ПОСТАНОВА

Іменем України

22 листопада 2022 року м. Кропивницький

справа № 404/3248/22

провадження № 22-ц/4809/1062/22

Кропивницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

Мурашка С. І. (головуючий, суддя-доповідач), Єгорової С. М.,Чельник О. І.,

за участі секретаря Гончар В. В.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Кропивницькому цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2022 року у складі судді Іванової Н. Ю. і

В С Т А Н О В И В:

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2 та просила:

-визнати спільним майном подружжя транспортний засіб Opel Insignia 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано за ОСОБА_2 ;

-в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вартість Ѕ частини транспортного засобу Opel Insignia 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , що складає 185 250 грн.

Позовна заява мотивована тим, що між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 26.06.2010 було укладено шлюб, від якого подружжя має сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Під час шлюбу відповідач зареєструвався як фізична особа-підприємець та за кошти подружжя придбав автомобіль.

Після народження сина ОСОБА_2 почав зловживати спритними напоями, ображав та принижував ОСОБА_1 на очах їх спільного сина, застосував фізичне та моральне насилля, а за наслідками вказаних дій стан здоров`я дитини погіршився.

Оскільки, саме відповідач мав доступ до спільних рахунків подружжя у банку та на своє ім`я зареєстрував транспортний засіб, ОСОБА_1 не має можливості отримати кошти для того, щоб придбати продукти харчування, оскільки з народження сина через стан його здоров`я приділяла увагу саме дитині.

На момент звернення до суду з позовом, ОСОБА_2 позбавив позивача будь-яких засобів до існування, як наслідок, остання змушена звернутись до суду з позовом про поділ спільного майна подружжя.

З метою забезпечення позову, представник позивача адвокат Суліменко Т. А. звернулась до суду із заявою, в якій просила забезпечити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, шляхом накладення арешту на транспортний засіб Opel Insignia 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 , заборонити його відчуження, а також звільнити ОСОБА_1 від зустрічного забезпечення.

Заява про забезпечення позову мотивована тим, що зазначений транспортний засіб перебуває у володінні та користуванні відповідача та зареєстравний на його ім`я, що забезпечує можливість останньому на власний розсуд розпорядитися транспортним засобом, що є предметом поділу.

Також позивач вважала, що арешт транспортного засобу та заборона його реалізації є доцільними та співмірними заходами забезпечення позову.

Ухвалою Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2022 року заяву позивача про забезпечення позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задоволено.

Накладено арешт на автомобіль: Оpel Insignia 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 та заборонено його відчуження.

Ухвала суду мотивована тим, що неприйняття зазначених мір по забезпеченню позову може в подальшому призвести до ускладнення або зробити неможливим виконання рішення суду.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2022 року про забезпечення позову та скасувати арешт автомобіля Оpel Insignia 2014 року випуску, номерний знак НОМЕР_1 .

Апеляційна скарга мотивована тим, що рішення суду першої інстанції є незаконним, немотивованим та таким, що підлягає скасуванню.

Суд першої інстанції в оскаржуваній ухвалі не зазначив, в зв`язку з чим можуть виникнути труднощі у виконанні рішення суду та підстави застосування заходів забезпечення позову судом.

Зі змісту оскаржуваної ухвали невідомо і незрозуміло, які саме обставини досліджував суд першої інстанції, які докази надавала сторона позивача та які докази суд порахував поважними та істотними.

Також, в оскаржуваній ухвалі, судом першої інстанції не зазначено доводів, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відповідачу не надсилалась копія позовної заяви з додатками та не було доведено до відома про розгляд справи в суді, а ОСОБА_1 , зловживаючи своїми процесуальними правами не зазначила дійсні контактні дані відповідача.

ОСОБА_2 зазначає, що суд першої інстанції не взяв до уваги той факт, що спірний автомобіль був куплений ним особисто на власні заощадження та використовується безпосередньо для здійснення ним господарської діяльності для забезпечення себе та власної родини засобами для існування.

Від адвоката Суліменко Т. А., яка представляє інтереси ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити без задоволення апеляційну скаргу ОСОБА_2 на хвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2022 року.

