Постанова

Іменем України

16 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 128/2224/20

провадження № 61-4863св22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д.,

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Черняк Ю. В.,

учасники справи:

позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 ,

відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_2 ,

третя особа, яка заявляє самостійні вимоги, - ОСОБА_3 ,

третя особа, яка не заявляє самостійних вимог, - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Вінницького апеляційного суду

від 17 травня 2022 року, прийняту у складі колегії суддів: Міхасішина І. В., Войтка Ю. Б., Шемети Т. М.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя.

Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що 26 вересня 1998 року між ним та відповідачкою зареєстрований шлюб, який розірвано 19 березня 2020 року.

Під час шлюбу ними за спільні кошти придбано таке майно:

- земельну ділянку, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , згідно із договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року, покупцем в якому вказано ОСОБА_2 ;

- автомобіль марки «Nissan X-Trail», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , право власності на який зареєстровано 03 березня 2015 року згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу на його ім`я;

- мережеву сонячну електростанцію, яка складається з генеруючого устаткування (фотоелектричні панелі) Altek ALM 72-6-365m, в кількості 84 штуки, кожна з яких потужністю 0,365 кВт., інвертора Altek ACRUX-30К-ТМ, номінальною потужністю з боку змінного струму - 30 кВт., та каркасу з свайним фундаментом і дахом, яка розташована по АДРЕСА_1 ;

- кошти у сумі 184 475, 90 грн, які ТОВ «ЕНЕРА Вінниця» виплатило ОСОБА_2 за період з липня 2019 року до серпня 2020 року, тобто до дати звернення із цим позовом до суду, згідно з укладеним з ОСОБА_2 договором про купівлю-продаж електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17 травня 2019 року за № 452-4.

Вказував на те, що з червня 2019 року вони разом не проживають. На його прохання поділити порівну отримані за продаж електроенергії кошти відповідачка відмовилася.

Крім того, під час шлюбу він в інтересах сім`ї 25 жовтня 2007 року взяв іпотечний кредит у ЗАТ КБ «ПриватБанк». Згідно із договором поруки від 25 жовтня 2007 року поручителем за вказаним договором про іпотечний кредит є ОСОБА_2 . За повідомленням банку залишок заборгованості за кредитним договором станом на 12 серпня 2020 року становить 126 689, 57 грн.

Вважав, що зазначені ним боргові зобов`язання мають бути враховані при поділі майна подружжя.

З урахуванням зазначеного та заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просив визнати спільною сумісною власністю подружжя:

- земельну ділянку площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- автомобіль «Nissan X-Trail», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 ;

- обладнання, встановлене на земельній ділянці площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а саме: фотомодулі, модель ALM 72-635W, в кількості 84 штуки, загальною вартістю 296 162,00 грн, інвертор ACRUX-30к-ОМ в кількості - 1 штука, вартістю 82 531,00 грн, металевий навіс - 1 штука, вартістю 46 314,00 грн, а всього на загальну суму 425 007,00 грн;

- грошові кошти в сумі 184 475,90 грн, отримані відповідачкою за договором купівлі-продажу електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17 травня 2019 року, укладеним між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 .

Поділити вказане майно таким чином:

- визнати за ним права власності на 1/2 частку земельної ділянки, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 ;

- визнати за ним право власності на 1/2 частку обладнання, встановленого на земельній ділянці площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а саме: фотомодулі, модель ALM 72-635W, в кількості 84 штуки, загальною вартістю 296 162,00 грн, інвертор ACRUX-30к-ОМ в кількості - 1 штука, вартістю 82 531,00 грн, металевий навіс - 1штука, вартістю 46 314,00 грн, а всього на загальну суму 425 007,00 грн;

- стягнути з відповідачки на його корить грошові кошти в сумі 92 237,95 грн, що становить 1/2 частку грошових коштів від суми 184 475, 90 грн, отриманої відповідачкою за договором про купівлі-продаж електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17 травня 2019 року, укладеним між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 ;

- виділити йому у приватну власність автомобіль «Nissan X-Trail», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , та стягнути з нього на користь відповідача грошову компенсацію вартості 1/2 частки вказаного автомобіля в сумі 161 470,00 грн;

- стягнути з відповідачки на його користь грошові кошти в сумі 63 344,79 грн у рахунок компенсації 1/2 частки боргових зобов`язань за договором про іпотечний кредит №VIW3G1, укладеним 25 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , які становлять 126 689,57 грн.

У жовтні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила:

- визнати за нею право приватної власності на обладнання, встановлене на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , а саме: фотомодулів, модель ALM 72-6-365 m, в кількості 84 штуки, загальною вартістю 296 162,00 грн, інвертор ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 штука, вартістю 82 531,00 грн, металевий навіс - 1штука, вартістю 46 314,00 грн, а всього на загальну суму 425 007,00 грн;

- визнати об`єктом права спільної сумісної власності подружжя цегляний гараж площею 0,0035 кв. м, збудований на земельній ділянці кадастровий номер :02:002:0307, яка знаходиться по АДРЕСА_2 , що не введений в експлуатацію.

Зустрічна позовна заява ОСОБА_2 мотивована тим, що вона з 26 вересня 1998 року до 19 березня 2020 року перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 . У шлюбі в них народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказувала на те, що у 2017 році ОСОБА_1 важко захворів та з того часу виключно вона займалася усіма побутовими питаннями, працювала, заощаджувала кошти, доглядала за хворим чоловіком, який тривалий час потребував сторонньої допомоги.

У січні 2019 року вона переїхала проживати у належну їй квартиру АДРЕСА_3 та вони з чоловіком домовилися, що усі майнові питання ними вирішуватимуться в позасудовому порядку.

Під час шлюбу ними придбано: земельну ділянку, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, яка розташована по АДРЕСА_1 , та легковий автомобіль «Nissan X-Trail», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Також у 2004 році за спільні кошти сторони побудували два цегляних гаража, площею по 35 кв. м кожний, які знаходяться по АДРЕСА_2 , один з яких оформлений на ім`я відповідача, інший на його матір ОСОБА_5 . Одночасно вони здійснювали ремонт у квартирі АДРЕСА_4 , яка належала батькові ОСОБА_1 - ОСОБА_3 .

Вказувала на те, що твердження ОСОБА_1 про те, що сторонами спільно було придбано мережеву сонячну електричну станцію з метою отримання прибутку, не відповідає дійсності, оскільки такого об`єкту як мережева сонячна електрична станція не існує, натомість існує обладнання, яке змонтовано і встановлено на належній їй земельній ділянці.

Зазначала, що до придбання обладнання, його монтування і встановлення ОСОБА_1 не має жодного відношення, оскільки вказане майно придбано особисто нею за позичені кошти, без участі ОСОБА_1 і в той час, коли вони вже не проживали разом як подружжя та не вели спільного господарства. Тому вважала, що дане майно, а саме фотомодулі, модель ALM 72-365W в кількості 84 шт., загальною вартістю 296 162,00 грн, інвертор ACRUX-3k-ОМ в кількості 1 шт., вартістю 82 531,00 грн, металевий навіс 1 шт., вартістю 46 314,00 грн, є її особистою приватною власністю.

Також вказувала на те, що згідно з договором про іпотечний кредит від 25 жовтня 2007 року ОСОБА_1 отримав грошові кошти в сумі 150 000,00 грн на поліпшення якості окремого житлового будинку, розташованого по АДРЕСА_5 , який належить його батькам. Оскільки вказана сума використана не в інтересах колишнього подружжя, вона не є спільним боргом у розумінні СК України.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 13 жовтня 2020 року зустрічна позовна заява ОСОБА_2 об`єднана в одне провадження із первісним позовом ОСОБА_1 .

У жовтні 2020 року третя особа ОСОБА_3 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року, кадастровий номер :05:001:0048, в частині покупця та визнати його покупцем за цим договором; визнати за ним право власності на самочинно побудований цегляний гараж та на спірну земельну ділянку.

Позовна заява ОСОБА_3 мотивована тим, що земельна ділянка площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, що знаходиться по АДРЕСА_1 , придбана за його особисті кошти, які він взяв у кредит на підставі договору від 02 серпня 2018 року, який укладений між ним та ПАТ «Державний ощадний банк України».

Зазначав, що укладенням оспорюваного правочину порушені його права та обов`язки, враховуючи той факт, що саме він оплачував власними коштами всю суму за придбання спірної земельної ділянки.

Також вказував на те, що цегляний гараж збудований ним особисто і за його кошти. Цей гараж збудовано без дозвільних документів, а тому є самочинно збудованим, про що зазначено у технічному паспорті.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 19 листопада 2020 року прийнято до розгляду позовну заяву ОСОБА_3 та об`єднано в одне провадження з первісною та зустрічною позовними заявами ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року, ухваленим у складі судді Васильєвої Т. Ю., позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково.

Визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_2 наступне набуте в шлюбі майно:

- земельну ділянку, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- обладнання, встановлене на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 штук, Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 штука, металевого навісу 1 штука;

- автомобіль «Nissan X-Trail», сірого кольору, 2014 року випуску.

Поділено вказане спільне майно подружжя, а саме:

визнано за ОСОБА_1 право власності на:

- 1/2 частку земельної ділянки, площею 0, 1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частку обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 штук, Інвертора ACRUX-30 k-ОМ в кількості 1 штука, металевого навісу 1 штука;

- 1/2 частку автомобіля «Nissan X-Trail», сірого кольору, 2014 року випуску.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на:

- 1/2 частку земельної ділянки, площею 0, 1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 ;

- 1/2 частку обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-365W в кількості 84 штук, Інвертора ACRUX-30k-ОМ в кількості 1 штука, металевого навісу 1 штука;

- 1/2 частку автомобіля «Nissan X-Trail», сірого кольору, 2014 року випуску; припинено право спільної сумісної власності на дане майно.

Стягнуто зі ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 51890,24 грн, що становить 1/2 частку грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 згідно з договором № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно.

У задоволенні іншої частини позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - АТ КБ «ПриватБанк», про поділ спільного майна подружжя відмовлено.

У задоволенні зустрічних позовних вимог за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , про визнання майна особистою приватною власністю, визнання майна об`єктом права спільної сумісної власності відмовлено в повному обсязі.

У задоволенні заявлених позовних вимог за позовом третьої особи ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання недійсним договору купівлі-продажу земельної ділянки в частині зазначення покупцем

ОСОБА_2 , визнання ОСОБА_3 покупцем за договором купівлі-продажу земельної ділянки, визнання права власності на майно, відмовлено

в повному обсязі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5 994,68 грн.

Задовольняючи частково позовні вимоги ОСОБА_1 та відмовляючи у задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив із того, що спірна земельна ділянка, обладнання, встановлене на вказаній земельній ділянці та автомобіль є об`єктами права спільної сумісної власності подружжя, а ОСОБА_2 не довела фактичне припинення шлюбних відносин з 01 січня 2019 року, не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на обладнання, встановлене на земельній ділянці по АДРЕСА_1 , а тому суд дійшов висновку про поділ вказаного майна між сторонами у рівних частках.

Також суд першої інстанції дійшов висновку про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти в сумі 51890,24 грн, що становить 1/2 частку грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 згідно з договором № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно, оскільки вказані грошові кошти є доходом від використання спільного майна, право на який має кожен із його співвласників.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог третьої особи ОСОБА_3 , суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_3 не довів, що спірна земельна ділянка придбана саме ним та за його кошти.

Додатковим рішенням Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року заяву представника ОСОБА_1 - адвоката Зубаня О. О. про ухвалення додаткового рішення задоволено частково.

Ухвалено додаткове рішення у справі.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 14 259,45 грн.

У задоволенні іншої частини вимог заяви відмовлено.

Судові витрати ОСОБА_3 на професійну правничу допомогу в сумі 10 000,00 грн залишено за третьою особою ОСОБА_3 .

Ухвалюючи додаткове рішення, суд першої інстанції виходив із доведеності понесених ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду справи у суді першої інстанції у розмірі 14 259,45 грн.

Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції

Постановою Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишено без задоволення, апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року в частині задоволення первісного позову ОСОБА_1 :

- про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 штук, інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 штука, металевого навісу 1 штука,

- про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 51 890, 24 грн, що становить 1/2 частку грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 згідно з договором від 17 травня 2019 року № 452-4 «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно,

та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2

- у частині визнання за нею права приватної власності на обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 штук, інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 штука, металевого навісу 1 штука,

а також в частині стягнення з ОСОБА_2 судових витрат по оплаті судового збору в сумі 5 994, 68 грн - скасовано та ухвалено нове рішення.

У задоволенні первісного позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 право власності на 1/2 обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 штук, інвертора ACRUX-30к-ОМ в кількості - 1 штука, металевого навісу 1 штука, та про стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 51 890,24 грн, що становить 1/2 частку грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 , згідно з договором від 17 травня 2019 року № 452-4 «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно, відмовлено.

Визнано за ОСОБА_2 право приватної власності на обладнання, встановленого на земельній ділянці, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів, моделі ALM 72-6-365 m, в кількості 84 штук, інвертора ACRUX-30 к-ОМ в кількості - 1 штука, металевого навісу 1 штука.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати з оплати судового збору в сумі 7 900,65 грн.

У решті рішення суду першої інстанції залишено без змін.

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року задоволено частково.

Додаткове рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 21 лютого 2022 року в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судових витрат на професійну правничу допомогу в сумі 14 259,45 грн скасовано і в цій частині ухвалено нове рішення.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу, пов`язаних із розглядом справи в суді першої інстанції, у сумі 7 000,00 грн.

В іншій частині додаткове рішення залишено без змін.

Скасовуючи рішення суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ОСОБА_1 права власності на 1/2 обладнання, встановленого на спірній земельній ділянці, стягнення із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 грошових коштів у сумі 51 890, 24 грн та в частині відмови в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за нею права приватної власності на обладнання, яке встановлене на спірній земельній ділянці, суд апеляційної інстанції виходив із того, що ОСОБА_2 довела, що з 01 січня 2019 року подружжя ОСОБА_2 проживало окремо у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, а обладнання, встановлене на спірній земельній ділянці у квітні 2019 року, яке придбано за її особисті кошти, які отримані нею в борг за договором позики від 20 квітня 2019 року, а тому вказане обладнання є особистою приватною власністю ОСОБА_2 .

При цьому апеляційний суд посилався на те, що факт припиненням шлюбних відносин з 01 січня 2019 року підтверджується такими доказами: довідкою Приватного підприємства «ДОБРОБУД ВІН» міста Вінниці від 05 жовтня 2020 року № 143, згідно з якою ОСОБА_2 не зареєстрована та не проживає за адресою: АДРЕСА_6 з 01 січня 2019 року по дату видачі цієї довідки (а. с. 168, т. 1); актом, складеним сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , згідно з яким ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_6 з 01 січня 2019 року (а. с. 169, т. 1); актом, складеним сусідами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , від 13 листопада 2020 року, згідно з яким ОСОБА_2 проживає у квартирі АДРЕСА_7 з 01 січня 2019 року (а. с. 39, т. 2), а також показаннями свідків.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів

У травні 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати постанову апеляційного суду в частині відмови в задоволенні його позову про визнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частини обладнання, встановленого на земельній ділянці площею 0,1352га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів АLМ 72-6-365 m, в кількості 84 штуки, інвертора ACRUX-30к-ТМ в кількості 1 шт., металевого навісу -1 шт., та в частині відмови у стягненні зі ОСОБА_2 на його користь грошових коштів у сумі 51 890,24 грн, що становить 1/2 частку грошових коштів отриманих ОСОБА_2 за договором про купівлю-продаж електроенергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством від 17 травня 2019 року № 452-4, укладеним між ТОВ «ЕНЕРА Вінниця» та ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року та скасувати постанову в частині визнання за ОСОБА_2 права приватної власності на обладнання, встановлене на земельній ділянці площею 0,1352га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, за адресою: АДРЕСА_1 , яке складається з фотомодулів АLМ 72-6-365 m, в кількості 84 штуки, інвертора ACRUX-30к-ТМ в кількості 1 шт., металевого навісу - 1 шт., та прийняти нову постанову, якою залишити в силі рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року в частині задоволення його позовних вимог.

Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що ОСОБА_2 не надала належних та достовірних доказів, які б беззаперечно свідчили, що вона мала особисті кошти на придбання обладнання для виробництва електроенергії, отже не спростувала презумпцію спільності права власності подружжя на майно, набуте під час шлюбу.

Вказував на те, що жодних договорів позики та розписок у 2019 році складено не було, ці докази були сфабриковані ОСОБА_2 у 2020 році вже після того, як він звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, у зв`язку з чим він заявляв клопотання про призначення у справі технічної експертизи для визначення давності створення документу (договору позики від 30 квітня 2019 року та розписки від 20 квітня 2019 року), однак суд апеляційної інстанції безпідставно відмовив у задоволенні цього клопотання.

Також апеляційний суд безпідставно відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів - протоколів опитування двох осіб, які підписали акт від 13 листопада 2020 року, скріплений печаткою ПП «Бокуд», а саме: ОСОБА_11 та ОСОБА_10 , в яких останні зазначили, що не пам`ятають, чи жила ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_8 , з 01 січня 2019 року.

Висновок апеляційного суду про те, що з 01 січня 2019 року подружжя ОСОБА_2 проживало окремо у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, є помилковим та ґрунтується на неналежних доказах.

Так, апеляційний суд безпідставно посилався на довідку ПП «Добробут Він» від 05 жовтня 2020 року про непроживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 , з 01 січня 2019 року, оскільки інформація, наведена у цій довідці, повністю спростована більш пізньою довідкою того ж ПП «Добробут Він» № 110 від 21 жовтня 2020 року.

Посилання апеляційного суду на акт, складений сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_13 та ОСОБА_9 , в якому зазначається, що ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_6 , з 01 січня 2019 року, є безпідставним, так як в подальшому ОСОБА_13 та ОСОБА_9 відізвали свої підписи документально оформленими заявами.

Інформація, наведена в даному акті, повністю спростована більш пізнім актом, складеним шістьма сусідами за місцем проживання подружжя, жителями будинку АДРЕСА_2 ( ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 ), які підтвердили факт проживання ОСОБА_2 за вказаною вище адресою до кінця червня 2019 року.

Крім цього, поданий ОСОБА_2 до суду акт про непроживання, згідно чинного законодавства (пункт 4.4. ДСТУ 4163:2020 «Уніфікована система організаційно-розпорядчої документації. Вимоги до оформлення документів»), не можна вважати документом в правовому розумінні, так як він не містить обов`язкового атрибуту - дати складання, тому незрозуміло коли ж у дійсності складався даний акт.

Вказував на те, що він та ОСОБА_2 проживали разом до кінця червня 2019 року, кошти, сплачені за договорами підряду, є спільними коштами подружжя, а договір позики від 19 квітня 2019 року є неналежним доказом у справі.

Крім того, постанова апеляційного суду не містить жодного обґрунтування рішення в частині грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 від продажу виробленої електроенергії спірним обладнанням.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що спірне обладнання набуто сторонами під час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, а тому підлягає поділу в рівних частках, а також з ОСОБА_2 на його користь підлягають стягненню грошові кошти в сумі 51 890,24 грн, що становить 1/2 частку грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 згідно з договором № 452-4 від 17 травня 2019 року про купівлю-продаж електричної енергії.

Підставами касаційного оскарження постанови Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме: суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18) та у постановах Верховного Суду від 06 лютого 2018 року у справі № 235/9895/15-ц (провадження № 61-2446св18), від 05 квітня 2018 року у справі № 404/1515/16-ц (провадження № 61-8518св18), від 26 березня 2020 року у справі № 404/8567/15-ц (провадження № 61-15051св19); суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування доказів та клопотання про призначення експертизи (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).

В іншій частині й іншими учасниками справи судові рішення не оскаржуються, тому в силу статті 400 ЦПК України у касаційному порядку не переглядаються.

Доводи осіб, які подали відзиви на касаційну скаргу

У липні 2022 року ОСОБА_2 подала відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити судове рішення апеляційного суду без змін як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

У липні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» подало відзив на касаційну скаргу, якому просило розглянути касаційну скаргу відповідно до приписів чинного процесуального законодавства.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2022 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано матеріали цивільної справи із суду першої інстанції.

У червні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду.

Ухвалою Верховного Суду від 03 листопада 2022 року справу призначено до судового розгляду.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 вересня 1998 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований шлюб, який розірвано 19 березня 2020 року.

У шлюбі у сторін народилась дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу, власником автомобіля марки «Nissan X-Trail», 2014 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ОСОБА_1 , дата реєстрації - ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Згідно з нотаріально посвідченим договором купівлі-продажу земельної ділянки від 16 серпня 2018 року, ОСОБА_2 , яка діяла за згодою чоловіка ОСОБА_1 , купила вільну від забудов земельну ділянку, площею 0,1352 га, кадастровий номер :05:001:0048, для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_1 .

02 квітня 2019 року між ОСОБА_2 (замовник) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_20 (виконавець) укладено договір підряду, згідно з яким замовник доручила, а виконавець зобов`язався за завданням замовника виконати роботи щодо будівництва сонячної електростанції з власного матеріалу та обладнання, на виконання якого було проведено відповідні будівельні роботи та розраховано їх вартість.

02 квітня 2019 року між ОСОБА_2 (замовник) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_20 (виконавець) укладено договір підряду, згідно з яким замовник доручила, а виконавець зобов`язався за завданням замовника виконати роботи щодо будівництва металевого навісу з власного матеріалу та обладнання, на виконання якого було здійснено монтаж металевого навісу та огорожі в с. Агрономічне Вінницького району Вінницької області, розраховано вартість будівництва.

Згідно з актами приймання виконаних будівельних робіт, які підписані 30 квітня 2019 року, загальна вартість виконаних робіт становить 623 083,55 грн.

Відповідно до листа ФОП ОСОБА_20 , наданого на виконання ухвали суду від 09 грудня 2020 року, ФОП ОСОБА_20 повідомив, що 02 квітня 2019 року між ним та ОСОБА_2 були укладені два договори підряду на суми, зазначені у кошторисах. За умовами даних договорів ним було виконано улаштування огорожі та металевого каркасу для монтажу фотомодулів, монтаж фотомодулів, установлення конвектора, прокладання кабелю, монтаж увідно-розподільних пристроїв. Загальна сума виконаних робіт становить 623 083,00 грн, в тому числі фотомодулі в кількості 84 шт. вартістю 296 162,00 грн, інвертор - 82 531,00 грн, металевий навіс - 46 314,00 грн та витрати пов`язані з будівельними роботами, експлуатацією автотранспорту, заробітною платою працівників. Вказані кошти були сплачені готівкою в повному обсязі ОСОБА_2 . Остаточний розрахунок за виконані роботи було здійснено 30 квітня 2019 року та підписані акти виконаних робіт. Підтвердженням наявності встановленого обладнання є договір, заключений між ОСОБА_2 та ТОВ «Енера» Вінниця на продаж електроенергії за «зеленим» тарифом, станція прийнята в експлуатацію. Позивач ОСОБА_1 надав йому тільки матеріали покрівлі металевого навісу, вартості цих матеріалів він не вказував у актах виконаних робіт.

Відповідно до договору позики від 30 квітня 2019 року, який укладений між ОСОБА_21 та ОСОБА_2 , остання позичила у ОСОБА_21 грошові кошти в розмірі 25 000,00 дол. США та зобов`язалася повернути їх до 30 квітня 2024 року, метою отримання позики вказано - придбання та монтаж обладнання, необхідного для будівництва сонячної електростанції.

Згідно з розпискою ОСОБА_2 від 30 квітня 2019 року відповідно до договору позики ОСОБА_2 отримала 30 квітня 2019 року від ОСОБА_21 грошові кошти в розмірі 25 000,00 дол. США.

Відповідно до розписки ОСОБА_21 від 30 квітня 2020 року ОСОБА_21 30 квітня 2020 року отримано грошові кошти в сумі 4 800,00 дол. США у рахунок часткового погашення заборгованості ОСОБА_2 за договором позики від 30 квітня 2019 року, залишок коштів, які зобов`язана повернути ОСОБА_2 , складає 20 200,00 дол. США.

17 травня 2019 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 укладено договір про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом приватним домогосподарством, за яким споживач взяла на себе зобов`язання продавати постачальнику універсальних послуг електричну енергію, вироблену з енергії сонячного випромінювання та/або енергії вітру об`єктами електроенергетики (генеруючими установками) приватного домогосподарства, а постачальник універсальних послуг бере на себе зобов`язання купувати у споживача електричну енергію за «зеленим тарифом», встановленим НКРЕКП, в обсязі, що перевищує місячне споживання електричної енергії приватним домогосподарством, в строки, передбачені цим договором, місце знаходження приватного домогосподарства: АДРЕСА_1 .

Згідно з довідкою ТОВ «Енера Вінниця», наданою на виконання вимог ухвали суду від 15 вересня 2020 року, ОСОБА_2 нараховано згідно з договором № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом» за період з червня 2019 року до серпня 2020 року 283 598,45 грн., після утримань податків та зборів - 228 296,74 грн, із вказівкою на щомісячні виплати.

Відповідно до довідки, виданої АТ «Вінницяобленерго» № 07.19-11278 від 28 вересня 2020 року, ОСОБА_2 працює в управлінні АТ «Вінницяобленерго» з 15 квітня 2004 року, на даний час займає посаду начальника відділу управління справами.

Згідно з довідками АТ «Вінницяобленерго» № 03.16-11271 від 28 вересня 2020 року, № 03.16-11146 від 23 вересня 2020 року, № 11270 від 28 вересня 2020 року за період з січня до серпня 2020 року ОСОБА_2 отримала заробітну плату в сумі 215 245,05 грн, за 2018 рік - 191 989,26 грн, за 2019 рік - 237 049,92 грн.

Відповідно до довідок АТ «Вінницяобленерго» від 19 жовтня 2020 року, ОСОБА_1 працює в АТ «Вінницяобленерго» на посаді заступника начальника СЗОЕ та за період з січня до вересня 2020 року він отримав заробітну плату в розмірі 198 826,10 грн, за 2019 рік - 204 298,21 грн, за 2018 рік -167 482,90 грн, за 2017 рік - 98 614,76 грн, за 2016 рік - 114 270,15 грн, за 2015 рік - 80 294,40 грн.

Згідно з довідками АТ «Вінницяобленерго» від 24 листопада 2021 року ОСОБА_2 отримала заробітну плату за 2018 рік в сумі 191 989,26 грн, за 2017 рік - 149 766,43 грн, за 2016 рік - 126 336,12 грн, за 2015 рік - 77 650,91 грн, за 2014 рік - 57 058,72 грн, а ОСОБА_1 отримав заробітну плату за 2018 рік в сумі 167 428,73 грн, за 2017 рік - 123 614,76 грн, за 2016 рік - 114 270,15 грн, за 2015 рік - 80 294,40 грн, за 2014 рік - 75 316,41 грн.

Актом, складеним сусідами ОСОБА_7 , ОСОБА_13 , ОСОБА_9 , встановлено, що ОСОБА_2 не проживала у квартирі АДРЕСА_4 з 01 січня 2019 року (акт не містить дати його складення та засвідчення).

Відповідно до довідки, виданої ПП «Добробуд-Він» № 143 від 05 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 не зареєстрована у квартирі АДРЕСА_4 , дійсно не проживає за вказаною з 01 січня 2019 року.

