П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 357/6544/22

Номер провадження 22-ц/824/10373/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2022 року, постановлену під головуванням судді Кошель Б. І., у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за заявою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про забезпечення позову,

в с т а н о в и в :

У серпні 2022 року Публічне акціонерне товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 , третя особа ОСОБА_3 , про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Також, у серпні 2022 року Публічне акціонерне товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» звернулося до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області із заявою про забезпечення позову.

Вказана заява обґрунтована тим, що 21 березня 2013 року між ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_3 укладено кредитний договір № 07-Ф/13-09. Для забезпечення виконання зобов`язань за вищевказаним кредитним договором, того ж дня між сторонами укладено договір застави транспортного засобу, предметом якого, є автомобіль марки FORD модель KUGA, 2012 року випуску, чорного кольору, д.н.з. НОМЕР_1 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 . Заочним рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 17 березня 2015 року у справі № 761/36211/14-ц, стягнуто солідарно з ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» заборгованість за кредитним договором № 07-Ф/13-09, яке боржниками виконане не було. В свою чергу, починаючи із 2015 року вищевказаний автомобіль неодноразово перереєстровувався на нових власників, зокрема, 14 листопада 2020 року на ОСОБА_2 . При цьому, банком дозвіл на відчуження заставного майна не надавався. Так, оскільки в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна відсутній запис про обтяження автомобіля, банк вважає, що наявні ризики його відчуження з метою уникнення виконання можливого рішення суду. Внаслідок зазначеного, законні права та інтереси банку не будуть захищені, а виконання рішення суду, у разі задоволення позову, стане неможливим.

Ухвалою Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2022 року заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про забезпечення позову, задоволено, накладено арешт на транспортний засіб марки FORD, модель KUGA, 2012 року випуску, колір чорний, реєстраційний номер НОМЕР_3 , номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , в межах суми 531 852,29 грн., шляхом заборони його відчуження.

Не погодившись із вищевказаною ухвалою суду, 22 серпня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просила ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні заяви про забезпечення позову, відмовити; стягнути з позивача судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що 14 листопада 2020 року скаржник придбав у ОСОБА_5 автомобіль марки FORD, модель KUGA, 2012 року випуску, який використовує для власних потреб та для надання допомоги батькам, які за віком та станом здоров`я, потребують такої допомоги. Накладаючи арешт на вищевказаний автомобіль, судом не було з`ясовано особу відповідача, рівень його доходів, наявність на праві власності у останнього рухомого та нерухомого майна, вартість автомобіля та чи покриє його вартість заявлену позивачем до стягнення суму.

Скаржник зазначає, що станом на день придбання автомобіля та на день подачі апеляційної скарги, Державний реєстр обтяжень рухомого майна не містив запису про обтяження автомобіля марки FORD, модель KUGA, 2012 року випуску. Про те, що автомобіль є предметом застави, скаржнику стало відомо лише 11 серпня 2022 року після отримання оскаржуваної ухвали. Скаржник вважає, що відповідач, в даному випадку, є добросовісним набувачем, а тому, при вирішенні питання про забезпечення позову, необхідно врахувати висновки викладені у постанові Верховного Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц. Крім того, позивачем не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості у майбутньому ефективно захистити його порушені права, а також факту намагання нового власника реалізувати спірне майно, що узгоджується із правовою позицією викладеною Верховним Судом у постанові від 05 лютого 2020 року у справі № 490/3925/19.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

09 листопада 2022 року від позивача на адресу Київського апеляційного суду надійшов відзив на апеляційну скаргу з відповідними підтвердженнями про направлення вказаного відзиву усім учасникам справи.

З вказаного відзиву вбачається, що позивач не погоджується з доводами апеляційної скарги та просить залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду, без змін.

Позивач зазначає, що наявний ризик відчуження скаржником транспортного засобу до набрання законної сили рішенням суду, з метою уникнення його виконання. Після постановлення оскаржуваної ухвали, скаржник і далі може безперешкодно користуватися автомобілем, таким чином, якщо останній немає наміру відчужити автомобіль, то жодного негативного впливу від накладення арешту на нього скаржник не отримав.

У судовому засіданні представник позивача - ОСОБА_6 заперечувала проти доводів апеляційної скарги та просила залишити її без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду, без змін.

Скаржник до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується звітами про досталення судових повісток-повідомлень на його електронну адресу та електронну адресу його представника.

Третя особа ОСОБА_3 до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки-повідомлення на його поштову адресу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважала з за можливе проводити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явились.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши заперечення представника позивача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи вимоги заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з того, що предмет позову у даній справі взаємопов`язаний зі способом забезпечення позову, а невжиття заходів забезпечення може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України, суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника).

Пунктом 1 частини 1 статті 150 ЦПК України встановлено, що позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Відповідно до частини 3 статті 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим..

Отже, підставою для вжиття заходів забезпечення позову є наявність обґрунтованого припущення, що незастосування даних заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім того, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Згідно висновку Верховного Суду викладеного у постанові від 02 липня 2020 року у справі № 657/1211/19 (провадження № 61-3353св20) умовою застосування заходів до забезпечення позову за вимогами майнового характеру є достатньо обґрунтоване припущення, що майно (в тому числі грошові суми, цінні папери тощо), яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення.

Слід зазначити, що підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

Як вбачається з матеріалів справи, предметом позову, який заявник просить забезпечити, є звернення стягнення на предмет застави - автомобіль FORD, модель KUGA, 2012 року випуску, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_2 , що належить ОСОБА_2 , в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором № 07-Ф/13-09 від 21 березня 2013 року у сумі 531 852 грн. 29 коп.

У заяві про забезпечення позову, заявник просив накласти арешт саме на вищевказаний автомобіль, що свідчить про відповідність обраного позивачем виду забезпечення позову, заявленим позовним вимогам, та про співмірність обраного позивачем виду забезпечення позову заявленим позовним вимогам.

З матеріалів справи вбачається, що відповідач заявлені позивачем вимоги не визнає, що свідчить про наявність між сторонами спору.

Слід зазначити, що накладення арешту на автомобіль FORD не обмежує право відповідача на володіння і користування ним, а лише тимчасово, на час розгляду справи, обмежує його у праві розпорядження вказаним автомобілем, що гарантуватиме реальне виконання майбутнього судового рішення у разі задоволення позову.

Колегія суддів вважає, що обраний позивачем вид заходу забезпечення позову, є таким, який, у разі задоволення позову, забезпечить ефективний захист поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Колегія суддів враховує, що автомобіль FORD є предметом застави за договором застави від 21 березня 2013 року, укладеного з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_3 за кредитним договором № 07-Ф/13-09. Разом з тим, запис про обтяження вищевказаного автомобіля у Державному реєстрі обтяжень рухомого майна, відсутній. Починаючи із 2015 року автомобіль FORD неодноразово перереєстровувався на нових власників. Таким чином, наявні підстави вважати, що вказаний автомобіль може бути й в подальшому відчужений відповідачем з метою уникнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Крім того, предметом даного позову, є звернення стягнення на автомобіль FORD, таким чином, невжиття заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на нього, може утруднити або унеможливити виконання рішення суду у разі задоволення позову, оскільки, відповідач, будучи власником вказаного автомобіля, може відчужити його на користь третіх осіб.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.

Посилання скаржника на те, що накладаючи арешт на вищевказаний автомобіль, судом не було з`ясовано особу відповідача, є безпідставним, оскільки зі змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що під час її постановлення, судом було встановлено особу відповідача.

Посилання скаржника на те, що накладаючи арешт на вищевказаний автомобіль, судом не було з`ясовано рівень доходів відповідача, наявність на праві власності у останнього рухомого та нерухомого майна, є безпідставним, оскільки предметом даного позову, є не стягнення заборгованості з відповідача, а звернення стягнення на предмет застави в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором.

Посилання скаржника на те, що накладаючи арешт на вищевказаний автомобіль, судом не було з`ясовано вартість автомобіля та чи покриє його вартість заявлену позивачем до стягнення суму, є безпідставним, оскільки згідно позиції Верховного Суду викладеної у постанові від 19 лютого 2019 року у справі № 911/1695/18 обов`язкового з`ясування при вжитті заходів забезпечення позову вартості майна, на яке судом накладається (в порядку вжиття таких заходів) арешт, процесуальним законом не передбачено.

Посилання скаржника на те, що про те, що автомобіль FORD є предметом застави, скаржнику стало відомо лише 11 серпня 2022 року, не є підставою для відмови у задоволенні заяви про забезпечення позову.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що він є добросовісним набувачем автомобіля, оскільки зазначена обставина не підлягає встановленню під час вирішення питання про забезпечення позову.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на висновки Верховного Суду викладені у постанові Суду від 27 травня 2020 року у справі № 641/9904/16-ц, оскільки зазначені висновки не суперечать висновкам суду першої інстанції викладеним у даній справі.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що позивачем не надано доказів, що невжиття заходів забезпечення позову може призвести до неможливості у майбутньому ефективно захистити його порушені права, а також факту намагання нового власника реалізувати спірне майно, оскільки предметом даного позову є звернення стягнення на предмет застави - автомобіль FORD в рахунок погашення заборгованості ОСОБА_3 за кредитним договором. Вказаний автомобіль з 2015 року неодноразово перереєстровувався на нових власників. Зазначене свідчить, що вказаний автомобіль, який є предметом застави, може бути й надалі відчуженим з метою уникнення виконання можливого рішення суду про задоволення позову.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Ухвалу Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура