КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/6508/2022
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів

судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Болотова Є.В.,

суддів: Кулікової С.В., Музичко С.Г.,

розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про відшкодування моральної шкоди,

за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Цимбал І.К.,-

встановив:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із названим позовом.

Позивач просив стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на його користь 20 000 грн у відшкодування завданої моральної (немайнової) шкоди.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач проживає у квартирі АДРЕСА_1 . Власником квартири є син позивача ОСОБА_5 . Відповідачі проживають у квартирі АДРЕСА_2 .

16 січня 2021 року трапилося залиття квартири АДРЕСА_3 . Згідно Акту про залиття, причиною залиття є самовільно замінений в квартирі АДРЕСА_2 у ванній кімнаті стояк ПВП на поліпропіленовий, внаслідок чого на з`єднанні металевої та поліпропіленової труб стався прорив.

В результаті залиття позивач зазнав моральних страждань.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року позов задоволено частково.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_1 , моральну шкоду в розмірі 6 000 грн та судовий збір в розмірі 2 270 грн, а всього стягнуто 8 270 грн.

В апеляційній скарзі ОСОБА_4 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України дана справа розглядається судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Подана ОСОБА_4 заява про зупинення розгляду справи до набрання законної сили рішення Дарницького районного суду м. Києві у справі № 753/3354/22 за позовом ОСОБА_5 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення матеріальної шкоди задоволенню не підлягає.

Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.

Колегія суддів вважає, що підстав для зупинення провадження у справі немає, оскільки у поданому клопотанні належним чином не обґрунтовані мотиви неможливості розгляду даної справи до вирішення іншої справи, яка розглядається в Дарницькому районному суді м. Києва.

При цьому, чинним законодавством передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із доведеності факту залиття квартири де проживає позивач, внаслідок чого останньому спричинені моральні страждання.

Визначаючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції врахував характер неправомірних дій відповідачів, їхню поведінку на протязі всього часу звернення позивача до них з проханням відшкодувати завдану шкоду майну, тривалість порушення прав позивача, глибину його душевних та психічних страждань, пов`язаних з пошкодженням майна, порушенням нормального ритму життя (необхідність вчинення додаткових дій, які за нормальних обставин не було необхідності вчиняти), нормальних життєвих зав`язків, тяжкість вимушених змін (неможливість користування належним йому майном), час та зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Висновки суду відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Встановлено, що ОСОБА_1 проживає та зареєстрований в квартирі АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою про реєстрацію місця проживання особи № 64585137.

Власником квартири АДРЕСА_1 , є син позивача ОСОБА_5

ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 є власниками квартири №54 в будинку АДРЕСА_4 на праві спільної сумісної власності, що підтверджується копією свідоцтва про право власності на житло від 30 серпня 2004 року за № НОМЕР_1 .

16 січня 2021 року у квартирі АДРЕСА_1 сталося залиття.

18 січня 2021 року комісією у складі: гол. інженера ЖЕД-205 ОСОБА_6 , майстра технічної дільниці ОСОБА_7 , майстра ремонтної дільниці ОСОБА_8 , слюсара-сантехніка (покрівельника, електрика) складено Акт про залиття.

Актом від 18 січня 2021 року встановлено, що 16 січня 2021 року сталося залиття квартири АДРЕСА_1 .

Залиття сталося з вини власників квартири АДРЕСА_2 , оскільки останні самовільно замінили у власній квартирі стояк ПВП на поліпропіленовий, внаслідок чого на з`єднанні металевої та поліпропіленової труб стався прорив.

Згідно висновку Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру від 31 травня 2021 року, вартість ремонтно-будівельних робіт з усунення наслідків залиття становить 47 831 грн 88 коп.

Обґрунтовуючи поданий позов, ОСОБА_1 зазначив, що в результаті залиття, яке сталося з вини відповідачів, квартира в якій він проживає отримала значні пошкодження, які в добровільному порядку відповідачами не відшкодовані.

В результаті залиття позивач зазнав моральних страждань. У вересні 2020 року у позивача стався гострий інфаркт міокарду передньо-перетинково-верхівкової ділянки ЛШ. Після залиття, у квартирі фактично неможливо проживати. Залиття квартири мало для позивача великий психотравмуючий характер. У позивача порушився нормальний плин життя. У позивача погіршився стан здоров`я. Позивач змушений докладати зусилля необхідні для відновлення попереднього стану.

Відповідно до положень ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає, зокрема у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв'язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення.

При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Згідно ч. 2 ст. 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Наявний в матеріалах справи Акт про залиття складений уповноваженими особами та відповідає вимогам закону.

Відповідачами не надано будь-яких належних та допустимих доказів відсутності їх вини у залитті квартири, в якій проживає позивач.

При визначення розміру моральної шкоди, суд першої інстанції вірно виходив з положень ст. 23, 1167 ЦК України, при цьому урахував характер і обсяг страждань, яких зазнала позивач та інші обставини, що відповідає роз`ясненням, які містяться в постанові Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди (немайнової) шкоди».

Доводи апеляційної скарги про те, що позивач не є власником квартири, а тому жодних прав позивача не було порушено, колегія суддів відхиляє, оскільки позивач зареєстрований та проживає у квартирі, в якій відбулося залиття з вини відповідачів, а тому має право на відшкодування шкоди на підставі ст. 23, ст. 1166 ЦК України.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження розміру моральної шкоди, колегія суддів не приймає, оскільки її розмір визначається сукупністю обставин, які впливають на це, та на засадах розумності, виваженості та справедливості.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що у рішенні суду зазначено, що акт Жед-205 складено 16 січня 2021 року, а залиття сталося 26 січня 2021 року, є технічною помилкою, яка не впливає на правильність висновків суду, та може бути усунута шляхом постановлення ухвали про виправлення описки.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки в силу положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України дана справа є малозначною, тому у відповідності до ч. 3 ст. 389 ЦПК України винесена постанова апеляційного суду касаційному оскарженню не підлягає.

З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що рішення суду від 13 грудня 2021 року постановлено з додержанням норм матеріального і процесуального права, відтак підстав для його скасування за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 382 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13 грудня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повний текст постанови виготовлено 17 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач Є.В. Болотов

Судді: С.В. Кулікова

С.Г. Музичко