, як основний закон, закріплює в Україні засади державної політики, спрямованої, насамперед, на забезпечення прав і свобод людини та гідних умов її життя.

У відповідності до частини 2 статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Відповідно до вимог статті 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування, а збитками, зокрема є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права.

За змістом статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» визначено, що представницьким органом місцевого самоврядування є відповідна місцева рада, яка складається з депутатів і відповідно до закону наділяється правом представляти інтереси територіальної громади і приймати від її імені рішення.

Зважаючи на вищевикладене, органом місцевого самоврядування, місцевою радою, яка представляє територіальну громаду міста Чернівців є Чернівецька міська рада та її структурні підрозділи - виконавчі органи даної місцевої ради.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що Чернівецька міська рада є належним відповідачем у даній справі та як власник приміщення кінотеатру «Буковина» від імені територіальної громади міста Чернівців повинна відшкодувати позивачу завдану своєю бездіяльністю щодо неналежного утримання майна, яке їй належить, матеріальну шкоду. Будівля кінотеатру «Буковина» передана з володіння і користування управління культури Чернівецької міської ради у володіння і користування (на баланс) Управління освіти Чернівецької міської ради у 2006 році.

Згідно з пунктом 31 статті 26 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» сільські, селищні, міські ради вправі приймати рішення про передачу іншим органам окремих повноважень щодо управління майном, яке належить до комунальної власності відповідної територіальної громади, визначення цих повноважень та умов їх здійснення.

У відповідності до п. 2.12.4 положення «Про управління освіти Чернівецької міської ради» затвердженого Рішенням Чернівецької міської ради VII скликання № 2464 від 18.11.2020 (надалі також «Положення № 2464») управління освіти контролює раціональне використання та збереження комунального майна, яке перебуває на балансі управління.

Як правильно встановлено судом першої інстанції, Управління освіти Чернівецької міської ради також є належним відповідачем у справі, оскільки до його компетенції, як до виконавчого органу Чернівецької міської ради як до балансоутримувача будівлі кінотеатру, входить здійснення контролю за раціональним використанням та збереженням майна, яке перебуває на його балансі у відповідності до норм Положення № 2464.

У відповідності до наказу Державного комітету України з питань Житлово-комунального господарства від 10.08.2004 року №150 затверджено «Примірний перелік послуг з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій та послуг з ремонту приміщень, будинків, споруд» (надалі також - «Наказ № 150»), відповідно до п. 1.1.5.1. та п. 1.1.5.2. якого передбачено, що утримання будинків і споруд включає в себе - простукування, укріплення окремих цеглин, які загрожують падінню, забивання тріщин у місцях примикання підлоги (даху) балкону до стін.

Відповідно до п.п. 1.2.3.1. та п.п. 1.2.3.2. Наказу № 150 поточний ремонт по утриманню будівель включає в себе - простукування, обшивання та укріплення окремих архітектурних деталей, які загрожують падінням та ремонт зовнішньої штукатурки в окремих місцях з відбивання відсталої штукатурки.

Підпунктами 1.2.9.1. та 1.2.9.2. Наказу № 150 передбачено, що штукатурні та малярні роботи поточного ремонту передбачають і ремонт штукатурки стін та стель, пошкоджених в окремих місцях у зв`язку з протіканням та іншими подіями аварійного порядку та ремонт сухої штукатурки.

Згідно з частиною 1 статті 1190 ЦК України особи, спільними діями або бездіяльністю яких було завдано шкоди, несуть солідарну відповідальність перед потерпілим.

Відповідно до частин 2 та 3 статті 77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Частинами 1 і 2 статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до частини 3 статті 12 та частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільно-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного судочинства, дає підстави для висновку, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини заподіювача шкоди. Разом з тим потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Виходячи з визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного судочинства, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності його вини у завданні шкоди позивачеві.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 203/5198/15-ц (провадження № 61-4589св18).

Колегія суддів вважає, що встановивши пошкодження транспортного засобу ОСОБА_1 внаслідок падіння (обвалу) на нього фрагментів фасаду будівлі кінотеатру «Буковина», що між неналежним утриманням і обслуговуванням будівлі по АДРЕСА_1 та завданням позивачу матеріальної шкоди міститься прямий причинно-наслідковий зв`язок, причину та розмір завданої шкоди майну позивача, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про стягнення майнової шкоди в розмірі 183 776,59 грн.

Відповідачі не спростували належними та допустимими доказами своєї вини у завданні шкоди майну позивача та не надали інших доказів щодо розміру спричиненої позивачу майнової шкоди, хоча це є їхнім процесуальним обов`язком, оскільки у спірних правовідносинах діє презумпція вини заподіювача шкоди.

У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає безпідставними доводи відповідачів про необґрунтованість розміру матеріальної шкоди.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2022 року містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Щодо стягнення судових витрат, понесених позивачем на проведення експертизи та витрат на правничу допомогу, слід зазначити наступне.

Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до частин третьої, п`ятої, шостої, сьомої, восьмої та дев`ятої статті 139 ЦПК України експерт, спеціаліст чи перекладач отримують винагороду за виконану роботу, пов`язану зі справою, якщо це не входить до їхніх службових обов`язків.

У випадках, коли сума витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, або витрат особи, яка надала доказ на вимогу суду, повністю не була сплачена учасниками справи попередньо або в порядку забезпечення судових витрат, суд стягує ці суми на користь спеціаліста, перекладача, експерта чи експертної установи зі сторони, визначеної судом відповідно до правил про розподіл судових витрат, встановлених цим Кодексом.

Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, оплати робіт перекладача встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів.

Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта, спеціаліста, перекладача має бути співмірним зі складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.

У разі недотримання вимог щодо співмірності витрат суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на оплату послуг експерта, спеціаліста, перекладача, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною першою статті 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються, у разі задоволення позову - на відповідача (пункт 1 частини другої статті 141 ЦПК України).

При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес (пункти 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України).

У частині восьмій статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Відповідно до частини першої-третьої статті 102 ЦПК України висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством.

Предметом висновку експерта може бути дослідження обставин, які входять до предмета доказування та встановлення яких потребує наявних у експерта спеціальних знань. Предметом висновку експерта не можуть бути питання права.

Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

Згідно з частинами першою, п`ятою та шостою статті 106 ЦПК України учасник справи має право подати до суду висновок експерта, складений на його замовлення.

У висновку експерта зазначається, що висновок підготовлено для подання до суду, та що експерт обізнаний про кримінальну відповідальність за завідомо неправдивий висновок.

Експерт, який склав висновок за зверненням учасника справи, має ті самі права і обов`язки, що й експерт, який здійснює експертизу на підставі ухвали суду.

Експертиза проводиться у судовому засіданні або поза межами суду, якщо це потрібно у зв`язку з характером досліджень, або якщо об`єкт досліджень неможливо доставити до суду, або якщо експертиза проводиться за замовленням учасника справи (частина перша статті 108 ЦПК України).

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, відзначено у пункті 95 рішення у справі «Баришевський проти України» від 26 лютого 2015 року (заява № 71660/11), пункті 80 рішення у справі «Двойних проти України» від 12 жовтня 2006 року (заява № 72277/01), пункті 88 рішення у справі «Меріт проти України» від 30 березня 2004 року (заява № 66561/01), заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.

Крім того, у пункті 154 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Lavents v. Latvia» від 28 листопада 2002 року (заява 58442/00) зазначено, що згідно зі статтею 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Суд відшкодовує лише ті витрати, які, як вважається, були фактично і обов`язково понесені та мають розумну суму.

З огляду на викладене, склад та розмір судових витрат, зокрема, пов`язаних із проведенням експертизи, входить до предмета доказування у справі. Розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, встановлюється судом на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Розмір витрат на оплату робіт залученого стороною експерта має бути співмірним із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Відсутність документального підтвердження судових витрат, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати чи пов`язані ці витрати з розглядом справи, чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес, тощо.

Висновок експерта може бути наданий на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи. Положення статті 139 ЦПК України передбачають, що судом встановлюється розмір витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони, проведення експертизи, залучення спеціаліста, перекладача чи експерта на підставі договорів, рахунків та інших доказів. Учасниками справи є, зокрема, сторони, треті особи (частина перша статті 42 ЦПК України). Сторонами в цивільному процесі є позивач в відповідач (частина перша статті 48 ЦПК України).

Отже, положення ЦПК України встановлюють порядок проведення експертизи на замовлення учасника справи та порядок відшкодування витрат на підготовку експертного висновку на замовлення сторони.

Це означає, що для відшкодування витрат, пов`язаних з призначенням та проведенням експертизи як певної процесуальної дії, призначення та проведення експертизи має відбуватися в межах виключно судового процесу, оскільки статус учасника справи, зокрема сторони у справі, особа набуває після звернення до суду з позовом та відкриття провадження у справі.

Враховуюче те, що замовлення експертизи та отримання експертного висновку №38-05-22 від 25 травня 2022 року відбулося за ініціативою ОСОБА_1 до його звернення до суду з позовом, то підстав для відшкодування йому витрат на складення такого висновку експерта відсутні.

На підтвердження зазначеного також свідчать норми частини сьомої статті 106 ЦПК України, які надають право учаснику справи подати до суду заяву про наявність підстав для відводу експерта, який підготував висновок на замовлення іншої особи. Отже, здійснення учасником справи замовлення експертного дослідження у поза процесуальному порядку обмежує право іншої особи приймати участь у процесі проведення експертизи, зокрема подавати заяву про відвід експерта.

Вказане узгоджується із правовими висновками у постанові Верховного Суду від 16 грудня 2020 року у справі № 824/647/19-а, та у постанові Верховного Суду від 20 липня 2022 року у справі № 524/710/21.

Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Пунктом 3.2 Рішення Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009 передбачено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Так, у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (пункт 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.

Відповідно до статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорар адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаними адвокатом робами (наданими послугами); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

У частині третій статті 141 ЦПК України передбачено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Тобто, ЦПК України передбачено критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Такий висновок міститься у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19).

У вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що принцип змагальності знайшов своє втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності, тому при вирішенні питання про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід надавати оцінку виключно тим обставинам, щодо яких інша сторона має заперечення.

Отже, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Ці висновки узгоджуються з висновками, викладеними в постанові Великої Палати Верховного Суду від 04 червня 2019 року у справі № 9901/350/18 (провадження № 11-1465заі18) та додатковій постанові у вказаній справі від 12 вересня 2019 року, у постанові від 12 травня 2020 року у справі №904/4507/18 (провадження № 12-171гс19) та постанові від 26 травня 2020 року у справі № 908/299/18 (провадження № 12-136гс19).

З матеріалів справи вбачається, що адвокатом Чайкою С.В. на підтвердження наданих послуг позивачу ОСОБА_1 та їх оплату надано суду договір про надання правової допомоги від 15 квітня 2022 року, ордер на надання правничої (правової) допомоги, акт №1 виконаних робіт.

Як вбачається з детального опису наданої правничої допомоги та акту виконаних робіт до договору про надання правової допомоги від 15 квітня 2022 року, вартість наданої правничої допомоги становить 32 000 грн.

З матеріалів справи вбачається, що представниками відповідачів подано клопотання від 05 вересня 2022 року, яке надійшло на адресу районного суду 07 вересня 2022 року, про зменшення судових витрат. Доказів про виклик відповідачів в судове засідання, призначене на 06 вересня 2022 року, матеріали справи не містять.

З огляду на викладене, з урахуванням висловлених заперечень з боку сторони відповідача, колегія суддів приходить до висновку про наявність підстав для відшкодування ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 грн, який є співмірним із складністю даної справи, відповідатиме як критерію реальності понесення адвокатських витрат, так і критерію розумної необхідності таких витрат.

Витрати, понесені позивачем ОСОБА_1 на отримання висновку експерта №7/22 від 08 серпня 2022 року у розмірі 5 000 грн підлягають стягненню з відповідачів в рівних частинах, оскільки проведено під час розгляду справи в суді першої інстанції.

Враховуючи наведене, рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2022 року та додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2022 року в частині стягнення судових витрат ухвалено з порушенням норм процесуального права, тому колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу у цій частині задовольнити частково, рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2022 року та додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2022 року змінити в частині розподілу судових витра,т понесених позивачем на оплату судового збору, проведення експертизи та витрат на правничу допомогу (1 837,76 грн +10 000 грн + 5 000 грн = 16 837,76 грн). Визначити суму, яка підлягає стягненню в рахунок відшкодування судових витрат, понесених позивачем на оплату судового збору, проведення експертизи та витрат на правничу допомогу, в розмірі по 8 418, 88 грн з кожного.

Керуючись статтями 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційні скарги Чернівецької міської ради та Управління освіти Чернівецької міської ради задовольнити частково.

Рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2022 року та додаткове рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 06 вересня 2022 року в частині розподілу судових витрат змінити.

Стягнути з Чернівецької міської ради (, місцезнаходження: 58002, м. Чернівці, площа Центральна, 1) та Управління освіти Чернівецької міської ради (, місцезнаходження: 58029, м. Чернівці, вул. Героїв Майдану, 176) на користь ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) судові витрати у розмірі по 8 418 (вісім тисяч чотириста вісімнадцять) гривень 88 копійок з кожного.

В решті рішення Садгірського районного суду м. Чернівці від 18 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.М. Литвинюк

Судді: А.І. Владичан

І.Н. Лисак