Справа № 185/9248/21
Провадження № 2/185/872/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року м.Павлоград

Павлоградський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі: головуючого судді Шаповалової І.С., за участю секретаря Величко А.О., з участю позивача ОСОБА_1 , представника відповідача - ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Павлограді цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення втраченого заробітку,

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, яким просив стягнути з Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" на його користь втрачений заробіток в сумі 81 216, 44 грн., середній заробіток за час затримки у розрахунку в сумі 77 411, 32 грн., а також судові витрати у вигляді судового збору 908,00 грн. та витрат на правову допомогу 500 грн.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача. Позивач посилається на те, що з 08.02.1999 року по 02.09.2021 року він працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах, його трудовий стаж складає більше 22 років. 02.09.2022 року його було звільнено за п.2 ст.40 КзПП України.

Згідно п.12.13 колективного договору, укладеного між відповідачем та профспілковою організацією підприємства (зі змінами від 23.03.2017 року), позивачу до виплати належить одноразова допомога при звільненні, право на яку позивач отримав в зв`язку з наявністю трудового стажу більше 20 років.

02.09.2021 року відповідачем при звільненні позивача останньому було сплачено одноразову допомогу в розмірі 31981, 68 грн., однак позивач вважає, що розмір допомоги був розрахований неправильно, виходячи із посадового окладу, а не суми заробітної плати, яку отримував позивач до втрати працездатності. Належний до сплати розмір допомоги за розрахунком позивача складає: 30964, 53 грн. (середній розмір заробітної плати за грудень 2020-січень 2021 року)*3= 92 893,59 грн., а заборгованість відповідача складає: 92 893,59 грн. 31981,68 грн.=60 911, 91 грн., а всього втрачений заробіток складає 81216,44 грн., а сума, яка належить до сплати в зв`язку з затримкою розрахунку за період з дати звільнення до дати звернення з позовом (2 місяці 14 днів) складає 77 411, 32 грн.

14.12.2021 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого ПрАТ «ДТЕК «Павлоградвугілля» заперечувало проти задоволення позовних вимог, посилаючись на той факт, що розрахунок сум, належних позивачу на день звільнення було обраховано відповідно до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 року № 100.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді від 16 листопада 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення втраченого заробітку (а.с.26-27).

Фактичні обставини встановленні судом.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 з 08.02.1999 року по 02.09.2021 року працював на підприємствах ПрАТ «ДТЕК Павлоградвугілля» у шкідливих умовах, його трудовий стаж складає більше 22 років.

02.09.2022 року позивача було звільнено за п.2 ст.40 КзПП України.

Згідно п.12.13 колективного договору, укладеного між відповідачем та профспілковою організацією підприємства (зі змінами від 23.03.2017 року), позивачу до виплати належить одноразова допомога при звільненні, право на яку позивач отримав в зв`язку з наявністю трудового стажу більше 20 років.

02.09.2021 року відповідачем при звільненні позивача останньому було сплачено одноразову допомогу в розмірі 31981, 68 грн.

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

В силу ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом ст.ст. 76-79 ЦПК України, доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір.

Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно з ч. 1 ст. 27 Закону України «Про оплату праці» середній заробіток працівника визначається за правилами, закріпленими у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Абз. 3 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, передбачено, що у випадку збереження середньої заробітної плати середньомісячна заробітна плата обчислюється, виходячи з виплат за останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата.

Судом встановлено, що позивача ОСОБА_1 було звільнено 02.09.2021 року, отже останні 2 календарні місяці роботи, що передують події, з якою пов`язана відповідна виплата, є серпень та липень 2021 року.

Згідно наданих до матеріалів справи тебелів обіку робочого часу позивача ОСОБА_1 за серпень та липень 2021 року (а.с. 46-47), встановлено, що в липні 2021 року позивач перебував у відпустці 3 дні, на лікарняному 26 днів, проходив медичний огляд 1 день; в серпні 2021 року позивач перебував у відпустці 6 днів, у додатковій відпустці 3 дні, на лікарняному 15 днів.

Обставини того, що позивач фактично не працював в цей період не заперечувались і ним особисто в судовому засіданні.

Абз. 4 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, передбачено, що якщо протягом останніх двох календарних місяців, що передують місяцю, в якому відбувається подія, з якою пов`язана відповідна виплата, працівник не працював, середня заробітна плата обчислюється виходячи з виплат за попередні два місяці роботи.

Згідно наданих до матеріалів справи тебелів обіку робочого часу позивача ОСОБА_1 за червень та травень 2021 року (а.с. 44-45), встановлено, що в травні 2021 року позивач перебував у відпустці 3 дні, на лікарняному 19 днів; в червні 2021 року позивач перебував у на лікарняному 30 днів.

Обставини того, що позивач фактично не працював в цей період не заперечувались і ним особисто в судовому засіданні.

Відповідно до абз.7 п.2 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, встановлено, що якщо у працівника відсутній розрахунковий період, то середня

заробітна плата обчислюється відповідно до абзаців третього - п`ятого пункту 4 цього Порядку.

Оскільки, при обчисленні середньої заробітної плати за останні два місяці, не враховуються виплати за час щорічної і додаткової відпусток, та допомога у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю (абз.2 п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100), суд приходить до висновку про обґрунтованість проведеного розрахунку позивачу відповідно до положень абз.3 п.4 Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100, виходячи з установлених йому в трудовому договорі тарифної ставки, посадового (місячного) окладу.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що відповідач правильно визначив розмір середнього заробітку позивача ОСОБА_1 , розрахунок якого проведено у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995 № 100.

Викладене кореспондується із з правовим висновком Верховного Суду у справі № 501/2316/15-ц від 26.08.2020 року.

Згідно ч. ч. 5, 6 ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, є обов`язковими для всіх суб`єктів владних повноважень, які застосовують у своїй діяльності нормативно-правовий акт, що містить відповідну норму права.

Враховуючи той факт, що відповідачем правильно розраховано розмір середнього заробітку позивача ОСОБА_1 , суми, що підлягали виплаті в день звільнення позивача - були виплачені вчасно, про що не заперечувалось позивачем в судовому засіданні, вимога про стягнення на користь позивача середнього заробітку за час затримки у розрахунку в сумі 77 411, 32 грн., - задоволенню не підлягає.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

З огляду на викладене суд вважає, що позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Питання про судові витрати, суд вирішує у відповідності до положень ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст. 4, 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 430 ЦПК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства "ДТЕК Павлоградвугілля" про стягнення втраченого заробітку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Дніпровського апеляційного суду через Павлоградський міськрайоний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду складено 21 листопада 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: приватне акціонерне товариство "ДТЕК Павлоградвугілля", ідентифікаційний номер 00178353, вул. Соборна, 76, м. Павлоград Дніпропетровської області, 51400.

Суддя І. С. Шаповалова