Провадження № 2/742/1001/22
Єдиний унікальний № 742/2150/22
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
10 листопада 2022 року Прилуцький міськрайонний суд Чернігівської області в складі: головуючого судді Бездідька В.М., при секретарі Голушко А.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні суду м. Прилуки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку,
І. Зміст позовних вимог та заперечень сторін.
Позивач звертаючись до суду з заявою просить суд, визнати за ним право власності за набувальною давністю на 1/24 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , власником якої являлась ОСОБА_3 .
Аргументує свої вимоги тим, що він є власником 11/24 часток житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 на підставі договору дарування частини жилого будинку від 04.02.2002 року. Іншим співвласником вказаного житлового будинку є ОСОБА_2 . Поділ житлового будинку між його співвласниками не проведений і кожен із співвласників користується приміщеннями в житловому будинку та господарсько-побутовими будівлями і спорудами відповідно до своїх часток. З моменту набуття права власності на частку житлового будинку позивач постійно проживає в ньому, здійснює догляд за належною йому часткою будинком, підтримує його в належному технічному стані, постійно сплачує комунальні послуги. З метою проведення поділу житлового будинку та під час збору документів для такого поділу за інформацією наданою КП «Прилуцьке МБТІ» позивачеві стало відомо, що частка ОСОБА_2 в праві спільної часткової власності на житловий будинок становить не 13/24 часток, а 1/2 частка, а також, що співвласником житлового будинку являється ОСОБА_3 і її частка в праві спільної часткової власності становить 1/24. В свою чергу і ОСОБА_2 вважала, що власником 13/24 часток в праві спільної часткової власності на житловий будинок являвся позивач і їй теж не було відомо, що 1/24 частка належала ОСОБА_3 . ОСОБА_3 успадкувала вказану частку житлового будинку разом зі своїм братом ОСОБА_4 в частках 1/24 та 11/24 відповідно. Після смерті ОСОБА_4 , належні йому 11/24 часток житлового будинку успадкував ОСОБА_5 , який в подальшому і подарував їх позивачеві. При цьому ОСОБА_5 не був обізнаним, що 1/24 частка житлового будинку належала ОСОБА_3 . В подальшому встановлено, що ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , і після її смерті відсутні спадкоємці і спадкова справа взагалі не заводилась. 1/24 частка житлового будинку ОСОБА_3 за площею фактично включена до ізольованої частини житлового будинку, якою позивач постійно користується з моменту набуття права власності. Сумарно частка житлового будинку, якою позивач постійно користується складає 1/2 частку житлового будинку і рівні частці відповідача ОСОБА_2 . Протягом всього часу володіння та користування належною позивачеві 11/24 часткою житлового будинку з моменту її набуття 04.02.2002 року, до якої як з`ясувалось за площею включена і 1/24 частка померлої співвласниці ОСОБА_3 , позивач не був обізнаним, що ця частка належить ОСОБА_3 , а вважав, що він та відповідач ОСОБА_2 являються співвласниками житлового будинку. Вирішити дане питання можливо лише в судовому порядку.
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні рішення у справі.
Ухвалою судді Прилуцького міськрайонного суду від 06.09.2022 відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити за правилами спрощеного позовного провадження в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
ІІІ. Позиції сторін.
В судове засідання позивач не з`явився, його представник подав заяву про розгляд справи за їх відсутності, заявлені вимоги просив задовольнити.
Відповідач ОСОБА_2 до судового розгляду не з`явилася, проте завчасно подала заяву про розгляд справи за її відсутності, по суті заявлених вимог не заперечує, позов визнає.
Представник відповідача Прилуцької міської ради до судового засідання не з`явився, а також не подав відзиву на позовну заяву і не повідомив про поважні причини неявки в судове засідання, хоча про дату, час і місце судового засідання повідомлений належним чином.
За таких обставин, суд розглянув справу у відсутність учасників справи за правилами заочного спрощеного позовного провадження відповідно до ст. 280 ЦПК України, оскільки, відповідач повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не з`явився в судове засідання без повідомлення причин, відзив не подав.
ІV. Фактичні обставини встановлені судом.
ОСОБА_1 є власником 11/24 частин житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.8).
ОСОБА_2 є власником 1/2 частини житлового будинку з належною частиною надвірних будівель, що знаходиться в АДРЕСА_1 (а.с.9).
Спірний житловий будинок перебуває у спільні частковій власності ОСОБА_2 1/2 частина, ОСОБА_1 11/24 частин, ОСОБА_3 1/24 частина (а.с.10).
ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.11).
Спадкова справа після смерті ОСОБА_3 не заводилась (а.с.16).
Позивач користується своєю та 1/24 часткою будинку, здійснює оплату комунальних послуг, проводить ремонтні роботи (а.с.14-43).
V. Норми права, які підлягають застосуванню та мотиви суду, щодо оцінки аргументів наведених учасниками справи.
Відповідно до статті 328 Цивільного кодексу України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.
Згідно з положеннями частин першої та четвертої статті 344 Цивільного кодексу України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 Цивільного кодексу України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).
Так, набути право власності на майно за набувальною давністю може будь-який учасник цивільних правовідносин, якими за змістом статті 2 Цивільного кодексу України є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права.
Проте не будь-який об`єкт може бути предметом такого набуття права власності. Право власності за набувальною давністю можна набути виключно на майно, не вилучене із цивільного обороту, тобто об`єкт володіння має бути законним.
Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 Цивільного кодексу України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.
Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності добросовісність заволодіння майном.
Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.
Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.
Давнісне володіння є безперервним, якщо воно не втрачалося володільцем протягом усього строку, визначеного законом для набуття права власності на майно за набувальною давністю. При цьому втрата не зі своєї волі майна його володільцем не перериває набувальної давності в разі повернення майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування (абзац 2 частини третьої статті 344 Цивільного кодексу України); не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є правонаступником іншого володільця, адже в такому випадку ця особа може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга статті 344 Цивільного кодексу України). Також не перериває набувальної давності здійснення володільцем фактичного розпорядження майном у вигляді передання його в тимчасове користування іншій особі.
Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Тривалість володіння передбачає, що має спливти визначений у Цивільному кодексі України строк, що різниться залежно від речі (нерухомої чи рухомої), яка перебуває у володінні певної особи. Для нерухомого майна такий строк складає десять років.
Також для набуття права власності на майно за набувальною давністю закон не повинен обмежувати чи забороняти таке набуття. При цьому право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається виключно за рішенням суду.
Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.
Велика Палата Верховного Суду, враховуючи зазначене про умови набуття права власності за набувальною давністю, не вбачає підстав для відступу від наведених висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду, оскільки за змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном на певних правових підставах, які в подальшому відпали, подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Адже володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності, оскільки у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Рішення суду, що набрало законної сили, про задоволення позову про визнання права власності за набувальною давністю є підставою для реєстрації права власності в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно (пункт 5 частини першої статті 19 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень"). (п. 14 Постанови).

Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів чужим майном і понад 10 років продовжує відкрито, безперервно користуватися ним, інших власників даного майна не існує, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю.

Керуючись ст.260,264-266 ЦПК України, 344 ЦК України суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до територіальної громади м. Прилуки в особі Прилуцької міської ради Чернігівської області та ОСОБА_2 про визнання права власності на частку житлового будинку задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на 1/24 частку житлового будинку з господарсько-побутовими будівлями та спорудами АДРЕСА_1 , власником якої являлась ОСОБА_3 .

Заочне рішення може бути переглянуте Прилуцьким міськрайонним судом Чернігівської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Чернігівського апеляційного суду. Позивач, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя Володимир БЕЗДІДЬКО