Дата документу 08.07.2022
Справа № 334/3710/21
Провадження № 2/334/343/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2022 року м. Запоріжжя

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Гнатюка О.М.,

за участю секретаря судового засідання Алєйніковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовом ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту,

ВСТАНОВИВ:

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшов позовТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту.

Позов обґрунтований наступним.

17.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0 (надалі-Кредитний Договір-1), за умовами якого, ОСОБА_1 було надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 100000,00 Доларів США з відсотковою ставкою 10,3% річних, в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором був укладений Договір Іпотеки № 0/3 від 17.08.2006 р., посвідчений Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., за Реєстровим номером 1771(надалі - Іпотечний Договір-1).

29.08.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0 (надалі-Кредитний Договір-2), за умовами якого, ОСОБА_1 було надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 100000,00 Доларів США з відсотковою ставкою 10,3% річних, в забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором був укладений Договір Іпотеки № 0/3 від 29.08.2006 р., посвідчений Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Я.О., за реєстровим номером 2185 (надалі - Іпотечний Договір-2).

За умовами вищезазначених договорів в іпотеку було передано нерухоме майно, а саме: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

12.12.2011 року між AT «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені Договір факторингу №1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Саєнко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 12.12.2011 року за реєстровим №5207-5208, згідно яких право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

Зобов`язання за Договором про надання споживчого кредиту №0 та за Договором про надання споживчого кредиту № 0 ОСОБА_1 не виконані.

Позивачу, з Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно стало відомо, що на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки за Іпотечним договором накладений арешт (копія інформаційної довідки додається):

1) Реєстраційний номер обтяження: 12390449, Підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 31999269, 12.04.2012, Старший державний виконавець Ленінського відділу ДВС Запорізького МУЮ Сівакова 0.0. тел. 2368769, в/напис № 1381 від 03.08.2009р. приватний нотаріус Любіченковський О.О., Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;

2) Реєстраційний номер обтяження: 12923883, Підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 33399678, 29.08.2012, Старший державний виконавець Ленінського відділу ДВС Запорізького МУЮ Сівакова О.О. тел. 2368769, ухвала 0814/5001 від 12.07.2012р. Ленінський р/с, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Суть порушеного права Позивача полягає в тому, що Іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язаний одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Боржник належним чином не виконував взяте на себе зобов`язання, а саме, обов`язок сплачувати грошові кошти, відповідно до умов Кредитного договору.

За змістом ч. 6 ст. З Закону України «Про іпотеку», у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно не зареєстровані у встановленому законом порядку або зареєстровані після державної реєстрації іпотеки.

Відповідно до статті 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодавець) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Відповідно до статті 14 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» якщо інше не встановлено цим Законом, зареєстроване обтяження має вищий пріоритет над незареєстрованими обтяженнями. Пріоритет зареєстрованих обтяжень визначається у черговості їх реєстрації, за винятками, встановленими цим Законом. Обтяжувачі, які зареєстрували обтяження одного і того ж рухомого майна одночасно, мають рівні права на задоволення своїх вимог.

Положеннями ч. 1, 3 ст. 33 Закону України "Про іпотеку" передбачено, що у разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону. Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Статтею 36 ЗУ «Про іпотеку» передбачено право іпотекодержателя на задоволення кредиторських вимог в позасудовому порядку за умови наявності окремого договору про задоволення вимог або застереження, що міститься в іпотечному договорі та прирівнюється до окремого договору. Проте наявний арешт на іпотечному майні фактично не дає можливості іпотекодержателю скористатись своїм правом па позасудове врегулювання, гарантованим законодавством.

Позивач просить звільнити з-під арешту квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а саме:

1) Реєстраційний номер обтяження: 12390449, Підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 31999269, 12.04.2012, Старший державний виконавець Ленінського відділу ДВС Запорізького МУЮ Сівакова 0.0. тел. 2368769, в/напис № 1381 від 03.08.2009р. приватний нотаріус Любіченковський О.О.;

2) Реєстраційний номер обтяження: 12923883, Підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 33399678, 29.08.2012, Старший державний виконавець Ленінського відділу ДВС Запорізького МУЮ Сівакова О.О. тел. 2368769, ухвала 0814/5001 від 12.07.2012р. Ленінський р/с.

