Провадження № 2/638/3973/22
РІШЕННЯ

Іменем України

16 листопада 2022 року м. Харків

Дзержинський районний суд міста Харкова у складі:

головуючого судді - Подус Г.С.,

при секретарі - Бондаренко А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщені Дзержинського районного суду міста Харкова цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товарситва Комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, -

встановив:

31.08.2015 року ПАТ КБ «Правекс-Банк» звернулося до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є «ПРАВЕКС-БАНК» 14 грудня 2007 року був укладений договір №2136-020/07Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 31 900, 00 євро до 14 грудня 2032 року. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договором, надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму 31 900 євро. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитними договорами в повному обсязі не погашена. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 29.05.2015 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитними договорами у розмірі 31 394, 00 євро. Позичальник допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 16 червня 2015 за позичальником обліковується заборгованість по сплаті процентів за користування кредитними коштами у розмірі 19 518 євро 26 центів. У зв`язку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо повернення кредитних коштів, позичальнику нарахована пеня, яка становить 25309, 22 грн. У зв`язку з порушенням строків, встановлених кредитним договором щодо сплати процентів за користування кредитними коштами, позичальнику нарахована пеня, яка становить 277657, 08 грн. В якості забезпечення належного виконання позичальником своїх зобов`язань за договором, між банком та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №2136-020/07Р від 14 грудня 2007 року. Просить у солідарному порядку стягнути з відповідачів заборгованість за кредитним договором.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява про розгляд справи за відсутності представника позивача. Також представником подавалось клопотання про проведення судового розгляду в режимі відео конференції, однак представник позивача на відео конференцію не підключився.

Представник відповідача ОСОБА_1 - ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти задоволення позовних вимог заперечував.

Представником відповідача подано Відзив на позовну заяву Вх. №19892 від 05.10.2022 року, в якому зазначено, що позивач до суду не надав безпосередніх доказів видачі кредитних коштів (квитанції, ордеру тощо). Крім того, вказує, що п. 4.4. Кредитного договору сторони дійшли згоди про те, що у випадку виникнення у Позичальника прострочення з погашення заборгованості за кредитом та/або а сплатою відсотків за користування кредитом строк користування кредитом, строк користування кредитом, зазначений в пункті 1.2 даного Договору, припиняється достроково, на одинадцятий день місяця, наступного за місяцем, у якому виник факт прострочення. Про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє Позичальника. Відповідно до п. 4. 1. Кредитного договору Позичальник зобов`язується погашати заборгованість за кредитом щомісяця до "10" числа наступного місяця включно відповідно до Графіку погашення кредиту, встановленого в додатку № 2 до даного Договору. Аналізуючи наданий Банком до суду розрахунок заборгованості вбачається, що Відповідачем-2 було здійснено оплату частини кредиту 08.02.2010 року. Згідно додатку № 2 до Кредитного договору в березні 2010 року Відповідач-2 повинен внести суму в розмірі 340 євро задля погашення тіла кредиту (16 євро) та нарахованих процентів (324 євро).

Беручи до уваги п. 4.4 Кредитного договору - строк користування кредитом, який був визначений з кінцевою датою "14" грудня 2032 року, припиняється на 11-й день місяця, який є наступним за місяцем у якому виникло прострочення. Так, прострочення виконання зобов`язання виникло у березні 2010 року, відповідно строк користування кредитом сплив в наступний місяць - квітень, тобто 11.04.2010 року, а всі наступні платежі повинні враховуватися Банком як погашення заборгованості за кредитним договором, яка виникла саме станом на 11.04.2010 року. Також стосовно зобов`язання за договором поруки, представник відповідача вважає, що якщо строк користування кредитом сплинув достроково 11.04.2010 рок, то відповідно направити вимогу до поручителя позивач мав право лише до 11.10.2010 року.

Представником позивача подано відповідь на відзив Вх. №20734 від 13.10.2022 року, в якій проти обставин викладених у відзиві представник заперечив та вказав, що факт видачі кредиту підтверджується заявою на видачу кредиту від 14.12.2007 року. Саме заява на видачу готівки є первинним документом, який підтверджує факт надання банком кредитних коштів. Згідно п. 1.2. кредитного договору, кредит надано до 14.12.2032 року. Термін дії договору поруки до 14.12.2035 року. Однак позивач вважає, що строк позовної давності не пропущено, з огляду на те, що про припинення строку користування кредитом Банк письмово повідомляє позичальника. З врахуванням п.4.4 договору, строк користування кредитом не можна рахувати припиненим, так як Банк письмово не повідомляв боржника про припинення кредитного договору. Позовні вимоги підтримує в повному обсязі та просить суд їх задовольнити. Також подано клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу.

Представником відповідача подано заперечення на відповідь Вх. №23974 від 10.11.2022 року.

Суд, дослідивши доводи представника позивача та оцінивши докази, представлені в матеріалах справи, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Як встановлено матеріалами справи, між ОСОБА_1 та АКБ «ПРАВЕКС-БАНК», правонаступником всіх прав та обов`язків якого є «ПРАВЕКС-БАНК» 14.12.2007 року був укладений договір №2136-020/07Р, за умовами якого банк надав кредит в іноземній валюті у розмірі 31 900 євро до 14 грудня 2032 року (а.с.14-16).