У довідці ПП «Добробуд-Він» № 110 від 21 жовтня 2020 року зазначено, що згідно з актом № 17 від 18 жовтня 2020 року та із заявами ОСОБА_9 , ОСОБА_13 від 21 жовтня 2020 року, ОСОБА_2 дійсно проживала за адресою: АДРЕСА_6 , до кінця червня 2019 року, але не була зареєстрована, з липня 2019 року за вказаною адресою ОСОБА_2 дійсно не проживає згідно з актом № 17 від 10 жовтня 2020 року, довідка сформована згідно з актом сусідів.

Згідно з актом № 17 від 18 жовтня 2020 року, складеного сусідами ОСОБА_22 , ОСОБА_23 , ОСОБА_16 , ОСОБА_17 , ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , останні підтвердили, що ОСОБА_2 дійсно проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 , до кінця червня 2019 року, а з липня 2019 року вона за вказаною адресою не проживає.

Відповідно до заяви ОСОБА_9 від 20 жовтня 2020 року, ОСОБА_9 відкликала свій підпис, здійснений на акті про непроживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 , оскільки підписала даний акт, не читаючи, та зазначила, що ОСОБА_2 дійсно проживала зі своїм чоловіком ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_6 , до кінця червня 2019 року, а з липня 2019 року вона за вказаною адресою не проживає.

Згідно з заявою ОСОБА_13 від 18 жовтня 2020 року, ОСОБА_13 відкликала свій підпис, здійснений на акті про непроживання ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 , та відкликала підпис в довідці № 143 від 05 жовтня 2020 року ПП «Добробуд-Він», оскільки не знає в дійсності, з якого часу не проживала ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_6 .

Відповідно до акта від 13 листопада 2020 року, складеного сусідами ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 та власником квартири ОСОБА_24 , останні підтвердили, що ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_8 , з 01 січня 2019 року.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною другою статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам постанова апеляційного суду в оскаржуваній частині не відповідає.

Відповідно до положень статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (частина перша статті 61 ЦК України).

Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті.

Згідно зі статтею 63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до частини першої статті 70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Разом із тим, зазначена презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, у тому числі в судовому порядку.

Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 24 травня 2017 року у справі № 6-843цс17 та постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року у справі № 372/504/17-ц, провадження № 14-325цс18. Підстав відступити від зазначених висновків не встановлено.

Отже, на майно, набуте за час шлюбу, діє презумпція виникнення права спільної сумісної власності подружжя, а визнання такого майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка потребує доведення.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна. Застосовуючи норму статті 60 СК України та визначаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто критеріями, які дозволяють надати майну статус спільної сумісної власності, є: 1) час набуття такого майна; 2) кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття); 3) мета придбання майна, яка дозволяє надати йому правовий статус спільної власності подружжя.

Стаття 60 СК України вважається застосованою правильно, якщо набуття майна відповідає цим критеріям.

За загальними правилами доказування, визначеними статтями 12, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Разом із цим, частиною шостою статті 57 СК України передбачено, що суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин.

При вирішенні питання про правовий режим майна подружжя з`ясуванню підлягають як підстави й час набуття такого майна, так і обставини, що свідчать про окреме проживання подружжя у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин до розірвання шлюбу.

Положення цієї норми стосуються випадків, коли дружина та чоловік спільно не проживають, але без встановлення режиму окремого проживання, передбаченого статтею 119 СК України.

Законодавець розмежовує правовий режим майна, набутого дружиною, чоловіком після встановлення судом режиму сепарації (стаття 119 СК України), і майна, набутого за обставин, визначених у частині шостій статті 57 СК України.

На майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя.

Тому у разі виникнення спору щодо цього майна спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 11 лютого 2022 року у справі № 504/1126/19 (провадження № 61-18866св21) та від 02 серпня 2022 року у справі № 760/23279/20 (провадження № 61-19299св21).

Суд апеляційної інстанції, посилаючись на те, що ОСОБА_2 довела факт проживання подружжя ОСОБА_2 з 01 січня 2019 року окремо у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, не врахував, що на майно, набуте дружиною, чоловіком у період шлюбу, але за час окремого проживання у зв`язку з фактичним припиненням шлюбних відносин, поширюється презумпція права спільної сумісної власності подружжя та спростувати вказану презумпцію має та сторона, яка вважає це майно особистою приватною власністю.

Правові підстави для визнання майна особистою приватною власністю дружини чи чоловіка закріплені у статті 57 СК України, у пунктах 1-3 частини першої якої визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.

У справі, яка переглядається, установлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у період з 26 вересня 1998 року до 19 березня 2020 року перебували у зареєстрованому шлюбі.

Під час шлюбу сторін, а саме 02 квітня 2019 року між ОСОБА_2 (замовник) та фізичною особою - підприємцем ОСОБА_20 (виконавець), укладено договори підряду, згідно з умовами яких замовник доручає, а виконавець зобов`язується за завданням замовника виконати, у відповідності до умов даного договору, роботу, а замовник зобов`язується прийняти цю роботу згідно з актами приймання-передачі та оплатити її (том 1 а. с. 130-132, 142-144).

Згідно з умовами вказаних договорів виконавець виконує будівництво сонячної електростанції та металевого навісу з власного матеріалу та обладнання.

Згідно з актами приймання виконаних будівельних робіт загальна вартість виконаних робіт становить 623 083,55 грн.

Згідно з договором позики від 30 квітня 2019 року, який укладений між ОСОБА_2 та ОСОБА_21 , ОСОБА_2 отримала грошові кошти у розмірі 25 000,00 дол. США та зобов`язалась повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) у строк до 30 квітня 2024 року (а. с. 165, т. 1).

Відповідно до розписки від 30 квітня 2019 року ОСОБА_2 отримала від ОСОБА_21 кошти в сумі 25 000,00 дол. США, відповідно до умов зазначеного договору позики від 30 квітня 2019 року (а. с. 166, т. 1).

Згідно із розписки від 30 квітня 2020 року ОСОБА_21 , він отримав від ОСОБА_2 4 800,00 дол. США в рахунок часткового погашення заборгованості за договором позики від 30 квітня 2019 року (а. с. 167, т. 1).

За змістом частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Відповідно до частини четвертої статті 65 СК України, договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого із подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Виконання грошових зобов`язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них (у тому числі і частково) може бути підставою для вимог до іншого подружжя, в тому числі і за правилами статті 544 ЦК України.

Однак ОСОБА_2 таких вимог не заявляла.

Суд першої інстанції, надавши належну правову оцінку поданим сторонами доказам, дійшов правильного висновку про те, що спірне обладнання придбано сторонами за час шлюбу, а тому є спільним майном подружжя, а ОСОБА_2 не спростувала презумпцію виникнення права спільної сумісної власності подружжя, тоді як тягар доказування покладається саме на неї.

Також колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню грошові кошти в сумі 51 890,24 грн, що становить 1/2 частку грошових коштів, отриманих ОСОБА_2 згідно з договором № 452-4 від 17 травня 2019 року «Про купівлю-продаж електричної енергії за «зеленим» тарифом», укладеного між ТОВ «Енера Вінниця» та ОСОБА_2 , за період з 20 березня 2020 року по серпень 2020 року включно, оскільки вказані грошові кошти є доходом від використання спільного майна, право на який має кожен із його співвласників.

Суд апеляційної інстанції, переглядаючи справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 в частині:

- первісного позову ОСОБА_1 про визнання обладнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частини обладнання,

- первісного позову ОСОБА_1 про стягнення зі ОСОБА_2 на його користь грошових коштів;

- зустрічного позову ОСОБА_2 визнання за нею права приватної власності на обладнання,

не встановивши будь-яких нових фактів та без дослідження нових доказів, не встановивши порушення судом першої інстанції правил оцінки доказів, фактично переоцінив докази у справі і дійшов протилежного висновку.

Ураховуючи наведене, суд касаційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 про визнання обладнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частини обладнання, стягнення зі ОСОБА_2 на його користь грошових коштів, та у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 визнання за нею права приватної власності на обладнання - належним чином оцінив подані сторонами докази, правильно встановив обставини справи та застосував норми матеріального права і вірно вирішив спір, а апеляційний суд помилково скасував в цій частині законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

Частиною першою статті 413 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону.

Оскільки апеляційний суд скасував законне і обґрунтоване рішення суду першої інстанції в частині вирішення первісного позову ОСОБА_1 про визнання обладнання спільною сумісною власністю подружжя та визнання за ним права власності на 1/2 частини обладнання, стягнення зі ОСОБА_2 на його користь грошових коштів, та у частині вирішення зустрічного позову ОСОБА_2 про визнання за нею права приватної власності на обладнання, то постанова апеляційного суду в цій частині підлягає скасуванню із залишенням в силі в цій частині рішення суду першої інстанції.

Щодо розподілу судових витрат

Згідно з частиною першою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, зокрема з резолютивної частини із зазначенням у ній розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

За подання касаційної скарги ОСОБА_1 сплатив 13 499,46 грн, які підлягають стягненню з ОСОБА_2 на його користь.

Керуючись статтями 400, 409, 413, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Вінницького апеляційного суду від 17 травня 2022 року в оскаржуваній частині вимог ОСОБА_1 скасувати та залишити в силі в цій частині рішення Вінницького районного суду Вінницької області від 13 січня 2022 року.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 13 499,46 грн (тринадцять тисяч чотириста дев`яносто дев`ять гривень 46 копійок).

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник
Судді: І. А. Воробйова Б. І. Гулько Г. В. Коломієць Ю. В. Черняк