справа № 489/6422/21 провадження №2/489/545/22
РІШЕННЯ

Іменем України

22 листопада 2022 року м. Миколаїв

Ленінський районний суд міста Миколаєва у складі:

головуючого судді Коваленка І.В.,

при секретарі судового засідання Мартинюк Н.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Миколаєва в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визначення частки у праві спільної сумісної власності,

встановив:

У вересні 2021 року позивач, через свого представника адвоката Астаніну Л.Д., звернулась до суду з позовом в якому просить визначити, що частка померлої ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 становила 1/5.

В обґрунтування позовних вимог вказала, що їй, ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Договору між співвласниками про перерозподіл часток у вказаній квартирі, рішення суду чи закону, за якими б частки співвласників змінились немає. Відповідно їх частки є рівними, тобто по 1/5 частці за кожним. ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивача ОСОБА_5 , після смерті якого була заведена спадкова справа, але свідоцтво про право на спадщину на належну йому частку у праві власності на зазначену квартиру не видавалось, і квартира залишилась у спільній сумісній власності. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина у вигляді 1/5 частки квартири. Позивач фактично прийняла спадщину, оскільки на момент смерті ОСОБА_4 постійно проживала з нею. Проте приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В. їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом, оскільки частки у праві власності на квартиру не визначені та їх не можливо визначити за заявою інших співвласників, адже з п`ятьох співвласників двоє померли. Іншого способу захистити свої права у позивача немає, тому вона вимушена звернутись до суду з вказаним позовом.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 28.09.2021 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та справу призначено до розгляду в підготовчому судовому засіданні.

Ухвалою суду від 31.12.2021 закрито підготовче провадження у справі та призначено її до розгляду по суті.

У судове засідання, призначене на 22.11.2022, сторони не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином.

Позивач надала до суду письмову заяву в якій просить розгляд справи провести за її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі та просить їх задовольнити.

Відповідачі надали до суду письмові заяви в яких просять розгляд справи провести за їх відсутності, позовні вимоги визнали у повному обсязі та просять їх задовольнити.

Згідно вимог статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Виходячи з вимог частини п`ятої статті 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його складання.

Дослідивши наявні в матеріалах справи письмові докази та встановивши фактичні обставини справи, суд дійшов наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є батьками ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвами про народження серії НОМЕР_1 , актовий запис №3732, та серії НОМЕР_2 , актовий запис №1225, та актовим записом про реєстрацію шлюбу №175 від 11.06.1993.

Згідно свідоцтва про право власності на житло від 29.10.1996 квартира АДРЕСА_1 на праві спільної сумісної власності належить ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , ОСОБА_6 та ОСОБА_3 .

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_5 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , виданим Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції, актовий запис №3203.

Судом досліджено копію спадкової справи №1133/2007, заведеної після смерті ОСОБА_5 , з якої встановлено, що позивач, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 у встановленому законом порядку та строки прийняли спадщину після смерті батька та чоловіка. Крім того, 03.02.2010 державним нотаріусом Другої миколаївської державної нотаріальної контори було видано свідоцтва про спадщину за законом, згідно яких позивач, ОСОБА_2 та ОСОБА_4 отримали у спадщину по 1/3 частці нежитлових приміщень підвалу, що знаходиться по АДРЕСА_2 . Свідоцтва про право на спадщину на належну ОСОБА_5 частку квартири АДРЕСА_1 не видавались.

Відповідно до свідоцтва про смерть серії НОМЕР_4 , виданого Інгульським районним у місті Миколаєві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , про що складено відповідний актовий запис №102.

Після її смерті відкрилась спадщина, яка складається із частки квартири АДРЕСА_1 .

21.05.2020 позивач та ОСОБА_2 звернулись із заявами про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякової О.В.

На підставі їх заяв приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сіряковою О.В. була заведена спадкова справа №18/2020 після смерті ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Проте постановою приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Миколаївської області Сірякової О.В. позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на 1/5 частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 , після смерті матері у зв`язку з тим, що частки у праві власності на вказану квартиру не визначені і неможливо визначити їх за заявою інших співвласників, оскільки двоє з п`яти співвласників померли.

Із змісту позовної заяви вбачається, що позивач має намір оформити спадщину на вищевказане майно в нотаріальному порядку, але цьому перешкоджає відсутність визначеної частки померлої у спільній сумісній власності.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Частиною першою статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Зміст права власності, яке полягає у праві володіння, користування та розпорядження своїм майном визначено у статті 317 ЦК України.

Згідно частини першої статті 321 ЦК України право власності є непорушним і ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до пункту 17 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 №5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» розглядаючи позови, пов`язані з правом спільної власності, суди повинні виходити з того, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю. Частка суб`єкта права спільної сумісної власності визначається, зокрема, при поділі майна, виділі частки зі спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини.

Згідно частини другої статті 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно частини другої статті 372 ЦК України, у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення.

За положеннями частини третьої статті 372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Відповідно до вимог статті 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Згідно з статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

За приписами частин першої, другої статті 1226 ЦК України частка у праві спільної сумісної власності спадкується на загальних підставах. Суб`єкт права спільної сумісної власності має право заповідати свою частку у праві спільної сумісної власності до її визначення та виділу в натурі.

Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (частина п`ята статті 1268 ЦК України).

Аналіз вказаних норм матеріального права дає підстави вважати, що в разі смерті співвласника майна, що перебуває в спільній сумісній власності, частки кожного з співвласників у праві спільної власності є рівними, якщо інше не було встановлено договором між ними. Частка померлого співвласника не може бути змінена за рішенням суду.

Суд вважає, що частки співвласників в праві власності на квартиру АДРЕСА_3 , як співвласників спільної сумісної власності є рівними, між ними не було укладено ніяких угод відносно власності на квартиру, і кожному з них належить право власності по 1/5 частки.

Враховуючи те, що співвласник спірного сумісного майна помер, що на теперішній час перешкоджає досягненню домовленості між співвласниками щодо розміру їх часток, а та з урахуванням презумпції рівності часток, суд вважає, що частка померлої ОСОБА_4 в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.10.1996 Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, становила 1/5 частики.

На підставі статті 141 ЦПК України з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в сумі 908,00 грн., сплачений позивачем під час звернення з даним позовом до суду.

Керуючись статтями 4, 19, 141, 263-265 ЦПК України, суд

вирішив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення частки у праві спільної сумісної власності задовольнити.

Визначити, що частка ОСОБА_4 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 , в праві спільної сумісної власності на квартиру АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право власності на житло, виданого 29.10.1996 Миколаївською міською службою приватизації державного житлового фонду, становила 1/5 частки.

Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 908,00 грн., з кожного по 454,00 грн. (чотириста п`ятдесят чотири гривні 00 коп.)

Апеляційна скарга на судове рішення може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи:

позивач ОСОБА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_5 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ;

відповідачі: ОСОБА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_6 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 ; ОСОБА_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 .

Повний текст судового рішення складено 22.11.2022.

Суддя І.В.Коваленко