Справа № 302/1127/21
П О С Т А Н О В А

іменем України

16 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі:

судді-доповідачки Готри Т. Ю.,

суддів Собослоя Г. Г., Кондора Р. Ю.,

з участю секретарки судового засідання Терпай С. М.,

розглянувши у відритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Повідайчик Олег Іванович, на рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2021 року, ухвалене суддею Кривкою В. П., повне судове рішення складено 04.11.2021,

у с т а н о в и в:

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позов обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її батько ОСОБА_3 , а ще раніше, тобто ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла й її матір ОСОБА_4 ЇЇ батько проживав у АДРЕСА_1 та за життя був склав заповіт, відповідно до якого він заповів їй на випадок своєї смерті все майно, яке буде йому належати. Цей заповіт не змінений і не скасований, що підтверджується витягом зі Спадкового реєстру.

Зазначала, що вона фактично прийняла спадщину за заповітом батька, оскільки здійснювала організацію його поховання, взяла на себе всі витрати, пов`язані з похованням батька, та після його смерті зареєструвалась у спадковому житловому будинку АДРЕСА_1 , що стверджується відміткою в її паспорті громадянки України.

Із метою оформлення спадкових прав на майно померлого батька вона у січні 2021 року звернулася до приватного нотаріуса Корбутяка І.В., однак останній їй рекомендував звернутися до суду з заявою про надання додаткового строку для прийняття спадщини, оскільки вона на час смерті батька не була зареєстрована за однією адресою із ним та заяву до нотаріальної контори про прийняття спадщини протягом шести місяців із дня смерті ОСОБА_3 не подавала, а тому вважається такою, що не прийняла спадщину за заповітом.

Стверджувала, що спадкові справи відносно майна її померлого батька не відкривалися, а згідно з довідкою виконавчого комітету Ізківської сільської ради від 01.06.2016 за № 509 ОСОБА_3 був постійним мешканцем будинку АДРЕСА_1 та разом із ним на день його смерті у цьому будинку ніхто не проживав і не був зареєстрованим (не менше шести місяців), а тому, на її переконання, й інших осіб, які б могли прийняти за ним спадщину немає.

З огляду на відсутність інших спадкоємців, які б могли надати згоду на продовження їй строку для прийняття спадщини, на не звернення територіальною громадою до суду з позовом про визнання спадщини відумерлою, а також ураховуючи свободу заповіту, як фундаментальний принцип спадкового права, та неможливість вирішити даний спір у позасудовому порядку, вважала за необхідне визнати причини пропуску нею строку для прийняття спадщини поважними та надати їй додатковий строк для звернення до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини.

Посилаючись на наведені вище обставини просила суд визначити їй додатковий строк для подання заяви про прийняття спадщини після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , строком в один місяць із дня набрання рішенням суду законної сили.

Рішенням Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2021 року прийнято визнання цього позову ОСОБА_1 відповідачем Пилипецькою сільською радою Хустського району Закарпатської області. Визначено ОСОБА_1 додатковий строк, в один місяць із дня набрання рішенням законної сили, для прийняття спадщини за заповітом ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 10.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого суду особа, яка не брала участі у цій справі, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Повідайчик О.І., подала на нього апеляційну скаргу внаслідок його незаконності та необґрунтованості через порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права та невідповідність висновків суду обставинам справи.

Скарга мотивована тим, що судом першої інстанції правильно встановлено, що позивачка не прийняла в установлений законом строк спадщини за своїм померлим у 1993 році батьком, однак при цьому суд безпідставно визнав причини пропуску нею строку для прийняття спадщини поважними, адже майже на протязі 27 років (09.11.1993 дата відкриття спадщини і до 11.10.2021 дата звернення з цим позовом до суду) ОСОБА_1 мала змогу своєчасно прийняти спадщину.

Стверджувала, що вона є онукою померлого ОСОБА_3 , із яким вона постійно і безперервно проживала однією сім`єю як до його смерті, так і після його смерті в цьому будинку, тобто вона тривалий час володіла, користувалася даним будинком і є його власницею на теперішній час. Ці обставини підтверджуються, насамперед, відомостями погосподарської книги за 1986-1990 роки, довідками виконкому Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області від 05.08.2021 № 260, від 01.07.2022 №№ 168, 169 та інформацією з Єдиного державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

За таких обставин зазначала, що вирішення даного спору безумовно впливає на її права та обов`язки, а тому просила апеляційний суд оскаржене рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити. Водночас просила поновити їй строк на апеляційне оскарження цього рішення суду як пропущеного з поважних причин.

Ухвалою Закарпатського апеляційного суду від 03 серпня 2022 року, зокрема, поновлено ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Повідайчик О.І., строк на апеляційне оскарження рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02.11.2021 та надано позивачці ОСОБА_1 і відповідачу Пилипецькій сільській раді Хустського району Закарпатської області десятиденний строк, із дня отримання копії цієї ухвали, право подати відзив на цю апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 14 листопада 2022 року протокольною ухвалою Закарпатського апеляційного суду, за клопотанням представника ОСОБА_2 - адвоката Повідайчика О.І., відзив на апеляційну скаргу представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Рішка С.І., повернуто останньому з підстав подачі такого поза межами установленого апеляційним судом строку на його подання та за відсутності при цьому відповідної заяви на продовження цього строку як пропущеного з поважних причин.

Своїм правом подати відзив на апеляційну скаргу відповідач Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області не скористалася.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 - адвокат Повідайчик О.І. апеляційну скаргу підтримав, просив таку задовольнити, оскаржене рішення місцевого суду скасувати та у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

Представник позивачки ОСОБА_1 - адвокат Рішко С.І. у судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечив із підстав її надуманості та необґрунтованості, просив у задоволені такої відмовити, а оскаржене рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області в судове засідання не з`явився повторно, хоча про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином. Водночас 14.11.2022 від сільського голови цієї ради Пиринця В. на електронну пошту Закарпатського апеляційного суду надійшов лист, в якому Пилипецька сільська рада просила розглянути дану справу без участі її представника за наявними у справі матеріалами (а.с.92). З огляду на це повторна неявка представника відповідача в судове засідання, на переконання колегії суддів та відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши суддю-доповідачку, пояснення представника особи, яка не брала участі у розгляді справи, ОСОБА_2 - адвоката Повідайкика О.І., представника позивачки ОСОБА_1 - адвоката Рішка С.І., перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, колегія суддів уважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частин 1, 2 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Задовольняючи цей позов, суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 пропустила строк для прийняття спадщини з поважних причин, цей строк ніким не оспорюється та відповідач Пилипецька сільська рада Хустського району Закарпатської області повністю визнала позовні вимоги, а відтак місцевий суд дійшов висновку про необхідність визначити позивачці додатковий строк для прийняття спадщини за заповітом за померлим батьком ОСОБА_3 .

Проте колегія суддів із такими висновками суду першої інстанції в повній мірі погодитися не може, оскільки таких суд дійшов із неправильним застосуванням норм матеріального права і порушенням норм процесуального права з огляду на таке.

Судом установлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , що підтверджується повторно виданим свідоцтвом про його смерть серії НОМЕР_1 (а.с.8).

Позивачка ОСОБА_5 та ОСОБА_2 є, відповідно, донькою та онукою померлого ОСОБА_3 .

Ці обставини ніким не заперечуються.

08 листопада 1993 року ОСОБА_3 склав був заповіт, який посвідчений секретаркою виконавчого комітету Ізківської сільської ради Міжгірського району Закарпатської області Пасулькою М.М. і зареєстрований у книзі вчинення нотаріальних дій за № 15, відповідно до якого на випадок своєї смерті він заповів усе належне йому майно доньці ОСОБА_1 , яка проживає у кв. АДРЕСА_2 (а.с.9).

Згідно з довідкою Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області за № 319 від 01.10.2021, житловий будинок АДРЕСА_3 ) обліковувався за ОСОБА_3 , який помер 1993 року, та він дійсно був власником цього житлового будинку, який розташований на земельній ділянці площею 0,0565 га в с. Ізки, кадастровий номер :01:008:0005, яка вже обліковується за його дочкою ОСОБА_1 . Цей житловий будинок побудований у 1933 році, свідоцтво на право власності на нього сільською радою не видавалось (а.с.5).

Як убачається з довідки Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області за № 169 від 01.07.2022, виданої для пред`явлення до Міжгірського районного суду, померлий ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 був постійним мешканцем буд. АДРЕСА_1 та разом із ним на день його смерті в цьому будинку постійно, тобто не менше шести місяців до дня смерті, проживали його онука ОСОБА_2 , чоловік онуки ОСОБА_2 - ОСОБА_6 та правнуки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_8 (а.с.52).

Водночас апеляційний суд не бере до уваги безпосередньо надану в судовому засіданні представником позивачки ОСОБА_1 - адвокатом Рішком С.І. довідку Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області за № 55 від 16.11.2022 про те, що на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 із ним у будинку АДРЕСА_1 ніхто постійно не проживав, оскільки ця довідка поза розумним сумнівом не спростовує, в тому числі через помилковість видачі, протилежної інформації, яка міститься у зазначеній вище довідці цієї є ж сільської ради від за № 169 від 01.07.2022.

Заразом, як видно з відомостей із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 22.06.2022, ОСОБА_2 з 16.02.2022 є одноосібною власницею житлового будинку АДРЕСА_3 , на підставі виписки з погосподарської книги за № 427 від 23.12.2021, виданої Пилипецькою сільською радою Хустського району Закарпатської області (а.с.53).

Згідно з пунктами 1, 4, абзацом 1 пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України цей Кодекс набирає чинності з 01 січня 2004 року. Цивільний кодекс України застосовується до цивільних відносин, що виникли після набрання ним чинності. Щодо цивільних відносин, які виникли до набрання чинності Цивільним кодексом України, положення цього Кодексу застосовуються до тих прав і обов`язків, що виникли або продовжують існувати після набрання ним чинності. Правила книги шостої Цивільного кодексу України застосовуються також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким із спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 145/797/15-ц (провадження № 14-608цс18) зазначено, що у разі відкриття спадщини до 01 січня 2004 року застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК Української РСР, у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.

У постанові Верховного Суду від 31 жовтня 2019 року у справі № 671/1072/18 (провадження № 61-570св19) вказано, що відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилася не раніше 01 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила Цивільного кодексу Української РСР (далі - ЦК Української РСР), у тому числі щодо прийняття спадщини, кола спадкоємців за законом. У разі коли спадщина, яка відкрилася до набрання чинності ЦК України і строк на її прийняття не закінчився до 01 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом. Норми пункту 5 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, за якими цей Кодекс застосовується також до спадщини, яка відкрилася, але не була прийнята ніким з спадкоємців до набрання чинності цим Кодексом, необхідно розуміти таким чином, що правила книги шостої ЦК України може бути застосовано лише до спадщини, яка відкрилася після 01 липня 2003 року і не була прийнята ніким зі спадкоємців, право на спадкування яких виникло відповідно до норм статей 529 - 531 ЦК Української РСР.

Отож, ураховуючи, що правовідносини щодо спадкування спірного майна виникли до набрання чинності ЦК України, і що визначений у ст. 549 ЦК Української РСР шестимісячний строк для прийняття спадщини після померлого ОСОБА_3 закінчився 09.05.1994, тобто до 01 січня 2004 року, до вказаних спірних правовідносин підлягають застосуванню положення ЦК Української РСР.

Відповідно до ч. 1 ст. 524 ЦК Української РСР спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом.

Згідно зі ст. 529 ЦК Української РСР при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого. До числа спадкоємців першої черги належить також дитина померлого, яка народилася після його смерті. Онуки і правнуки спадкодавця є спадкоємцями за законом, якщо на час відкриття спадщини немає в живих того з їх батьків, хто був би спадкоємцем; вони успадковують порівну в тій частці, яка належала б при спадкоємстві за законом їх померлому родителю.

Відповідно до ст. 530 ЦК Української РСР при відсутності спадкоємців першої черги або при неприйнятті ними спадщини, а також в разі, коли всі спадкоємці першої черги не закликаються до спадкування, успадковують у рівних частках: брати і сестри померлого, а також дід та бабка померлого як з боку батька, так і з боку матері (друга черга).

Згідно зі ст. 548 ЦК Української РСР для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Як кореспондує ст. 549 ЦК Української РСР, визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців із дня відкриття спадщини. Особи, для яких право спадкоємства виникає лише у випадку неприйняття спадщини іншими спадкоємцями, можуть заявити про свою згоду прийняти спадщину протягом строку, що залишився для прийняття спадщини. Якщо строк, що залишився, менше трьох місяців, він продовжується до трьох місяців.

За приписом ч. 2 ст. 553 ЦК Української РСР уважається, що відмовився від спадщини також той спадкоємець, який не вчинив жодної з дій, що свідчать про прийняття спадщини (стаття 549 цього Кодексу).

Отже, на переконання колегії суддів, матеріалами справи підтверджено, що на час смерті ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 його онука ОСОБА_2 постійно проживала з ним на час відкриття спадщини за однією адресою в будинку АДРЕСА_4 , та фактично вступила в управління і володіння спадковим майном. Заяву про відмову від спадщини не подавала, а тому вважається такою, що прийняла спадщину за законом за померлим своїм дідом ОСОБА_3 , що узгоджується, насамперед, погосподарською книгою, яка слугувала підставою для реєстрації за ОСОБА_2 права власності на цей будинок. До того ж записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право власності (наприклад, лист Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16.05.2013 № 24-753/0/4-13 «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування», постанова Верховного Суду від 06.11.2019 у справі № 559/375/16-ц).

З огляду на наведене колегія суддів уважає, що оскарженим рішенням суду першої інстанції порушуються права, свободи та інтереси спадкоємиці ОСОБА_2 .

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково (ч. 1 ст. 352 ЦПК України).

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (частини 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, установлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 17.04.2018 у справі № 523/9076/16-ц /пункт 41/, від 20.06.2018 у справі № 308/3162/15-ц /пункт 49/, від 21.11.2018 року у справі № 127/93/17-ц /пункт 50/, від 12.12.2018 у справі № 372/51/16-ц /пункт 31.4/, від 12.12.2018 у справі № 570/3439/16-ц /пункти 37, 54/, від 30.01.2019 у справі № 552/6381/17 /пункт 38/, від 13.03.2019 у справі № 757/39920/15-ц /пункт 31/, від 27.03.2019 у справі № 520/17304/15-ц /пункт 63/.

У постанові Верховного Суду від 03 жовтня 2018 року у справі № 2516/1356/12-ц зроблено висновок, що «за позовом спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини з поважної причини, суд може визначити йому додатковий строк, достатній для подання ним заяви про прийняття спадщини (частина третя статті 1272 ЦК України). Отож, позов спадкоємця, який пропустив строк для прийняття спадщини, про визначення йому додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини порушує права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у спорах про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини є спадкоємці, які прийняли спадщину. За відсутності таких спадкоємців відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини».

Отож, за наявності спадкоємиці померлого ОСОБА_3 - ОСОБА_2 позовні вимоги в цій справі не можуть бути звернені до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області як територіальної громади в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, яку позивачка ОСОБА_1 визначила відповідачем.

Установивши, що позов пред`явлений до неналежного відповідача та за відсутності визначених процесуальним законом підстав для заміни неналежного відповідача належним, суд відмовляє у позові до такого неналежного відповідача.

За таких обставин у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити лише саме з цієї самостійної підстави у зв`язку з пред`явленням позову до неналежного відповідача.

Доводи апеляційної скарги, колегія суддів уважає слушними, оскільки вони ґрунтуються на положеннях закону і фактичних обставинах справи та спростовують правильність висновків суду першої інстанції, а тому апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний із належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10.02.2010).

З огляду на наведене рішення місцевого суду не може вважатись законним та обґрунтованим, а тому, відповідно до вимог ст. 376 ЦПК України, підлягає скасування з одночасним ухваленням нового судового рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 слід відмовити з підстави його пред`явлення до неналежного відповідача, що повинен відповідати за цим позовом.

На підставі ст. 141 ЦПК України із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 слід стягнути понесені останньою судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 1 261,30 гривень (а.с.60).

Керуючись статтями 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник - адвокат Повідайчик Олег Іванович, задовольнити.

Рішення Міжгірського районного суду Закарпатської області від 02 листопада 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Пилипецької сільської ради Хустського району Закарпатської області про визначення додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 1 261,30 гривень.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2022 року.

Суддя-доповідачка

Судді