ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року

м. Черкаси

Справа № 704/661/22
Провадження № 22-ц/821/1311/22
категорія: на ухвалу

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Василенко Л.І., Карпенко О.В.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянув у письмовому провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,-

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Ухвалою Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу передано за підсудністю на розгляд до Малиновського районного суду міста Одеси (65033, м. Одеса, вул. Василя Стуса, 1а).

Не погоджуючись з вищевказаною ухвалою, ОСОБА_1 звернулася до Черкаського апеляційного суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати ухвалу суду 1 інстанції та ухвалити нове рішення, яким залишити розгляд справи за місцем реєстрації позивача.

Стверджує, що судове рішення не відповідає фактичним обставинам справи, оскільки на її утриманні є неповнолітня дитина від попереднього шлюбу, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Враховуючи початок навчального року та повномасштабну агресію російської федерації проти України просить суд залишити розгляд даної справи у Тальнівському районному суді.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду 1 інстанції в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 31 ЦПК України суд передає справу на розгляд іншому суду, зокрема, якщо справа належить до територіальної юрисдикції (підсудності) іншого суду.

За загальним правилом, визначеним ч. 1 ст. 27 ЦПК України, позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 28 ЦПК України позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача.

Передаючи позовну заяву за підсудністю на розгляд до Малиновського районного суду міста Одеси, суд першої інстанції виходив із того, що оскільки неповнолітніх дітей на утриманні позивачки не має, то нормами ЦПК України в даній справі не передбачена підсудність справ за вибором позивача та оскільки відповідач знаходиться в м. Одеса, то справа підлягає передачі за підсудністю до Малиновського районного суду міста Одеси, з підстави, передбаченої п.1 ч.1ст. 31 ЦПК України.

Як вбачається з матеріалів справи, позивач, звертаючись з позовною заявою про розірвання шлюбу за місцем свого проживання, вказала, що відповідач ОСОБА_2 проживає в АДРЕСА_1 . Також, позивачка в позовній заяві вказала, що неповнолітніх дітей у шлюбі немає. Крім того, звертаючись до Тальнівського районного суду Черкаської області позивач ОСОБА_1 не посилалася на передбачені ч.2 ст.28 ЦПК України підстави для визначення підсудності позову за місцем проживання позивача. З наданих до позовної заяви документів не вбачалось підстав для застосування альтернативної підсудності. До позовної заяви не було додано належних та допустимих доказів на підтвердження того, що на утриманні у позивачки наявні малолітні або неповнолітні діти.

З урахуванням викладеного, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що до позову ОСОБА_1 не підлягають застосуванню правила підсудності, визначені ч. 2 ст. 28 ЦПК України, та, установивши, що справа йому не підсудна, оскаржуваною ухвалою передав її на розгляд суду, якому вона підсудна.

Такі висновки суду 1 інстанції ґрунтуються на матеріалах справи і відповідають вимогам закону.

Колегія суддів звертає увагу, що у випадку необхідності, позивач ОСОБА_1 не позбавлена можливості приймати участь у судових засіданнях в режимі відеоконференції відповідно до ст. 212 ЦПК України.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції та не дають підстав для висновку про порушення судом 1 інстанції норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

У відповідності ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Суд першої інстанції правильно визначився з правовідносинами, що виникли в даному випадку та застосував закон, що їх регулює. За наслідком апеляційного перегляду порушень матеріального чи процесуального закону судом першої інстанції не встановлено.

Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що постановлене у справі судове рішення є законним та обґрунтованим і підстав для його зміни чи скасування за наведеними у апеляційній скарзі доводами колегія суддів не вбачає, оскільки її доводи суттєвими не являються, носять суб`єктивний характер, не відповідають обставинам справи і правильності висновків суду не спростовують.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Тальнівського районного суду Черкаської області від 23 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови виготовлено 30 листопада 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді Л.І. Василенко

О.В. Карпенко