Суд відхиляє посилання представника відповідача на те, що Банк належним чином не підтвердив факт отримання кредитних коштів відповідачем ОСОБА_1 , суд приймає як належний доказ отримання кредитних коштів ОСОБА_1 заяву на отримання кредиту у розміні 31900 євро. (а.с. 22)

За умовами кредитного договору, банк зобов`язувався надати позичальнику кредити на умовах та в порядку, визначеному кредитним договором, а позичальник в свою чергу зобов`язувався здійснювати своєчасне погашення частини кредиту відповідно до графіку, що є невід`ємним додатком до кредитного договору, щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом та повернути кредит у повному розмірі у строк, визначений кредитним договором.

Згідно п. 2.1. кредитного договору, видача кредиту здійснюється шляхом видачі коштів із каси Банку.

Банк належним чином виконав свої зобов`язання за кредитними договором, надав позичальнику кредитні кошти на загальну суму 31 900 євро.

Згідно п. 1.2. кредитного договору кредит надається строком до 14.12.2032 року.

За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте, заборгованість позичальника перед банком за кредитними договорами в повному обсязі не погашена.

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 29 травня 2015 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитними договорами у розмірі 31 394 євро 00 центів (а. с.6-8).

Статтею 526 Цивільного кодексу України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною 2 ст.1054 Цивільного кодексу України передбачено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 Цивільного кодексу України, тобто норми про договір позики.

На підставі ч.1 ст.1049 Цивільного кодексу України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ч.1 ст.1048 Цивільного кодексу України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.

Частиною 1 ст.1056-1Цивільного кодексу України передбачено, що розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозиції, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Згідно ст. 610, 612 Цивільного кодексу України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання. Боржник вважається таким, що прострочив виконання, якщо він не виконав його у строк, передбачений умовами договору або встановлений законом. Боржник, який прострочив зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливості виконання, що випадково настала після прострочення.

Відповідно до ч. 1 ст.1050 Цивільного кодексу України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 Цивільного кодексу України, на підставі ч.2 якої боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Представником відповідача заявлено про застосування строків позовної давності, в якому він посилався на те, що кінцевою датою договору кредиту є - "14" грудня 2032 року, однак згідно п. 4.4 зобов`язання припиняється на 11-й день місяця, який є наступним за місяцем у якому виникло прострочення. Так, прострочення виконання зобов`язання виникло у березні 2010 року, відповідно строк користування кредитом сплив в наступний місяць - квітень, тобто 11.04.2010 року, а всі наступні платежі повинні враховуватися Банком як погашення заборгованості за кредитним договором, яка виникла саме станом на 11.04.2010 року. Також стосовно зобов`язання за договором поруки, представник відповідача вважає, що якщо строк користування кредитом сплинув достроково 11.04.2010 рок, то відповідно направити вимогу до поручителя позивач мав право лише до 11.10.2010 року.

Однак, суд з такою позицією не погоджується з огляду на наступне.

Відповідно до вимог ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Статтею 257 ЦК України встановлено загальну позовну давність тривалістю у три роки, а ч. 2 ст. 258 ЦК України встановлено спеціальну позовну давність щодо пені тривалістю один рік.

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення в зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Договір кредиту №2136-020/07Р укладено 14.12.2007 року, останній платіж ОСОБА_1 здійснено 08.05.2012 року на суму 300 євро. Тобто строк позовної давності необхідно обраховувати з моменту останнього платежу.

Підстави переривання строку позовної давності встановлені ст.264 ЦК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку.

Отже строк позовної позовної давності суд рахує з наступного місяця в якому було здійснено останній платіж, з 08.06.2012 року.

Строк позовної давності за основним зобов`язанням сплив - 08.06.2015 року, з даним позовом позивач звернувся лише 31.08.2015 року, тобто після закінчення строку позовної давності.

Щодо позовних вимог до поручителя:

Відповідно до ч.4 ст.559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до правового висновку Верховного Суду України від 20.04.2016 року в справі №6-2662цс15 строк, передбачений нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, є преклюзивним (припиняючим), тобто його закінчення є підставою для припинення поруки. У разі пропуску кредитором строку заявлення вимог до поручителя цей строк не можна поновити, зупинити чи перервати. Суд зобов`язаний самостійно застосовувати положення про строк, передбачений цією нормою, на відміну від позовної давності, яка застосовується судом за заявою сторін. Якщо поручитель поза межами строку помилково виконає уже фактично неіснуючий обов`язок, він може за своїм вибором вимагати повернення виконаного як безпідставно набутого кредитором.

Сплив строку, передбаченого нормою частини четвертої статті 559 ЦК України, зумовлює припинення зобов`язань поручителя, а отже, і відмову кредиторові в позові в разі звернення до суду.

Враховуючи той факт, що позивачем пропущено строк позовної давності по основному зобов`язанню, суд дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог до ОСОБА_2 .

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 263-265,273 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

У задоволенні позовної заяви Публічного акціонерного товарситва Комерційного банку «Правекс-Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості - відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду до або через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом 30 днів з дня виготовлення повного рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 25.11.2022 року.

Суддя: