ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/8288/21

Провадження № 22-ц/4820/1696/22

Хмельницькийапеляційний суд

ускладіколегіїсуддівсудовоїпалати з розглядуцивільних справ:Костенка А.М. (суддя-доповідач), Янчук Т.О., Ярмолюка О.І.

розглянув в порядку ч. 1 ст. 369 ЦПК Україницивільну справу № 686/8288/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з доводами апеляційноїскарги, суд

в с т а н о в и в :

В квітні 2021 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом, в якому просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 19.09.2006р. в розмірі 63656 грн. 52 коп. та судових витрат в розмірі 2270 грн.

В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилався на те, що ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг звернулась до банку та підписала Анкету-заяву № б/н від 19.09.2006 року, згідно якої отримала кредитну карту з початковим кредитним лімітом, який в подальшому було збільшено. Це підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку, доданої до позовної заяви.

Також зазначає, що відповідач при зверненні до банку, підписала Анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складають Договір про надання банківських послуг. Таким чином позивач вважав, що позичальник своїм підписом підтвердила ознайомлення та надання їй документів в письмовому вигляді.

Отже, ОСОБА_1 було відкрито кредитний рахунок та встановлено початковий кредитний ліміт, для користування кредитним рахунком відповідач отримала кредитну картку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п 3.2, 3.3 Договору, на підставі яких відповідачка при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п 2.1.1.2.3 п. 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких відповідачка при укладенні Договору дала свою згоду, щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміни за рішенням та ініціативою Банку.

Банк свої зобов`язання за Договором виконав в повному обсязі, а саме надав відповідачці можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Відповідач в свою чергу зобов`язалася повернути витрачену частину кредитного ліміту відповідно до умов Договору.

Однак, свої зобов`язання відповідач належним чином не виконала.

У зв`язку із неналежним виконанням умов Договору, відповідач станом на 21 жовтня 2021 року мав кредитну заборгованість в розмірі 63656 грн. 52 коп., яка складається з 47621 грн. 85 коп. заборгованості за тілом кредиту 16034 грн. 67 коп. заборгованість за нарахованими відсотками, вказаний розмір заборгованості банк просив стягнути з ОСОБА_1 на свою користь.

Заочним рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2022 року позов було задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 63656 грн. 52 коп. заборгованості за кредитним договором від 19.09.2006 року та судові витрати в сумі 2270 грн. В решті позову відмовлено.

ОСОБА_1 не погодилася з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині стягненні заборгованості за процентами, просить в цій частині рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити в задоволені позову. В іншій частині рішення суду не оскаржує.

Апелянт вказує, що суд не в повному обсязі перевірив обставини справи, зокрема, поза увагою суду залишився факт, що сторони не погодили розмір процентів, по яких було нараховано позивачем заборгованість.

Крім того, при вирішенні спору суд не взяв до уваги судову практику суду вищої судової інстанції з вирішенні аналогічних правовідносин.

Рішення суду в частині стягнення з відповідача грошових коштів в сумі 47621 грн. 85 коп.тіла кредиту в апеляційному порядку не оскаржено та в силу вимог ст. 367 ЦПК України апеляційним судом не переглядається.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з огляду на наступне.

У відповідності до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.

Так, судом встановлено, що ОСОБА_1 11 вересня 2006 року підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої відповідач визнала, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг і Тарифами становлять укладений між сторонами договір про надання банківських послуг.

У вказаній заяві, підписаній відповідачкою ОСОБА_1 , сторонами було погоджено кредитний ліміт в розмірі 7000 грн., розмір процентної ставки за кредитом в сумі 3 % на місяць на залишок заборгованості.

До анкети-заяви Банк додав витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

В анкеті-заяві ОСОБА_1 засвідчила, що вона ознайомилася з Умовами та Правилами надання банківських послуг та погоджується з ними.

За умовами вказаного договору, позичальник отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, початковий розмір якого становив 250 грн, розмір кредитного ліміту в подальшому був збільшений до 47630 грн та зменшений до 0,00 грн.

На виконання умов договору, ОСОБА_1 було видано кредитну картку, яка неодноразово перевипускалася, остання картка видана з терміном дії до 07/2022 року.

Кредитними коштами та відповідно кредитною карткою відповідач користувалася, періодично витрачаючи кредитні кошти та відповідно періодично погашаючи кредит.

За розрахунком Банку, доданим до позову, станом на 21 березня 2021 року ОСОБА_1 має кредитну заборгованість в розмірі 63656 грн 52 коп., яка складається з 47621 грн 85 коп. заборгованості за тілом кредиту, 16034 грн 67 коп. заборгованість за простроченими відсотками.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом ст.ст. 626, 628ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 ст. 1048 ЦК України).

Частиною 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (ст. 1055 ЦК України).

Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі ст. 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

З врахуванням викладеного слід дійти висновку, що між сторонами було укладено договір про надання банківських послуг.

На підтвердження своїх позовних вимог щодо стягнення тіла кредиту та відсотків за користування кредитними коштами АТ КБ «ПриватБанк» надав суду: розрахунки заборгованості за кредитним договором станом на 31 грудня 2015 року, станом на 30 червня 2019 року та станом на 21 березня 2021 року, анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у Приватбанку від 11 вересня 2006 року, витяг з Умов та Правил надання банківських послуг в ПриватБанку, виписку по рахунку, довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки, паспорт споживчого кредиту.

Як зазначає Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 03.07.2019 р. по справі №342/180/17, якщо фактично отримані та використані позичальником кошти в добровільному порядку банку не повернуті, то відповідно до ч. 2 ст. 530 ЦК України банк вправі вимагати захисту своїх прав через суд - шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язку з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів.

Як вбачається із виписки по руху грошових коштів, відповідачка користувалася кредитними коштами, періодично погашаючи кредитну заборгованість.

Однак, задовольняючи позовні вимоги в повному обсязі в частині щодо стягнення розміру нарахованих процентів, суд прийшов до помилкового висновку про наявність підстав про стягнення з боржника заборгованостіпо відсотках.

Так, як вбачається з матеріалів справи, до позовної заяви позивач додав Анкету-Заяву від 11 вересня 2006 року, де було визначено базову відсоткову ставку за кредитом - 3% на місяць на залишок заборгованості.

Але позивач в односторонньому порядку змінював процентну ставку в сторону збільшення і саме з розміру даної ставки було нараховано заборгованість по процентах.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Проте, згідно розрахунків заборгованості наданих позивачем, розмір процентної ставки за користування кредитними коштами нараховувався банком з 18 вересня 2006 року в розмірі 3 % в місяць або 36% на рік, з 01 січня 2013 року по 29 серпня 2014 року процентну ставку було зменшено до 2,5% в місяць - 30% річних, з 29 серпня 2014 року по 31 березня 2015 року збільшено до 2,9% в місяць 34,80% річних, з 01 квітня 2015 року по01 листопада 2018 року збільшено до 3,6% в місяць 53,20% річних, з 02 листопада 2018 року по 30 червня 2019 року зменшено до 3,5% в місяць, а з 01 серпня 2020 ставка складала 3,4 в місяць.

Таким чином, позивачем починаючи з 01 вересня 2014 року розмір процентної ставки за користування кредитними коштами в односторонньому порядку змінювався в сторону збільшення, а тому заборгованість за процентами нарахована в більшому розмірі ніж 3% в місяць або 36% річних, що не передбачено умовами договору, а тому такий розрахунок в частині збільшення процентної ставки не може бути взятий до уваги судом як належний та допустимий доказ розміру наявності заборгованості позичальника перед банком.

Іншого розрахунку банк суду не надав.

Надані позивачем Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у данному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Отже, відсутні підстави вважати, що кредитор і боржник обумовили у письмовому вигляді можливість збільшення банком в односторонньому порядку процентної ставки за користування кредитними коштами.

За таких обставин колегія суддів, приходить до висновку, що розмір відсотків за користування кредитними коштами повинен бути розрахований в межах погодженої сторонами процентної ставки до 3% в місяць або 36 % річних та на строк дії картки, як це погоджено сторонами при укладенні кредитного договору. Однак банк не надав суду належного розрахунку заборгованості відповідно до погодженої процентної ставки.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених Цивільним кодексом.

Статтею 11 ЦПК України передбачено, що, виходячи з принципу змагальності сторін та диспозитивності цивільного судочинства, суд позбавлений можливості самостійного витребування та збирання доказів по справі та надання оцінки обсягу доказів, який би був достатній для задоволення вимог позивача.

Крім того, для здійснення відповідного розрахунку заборгованості, з урахуванням конкретних обставин цієї цивільної справи, відповідно до погодженої процентної ставки необхідні професійні знання у відповідній галузі, тому суд позбавлений можливості самостійно здійснити відповідний розрахунок.

Отже, слід прийти до висновку, що позовні вимоги в цій частині є недоведеними належними та допустимими доказами, а тому рішення суду підлягає скасуванню в цій частині з ухваленням рішення про відмову в позові.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України слід розподілити судові витрати між сторонами. Так, з ОСОБА_1 на користь банку підлягають стягненню судові витрати, понесені в суді першої інстанції пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 1697 грн. 96 коп.: (47621 грн. 85 коп. х 100:63656 грн. 52 коп. = 74,8% х 2270 грн.:100 = 1697 грн. 96 коп.).

При зверненні до апеляційного суду ОСОБА_1 сплатила 857 грн. 37 коп., оскільки апеляційна скарга задоволена на 100 %, тому вказана сума судового збору підлягає стягненню з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 .

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити. Заочне рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 18 жовтня 2021 року в частині задоволення позову про стягнення 16034 грн. 67 грн. заборгованості за відсотками за користування кредитом скасувати та ухвалити нове рішення : яким в позові банку про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками в сумі 16034 грн. 67 коп. відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого при поданні позовної заяви в розмірі 1697 грн. 96 коп. (одна тисяча шістсот дев`яносто сім гривень дев`яносто шість копійок).

В решті рішення залишити без змін.

Стягнути Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, 1Д, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) судові витрати у вигляді судового збору, сплаченого при поданні апеляційної скарги в розмірі 857 грн. 37 коп. (вісімсот п`ятдесят сім гривень тридцять сім копійок).

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, протее може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцятиднів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 23 листопада 2022 року.

Судді А.М. Костенко

Т.О. Янчук

О.І. Ярмолюк