В судовому засіданні апеляційного суду адвокат Бабікова О. С., яка представляє інтереси ОСОБА_2 , підтримала доводи апеляційної скарги.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилась, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялась належним чином.

Від представника позивача адвоката Суліменко Т. А. надійшла заява, в якій вона зазначила, що не заперечує проти розгляду справи без її участі.

Відповідно до положень частини першої статті 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Оскільки позивач про дату, час і місце розгляду справи повідомлена належним чином, суд вирішив розглянути справу без її участі, що відповідає положенням статті 372 ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення у встановлених статтею 367 ЦПК України межах, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає.

Задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що неприйняття мір, шляхом накладення арешту на автомобіль та заборони його відчуження, може в подальшому призвести до ускладнення або зробити неможливим виконання рішення суду.

Проте, з такими висновками суду першої інстанції погодитись не можна, з огляду на таке.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч. ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику суду як джерело права.

Стаття 6 Конвенції гарантує кожному при вирішенні питання щодо його цивільних прав та обов`язків право на справедливий і відкритий розгляд у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "Право на ефективний засіб юридичного захисту" встановлено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Одним з механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту є передбачений національним законодавством України інститут вжиття заходів до забезпечення позову.

Так, згідно п. 43 рішення ЄСПЛ по справі "Шмалько проти України" право на суд одним з аспектів якого є право на доступ, тобто право подати позов з приводу цивільно-правових питань до суду. Однак це право було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося на шкоду одній зі сторін. Таким чином, невжиття заходів забезпечення позову, може призвести до утруднення виконання рішення суду, а відтак й до порушення права особи на доступ до правосуддя, в аспекті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів заявника від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Крім того, заява про забезпечення позову повинна містити, зокрема, обґрунтування необхідності забезпечення позову.

Обґрунтування необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення про забезпечення позову. Окрім того, особа, яка подала заяву про забезпечення позову, повинна довести відповідність (адекватність) засобу забезпечення позову.

Згідно з пунктами 1, 2 частини першої статті 150 ЦПК України одними із видів забезпечення позову, зокрема є накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб та заборона вчиняти певні дії.

Згідно із частиною третьою статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: "співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову".

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Матеріалами справи підтверджується, що звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_1 просила визнати спільним майном подружжя транспортний засіб та в порядку поділу спільного майна подружжя стягнути з ОСОБА_2 на свою користь вартість Ѕ частини зазначеного автомобіля (а. с. 1-4).

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, шляхом накладення арешту на автомобіль та заборони на його відчуження, ОСОБА_1 посилалась на те, що зазначений транспортний засіб перебуває у володінні та користуванні відповідача та зареєстравний на його ім`я, що забезпечує можливість останньому на власний розсуд розпорядитися транспортним засобом, що є предметом поділу.

Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна. Заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженню майном.

З аналізу змісту позовної заяви вбачається, що предметом спору у даній справі є придбане сторонами у шлюбі рухоме майно, однак, позивач не ставить питання про визнання за нею права власності, а зазначає про стягнення з відповідача на її користь компенсаційної виплати вартості автомобіля.

За змістом статті 1 Першого Протоколу Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

При цьому вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку, що такий вид забезпечення позову, як накладення арешту на автомобіль та заборна на його відчуження, в даному випадку не є доцільним, а з огляду на предмет позовних вимог, є невиправданим та надмірним тягарем, який обмежує права власності відповідача, що є підставою для відмови в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову.

Аналогічні висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12 квітня 2022 року у справі № 391/7/21 (провадження № 61-8820св21).

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд першої інстанції на викладене уваги не звернув, не надав оцінку доцільності вжиття заходів забезпечення позову у справі, що є предметом розгляду, в контексті заявлених ОСОБА_1 позовних вимог, внаслідок чого, дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення заяви.

Невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування права норм матеріального права відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є підставами для скасування ухвали суду першої інстанції з ухваленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви.

Враховуючи викладене, ухвала Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Кіровського районного суду м. Кіровограда від 18 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким в задоволенні заяви ОСОБА_1 про забезпечення позову у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках передбачених ст. 389 ЦПК України.

Повний текст складено 23.11.2022.

Головуючий суддя С. І. Мурашко

Судді С. М. Єгорова

О. І. Чельник