Від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі та без участі позивача, на задоволенні позовних вимог наполягають, не заперечують щодо заочного розгляду справи.

У судове засідання представник відповідача не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлявся за офіційним місцем реєстрації товариства, причини неявки суду не повідомили, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали.

Положеннями статті 174 ЦПК України закріплено, що при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Заявами по суті справи є: позовна заява; відзив на позовну заяву (відзив); відповідь на відзив; заперечення; пояснення третьої особи щодо позову або відзиву. Подання заяв по суті справи є правом учасників справи.

У відповідності до статей 174, 178 ЦПК України відповідач не скористався своїм процесуальним правом та не направив суду відзив на позовну заяву, із викладенням заперечень проти позову.

Оскільки суд не має відомостей про причину повторної неявки відповідача, який повідомлявся про час і місце розгляду справи у порядку, визначеному ЦПК України, від нього не надійшли відзив чи заява про судовий розгляд за його відсутності, суд ухвалює рішення про заочний розгляд справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України та проти чого й не заперечував позивач та його представник.

Треті особи належним чином повідомлені про дату, час і місце судового розгляду справи. Надали заяву про слухання справи у відсутність представника виконавчої служби.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи всі надані докази в їх сукупності, приходить наступного.

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_2 є власністю ОСОБА_1 .

Згідно з договором про надання споживчого кредиту №0 від 17.08.2006 року ОСОБА_1 отримав в АКІБ «УкрСиббанк» кредитні кошти в розмірі 100000 доларів США.

В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором був укладений Договір Іпотеки № 0/3 від 17.08.2006 р., посвідчений Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Л.О., за Реєстровим номером 1771.

29.08.2007 року між АКІБ «УкрСиббанк» (правонаступником якого є Акціонерне товариство «УкрСиббанк») та ОСОБА_1 був укладений Договір про надання споживчого кредиту № 0 (надалі-Кредитний Договір-2), за умовами якого, ОСОБА_1 було надано кредит (грошові кошти) в іноземній валюті у сумі 45000,00 Доларів США. В забезпечення виконання зобов`язань за вищезазначеним Кредитним договором був укладений Договір Іпотеки № 0/3 від 29.08.2007 р., посвідчений Приватним нотаріусом Запорізького міського нотаріального округу Буцикіною Я.О., за реєстровим номером 2185.

12.12.2011 року між AT «УкрСиббанк» та ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» були укладені Договір факторингу №1 та Договір про відступлення права вимоги за договорами іпотеки, посвідчений Саєнко Е.В., приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області, 12.12.2011 року за реєстровим №5207-5208, згідно яких право вимоги за вищевказаним Кредитним договором та Договором іпотеки перейшло до ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ».

На квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , яке є предметом іпотеки накладений арешт:

1) Реєстраційний номер обтяження: 12390449, Підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 31999269, 12.04.2012, Старший державний виконавець Ленінського відділу ДВС Запорізького МУЮ Сівакова 0.0. тел. 2368769, в/напис № 1381 від 03.08.2009р. приватний нотаріус Любіченковський О.О., Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; В/напис № 1381 від 03.08.2009р. приватний нотаріус Любіченковський О.О. вчинений за заявою ТОВ «Кей-Колект»

2) Реєстраційний номер обтяження: 12923883, Підстава обтяження: постанова про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 33399678, 29.08.2012, Старший державний виконавець Ленінського відділу ДВС Запорізького МУЮ Сівакова О.О. тел. 2368769, ухвала 0814/5001 від 12.07.2012р. Ленінський р/с, Об`єкт обтяження: квартира, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Арешт накладений на виконання ухвали Ленінського районного суду м. Запоріжжя в межах цивільної справи за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, частини першої статті 16 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи. Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Згідно зі статтею 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту.

Позов про визнання права подається у випадках, коли належне певній особі право не визнається, оспорюється іншою особою, або у разі відсутності в неї документів, що засвідчують приналежність їй права. При цьому спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним і таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникала б необхідність повторного звернення до суду.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

Згідно зі статтею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Подібний правовий висновок виклала Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 (провадження № 14-431цс19).

Також у цій постанові Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що відповідачем у справах за позовами про звільнення майна з-під арешту є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних правовідносин щодо такого майна.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом позивач посилається на те, що відповідач належним чином не виконує взяті на себе зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим він має на меті задовольнити забезпечену іпотекою вимогу.

Оскільки позивач вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить йому, а не боржникові, тому він має право звернутися до суду з позовом про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Статтями 575, 577 ЦК України визначено, що іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Моментом реєстрації застави є дата та час внесення відповідного запису до Державного реєстру обтяжень рухомого майна.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про іпотеку» іпотека вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно з частиною шостою статті 3 Закону України «Про іпотеку» в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, у разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише у разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки.

Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки щодо зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частина сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Статтею 4 Закону України «Про іпотеку» передбачено, що обтяження нерухомого майна іпотекою підлягає державній реєстрації відповідно до закону.

Особливості звернення стягнення на заставлене нерухоме майно визначено також положеннями Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року у редакції, чинній на час накладення арешту на майно.

Права і обов`язки державного виконавця визначені у статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно.

Статтею 44 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, встановлена черговість задоволення вимог стягувачів, згідно з якою у першу чергу задовольняються забезпечені заставою вимоги щодо стягнення вартості заставленого майна.

Загальний порядок звернення стягнення на майно боржника визначено у главі 4 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно.

Згідно з частиною першою статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні та примусовій реалізації.

Загальний порядок звернення стягнення на заставлене майно визначений статтею 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, відповідно до якої звернення стягнення на заставлене майно в порядку примусового виконання допускається за виконавчими документами для задоволення вимог стягувача-заставодержателя.

Відповідно до частин третьої та четвертої статті 54 «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно, для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, стягнення на заставлене майно боржника може бути звернуто у разі: виникнення права застави після винесення судом рішення про стягнення з боржника коштів; якщо вартість предмета застави перевищує розмір заборгованості боржника заставодержателю.

Про звернення стягнення на заставлене майно для задоволення вимог стягувачів, які не є заставодержателями, державний виконавець повідомляє заставодержателю не пізніше наступного дня після накладення арешту на майно або якщо йому стало відомо, що арештоване майно боржника перебуває в заставі, та роз`яснює заставодержателю право на звернення до суду з позовом про зняття арешту із заставленого майна.

Примусове звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється державним виконавцем з урахуванням положень Закону України «Про іпотеку» (частина восьма статті 54 Закону України «Про виконавче провадження» в редакції, чинній на час накладення арешту на майно).

Таким чином, оскільки накладення арешту на майно має наслідком заборону відчуження арештованого майна, то ним порушується право іпотекодержателя в разі невиконання боржником забезпеченого заставою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Зі змісту наведених норм права випливає, що в разі коли належним чином зареєстрована іпотека виникла раніше за накладення арешту для задоволення вимог стягувачів, відмінних від іпотекодержателя, суд має звільнити з-під арешту іпотечне майно. При цьому відсутні підстави для відмови у звільненні з-під арешту зазначеного майна у зв`язку з відсутністю реального порушення боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання на момент пред`явлення відповідної вимоги; факт порушення основного зобов`язання, яке забезпечене іпотекою, виступає лише умовою реалізації гарантованих іпотекою прав іпотекодержателя і не пов`язується з його існуванням, а, отже, й порушенням шляхом арешту та заборони відчуження предмета іпотеки.

Наведене узгоджується з правовими висновками, викладеними Верховним Судом у постановах: від 10 квітня 2018 року у справі № 910/4772/17 та від 19 листопада 2019 року у справі № 137/2080/18-ц (провадження № 61-13492св19), а також у постановах Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 338/1118/16 (провадження № 61-16095св18) та від 23 жовтня 2019 року у справі № 520/7842/16 (провадження № 61-20640св18), на які посилається заявник у касаційній скарзі.

Таким чином оскільки на підставі іпотечного договору ТОВ «Кей-Колект» є іпотекодержателем спірної квартири, яка належить на праві власності ОСОБА_1 , тому наявні правові підстави для зняття арешту накладеного ухвалою Ленінського районного суду м. Запоріжжя 0814/5001/2012 від 12.07.2012р., із нерухомого майна, яке є предметом іпотеки, оскільки іпотекодержатель має переважне право перед іншими кредиторами на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки.

Статтею 12 ЦК України передбачено, що особа здійснює свої цивільні права вільно, на власний розсуд.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

У порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Звертаючись до суду з позовом, позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги, посилався на те, що його право як іпотекодержателя порушено накладенням на спірне нерухоме майно арешту, що позбавляє його права на звернення стягнення на майно відповідача (боржника), що є предметом іпотеки.

Згідно із частиною першою статті 32 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час прийняття державним виконавцем постанови про арешт майна боржника) заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти та інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Відповідно до частин першої, другої, третьої та четвертої статті 57 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на момент звернення позивача до суду).

Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» визначено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

Позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85 гс19) зазначено, що «вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. В такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися господарським судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна».

ТОВ «Кей-Колект» є стягувачем та стороною виконавчого провадження, а тому має право звернутися до суду із скаргою, якщо вважає, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця під час виконання судового рішення порушено його права чи свободи.

Позивачем обрано неправильний спосіб захисту порушеного права, оскільки у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Оскільки ТОВ «Кей-Колект» є стягувачем та має відповідні права сторони у виконавчому провадженні, а також враховуючи те, що виконавчий документ повернено стягувачу, ТОВ «Кей-Колект» має можливість подати державному виконавцю відповідну заяву про зняття арешту для реалізації свого права щодо задоволення вимог іпотекодержателя, а в разі її невиконання може оскаржити його дії або бездіяльність.

З урахуванням вищезазначеного та положень вказаних вище норм суд дійшов висновку про неправильний спосіб захисту свого порушеного права.

За таких обставин вимоги позивача є безпідставними, оскільки суд не повинен втручатися в діяльність інших державних органів та підміняти його шляхом задоволення позову на підставі статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Суд звертає увагу, що ТОВ «Кей-Колект» може оскаржити постанову державного виконавця про накладення арешту, винесену в його інтересах, лише у порядку, передбаченому розділом VІІ ЦПК України, шляхом подачі до суду скарги, а не шляхом звернення з позовом до суду, оскільки єдиною особою, яка може відповідати за можливе порушене право позивача є державний виконавець, дії якого оскаржуються саме у такому порядку.

Тому в цій частині позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Оскільки суд задовольняє частково позов, то у відповідності з вимогами ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача пропорційно задоволеним вимогам.

Враховуючи вищенаведене та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Частково задовольнити позов ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» до ОСОБА_1 , треті особи, що не заявляють самостійних вимог: Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Запоріжжі Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), про звільнення майна з-під арешту.

Звільнити з-під арешту квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , накладеного постановою про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження, 33399678 від 29.08.2012, Реєстраційний номер обтяження: 12923883, Старший державний виконавець Ленінського відділу ДВС Запорізького МУЮ Сівакова О.О., ухвала 0814/5001/2012 від 12.07.2012р. Ленінський районний суд.

В іншій частині вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КЕЙ-КОЛЕКТ» витрати на судовий збір 1135 грн.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на поданні заяви про його поновлення - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Суддя: О.М. Гнатюк