КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді: Яворського М.А.,

суддів: Кашперської Т.Ц., Фінагеєва В.О.,

за участю секретаря - Владімірової О.К.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , подану представником Прядко Олександром Олександровичем , на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

У червні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості з підстав невиконання останньою рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року, на примусове виконання якого відкриті виконавчі провадження № 55019285, № 55019748, №55019551, які об`єднані у зведене виконавче провадження № 55022871.

Позивач вказував, що на момент подання цього позову, рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року не виконано, а загальний борг по зведеному виконавчому провадженню № 55022871 станом на 28 травня 2021 року становить 397 203,10 грн.

Крім того, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва у справі №752/15679/20 від 01 лютого 2021 року із відповідачки ОСОБА_3 стягнуто заборгованість на підставі ст. 625 ЦК України за період невиконання судового рішення із 11 серпня 2017 року по 10 серпня 2020 року. Проте, вказане рішення відповідачкою також не виконано.

Враховуючи вказане та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог від 20 січня 2022 року (а.с.88), ОСОБА_1 просив суд стягнути з ОСОБА_3 заборгованість, яка виникла через несвоєчасне виконання зобов`язання із відшкодування шкоди і судових витрат за період з 11 серпня 2020 року по 31 грудня 2021 року за рахунок інфляційного збільшення боргу та штрафу у вигляді 3% річних в загальному розмірі 71 275,30 грн. Судові витрати у справі в розмірі 10 908 грн також стягнути з відповідачки.

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року було закрито провадження по даній справі.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, представник ОСОБА_1 - Прядко О.О. подав апеляційну скаргу, відповідно до якої вказує, що дійсно постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року про стягнення шкоди, завданої у ДТП скасовано, але спір між сторонами у вказаній справі остаточно не вирішено, оскільки справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Відтак, оскільки рішення Апеляційного суду Харківської області скасовано виключно з підстав неналежного повідомлення відповідачки, то апелянт вважає, що предмет спору зберігається, а обов`язок відшкодувати шкоду виник у ОСОБА_3 з моменту ДТП, а не з винесення судового рішення, отже у суду першої інстанції не було підстав вважати, що предмет спору відсутній та закривати провадження у даній справі.

Враховуючи вказане, апелянт просить скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Разом з тим, в апеляційній скарзі надає попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, що складається із судового збору у розмірі 496,20 грн, а також витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн.

Відзив на апеляційну скаргу на адресу апеляційного суду не надходив.

При апеляційному розгляді справи представник відповідачки ОСОБА_3 , адвокат Онисковець Ю.А. заперечив щодо доводів, викладених в апеляційній скарзі, та просив залишити її без задоволення, оскільки суд обґрунтовано взяв до уваги факт скасування постановою Верховного Суду від 15 грудня 2021 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року про стягнення шкоди, у зв`язку з чим дійшов обґрунтованого висновку про відсутність предмету спору - рішення суду із якого у відповідачки виникли зобов`язання по сплаті грошових коштів позивачу.

Представник позивача у справі ОСОБА_1 , адвокат Прядко О.О. належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи (а.с.153-154) на електронну адресу (ІНФОРМАЦІЯ_1), зазначену ним в апеляційній скарзі. До суду апеляційної інстанції не з`явився та заяв про відкладення розгляду справи із причин, які б могли бути визнанні поважними не подав, тому суд апеляційної інстанції з врахуванням положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України розглянув вказану справу у відсутність позивача та його представника.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника відповідача у справі, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Так, суд першої інстанції, закриваючи провадження у справі мотивував свій висновок тим, що рішення Апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року, яке було підставою для відкриття виконавчих проваджень та з підстав невиконання яких між сторонами у справі виник спір, скасовано постановою Верхового Суду від 15 грудня 2021 року, а виконавчі провадження закінчено з підстав його скасування, тому суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність у справі предмету спору, що відповідно до п. 2 ч. 1 ст.255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

Колегія суддів не може погодитися із вказаним висновком суду першої інстанції.

У частинах першій, другій та п`ятій статті 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване судове рішення суду першої інстанції не відповідає вище вказаним положенням цивільного процесуального законодавства.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею 15 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

За частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно частини першої та третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Так, із матеріалів справи вбачається, що між сторонами у справі виникли спірні правовідносини щодо відшкодування шкоди, спричиненої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки відповідно до положень ст. 1166, ст. 1188 ЦК України.

Вказаний спір між сторонам розглядався по суті Дзержинським районним судом м. Харкова у справі №638/11639/16-ц, який заочним рішенням від 23 грудня 2016 року відмовив у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Разом із тим, рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року у вказаній справі апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 задоволено. Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 386 317,42 грн на відшкодування спричинено матеріальної шкоди, 2500 грн витрат по сплаті судового збору та 8 385,68 грн понесених витрат по оплаті послуг правничої допомоги.

На виконання вказаного судового рішення були видані виконавчі листи, які були пред`явленні до виконання приватному виконавцю виконавчого округу Харківської області Семендяєву О.С. і перебувають на його виконанні із жовтня 2017 року ( а.с.19).

Звертаючи до суду із вказаним позовом у червні 2021 року позивач просив стягнути із відповідачки інфляційні втрати та 3% річних відповідно до положень ч.2 ст. 625 ЦК України у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, визначеного рішенням Апеляційного суду Харківської області від 06 лютого 2017 року.

Перевіряючи доводи, викладені в апеляційній скарзі, та висновки суду першої інстанції колегія суддів вважає помилковим висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для закриття провадження у справі із застосуванням пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України, оскільки висновки про відсутність предмета спору у справі є передчасними.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) до тлумачення поняття «спору про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція). Зокрема, ЄСПЛ зазначив, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися по суті технічно, а тому слід подавати сутнісне, а не формальне значення.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмету спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04 (провадження № 12-67гс19) прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку із цим не залишилося неврегульованих питань.

У постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20 зазначено, що закриття провадження у справі через відсутність предмета спору можливе лише за умови, якщо предмет спору відсутній під час пред`явлення позову.

З огляду на підхід, який Велика Палата Верховного Суду застосувала у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у своїй постанові від 20 вересня 2021 року у справі № 638/3792/20 (провадження № 61-3438сво21) відступив від висновку, сформульованого у постановах Верховного Суду у складі колегії суддів: Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 10 квітня 2019 року у справі № 456/647/18, провадження № 61-2018св19; Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 13 травня 2020 року у справі № 686/20582/19, провадження № 61-1807св20; Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 09 вересня 2020 року у справі № 750/1658/20, провадження № 61-9658св20, конкретизувавши цей висновок так, що закриття провадження у справі на підставі пункту 2 частини першої статті 255 ЦПК України можливе, якщо предмет спору був відсутній як на час пред`явлення позову, так і на час ухвалення судом першої інстанції судового рішення.

Як вбачається із матеріалів справи, яка переглядається в порядку апеляційного провадження, на момент звернення позивача ОСОБА_1 до суду із вказаним позовом у червні 2021 року рішення Апеляційного суду Харківської області від 02 лютого 2021 року було чинним, та скасовано постановою Верховного Суду лише 15 грудня 2021 року при цьому суд касаційної інстанції, скасувавши рішення апеляційної інстанції повернув справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, отже, між сторонами залишився існувати спір.

Відповідно до статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Таким чином, апеляційний суд вважає, що доводи апеляційної скарги заслуговують на увагу, висновки суду не відповідають обставинам справи, ухвала суду постановлена з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 374, 379, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником Прядко Олександром Олександровичем , задовольнити.

Ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 25 січня 2022 року скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів із дня складення повного судового рішення шляхом подачі скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 01 грудня 2022 року

Головуючий суддя : М.А.Яворський

Судді: Т.Ц.Кашперська В.О.Фінагеєв