Справа № 204/6150/18
Провадження № 6/204/13/22 р.
КРАСНОГВАРДІЙСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД м. ДНІПРОПЕТРОВСЬКА
______________________________________________________________________________________________________________________________________________________
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Самсонової В.В.

за участю секретаря Зайченко О.В.

за участю позивача ОСОБА_1

за участю представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпрі цивільну справу № 204/6150/18 за заявою заявника (стягувача) ОСОБА_1 , заінтересовані особи: Єрнаміо консалтинг ЛТД, ОСОБА_3 , Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

В С Т А Н О В И В:

В провадженні Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська перебуває заява ОСОБА_1 про заміну порядку та способу виконання рішення суду у цивільній справі №204/6150/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди. Так, ОСОБА_1 просив суд: змінити порядок та спосіб виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська в справі 204/6150/18-ц відповідач ПАТ «Банк Форум»; стягнути солідарно з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, Єрнаміо Консалтінг ЛТД, ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 присуджені за рішенням суду у справі №204/6150/18-ц середню заробітну плату в сумі 44 765 грн. 82 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 грн. В обґрунтування заяви заявник зазначає, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року у цивільній справі №204/6150/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про порушення трудового права та не здійснення розрахунку задоволено частково, а саме стягнуто з Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» на користь заявника середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 32 763 грн. 39 коп., який визначено без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів, а також стягнуто з Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» на користь заявника грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі скасовано та постановлено в цій частині нове , яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" на користь заявника середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23 березня 2018 року по 10 жовтня 2018 року включно в розмірі 44 765,82 грн без урахування податків та інших обов`язкових платежів. Рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року у іншій частині залишено без змін. На примусове виконання зазначеного рішення за заявою стягувача 22 травня 2019 року був виданий виконавчий лист. Виконавчий лист направлено до Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у м. Києві. Ухвалою суду від 12 грудня 2019 року визнано неправомірною бездіяльність Дніпровського районного відділу державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві при примусовому виконанні рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року за виконавчим листом №204/6150/18. Зобов`язано Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київа Головного територіального управління юстиції у місті Києві вчинити усі необхідні та передбачені законом виконавчі дії, спрямовані на своєчасне і в повному обсязі виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року за виконавчим листом №204/6150/18. Дніпровський районний відділ державної виконавчої служби міста Київ Головного територіального управління юстиції у місті Києві направив виконавчий лист для виконання до уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Форум". Заявника звільнено уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" згідно наказу №151к від 11 жовтня 2018 року з 12 жовтня 2018 року за згодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗПП України з виплатою компенсації за 122 дні відпустки. 04 липня 2019 року відповідно до статті 53 Закону України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» до Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань внесено запис про державну реєстрацію припинення ПУБЛІЧНОГО АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «БАНК ФОРУМ» як юридичної особи, а, отже, ліквідація банку вважається завершеною, а сам банк ліквідованим. Заявник звертався до уповноваженою особою Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" що до виконання рішення суду. Після ліквідації Публічного акціонерного товариства "Банк Форум" у заявника виникли ускладнення в виконанні рішення суду.

В судовому засіданні заявник підтримав подану заяву в повному обсязі, посилаючись на обставини, які в ній викладені, просив задовольнити заяву в повному обсязі.

Представник Фонду гарантування вкладів фізичних осіб в судове засідання не з`явився, про час і місце розгляду справи був повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

В судовому засіданні представник ОСОБА_3 адвокат Просенюк С.М. проти задоволення заяви заперечував в повному обсязі, зазначивши, що по суті судом було вирішено трудовий спір між позивачем (заявником) та банком. Заявник намагається замінити одного відповідача на іншого, що є недопустимо. ОСОБА_3 ніколи не був акціонером ПАТ «Банк Форум», не був засновником банку. Враховуючи суть, статус та спірні правовідносини у справі помилковим є посилання заявника на застосування ст. 240-1 КЗпП України щодо ОСОБА_3 та Єрнаміо Консалтінг ЛТД. Заявлені вимоги є безпідставними та необґрунтованими, у зв`язку з чим просив суд залишити без задоволення заяву в частині вимог до ОСОБА_3 та компанії Єрнаміо Консалтінг ЛТД.

Представник Єрнаміо Консалтінг ЛТД в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Представник Дніпровського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) в судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, про причини неявки суду не повідомив.

Заслухавши в судовому засіданні пояснення заявника, заперечення представника ОСОБА_3 , дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що заява підлягає частковому задоволенню, з огляду на наступне.

В судовому засіданні встановлено, що рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року у цивільній справі №204/6150/18 позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про порушення трудового права та не здійснення розрахунку задоволено частково, стягнуто з Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі у розмірі 32763 гривні 39 копійок, який визначено без утримання податку з доходів фізичних осіб й інших обов`язкових платежів; стягнуто з Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» на користь ОСОБА_1 грошове відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.; у задоволені решти позовних вимог відмовлено (т.1 а.с.125-128).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Банк Форум залишено без задоволення; апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року в частині стягнення середнього заробітку за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі скасовано та постановлено в цій частині нове; позовні вимоги ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства Банк Форум про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу задоволено та стягнуто з Публічного акціонерного товариства Банк Форум на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час невиконання рішення суду про поновлення на роботі за період з 23.03.2018 року по 10.10.2018 року включно в розмірі 44 765,82 грн. без урахування податків та інших обов`язкових платежів; рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року в іншій частині залишено без змін (т.1 а.с.244-251).

На примусове виконання зазначеного рішення за заявою стягувача 22 травня 2019 року був виданий виконавчий лист (т.1 а.с.256).

На момент ухвалення рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2017 року та прийняття постанови Дніпровського апеляційного суду від 21 березня 2019 року в справі №204/6150/18, які набрали законної сили, повноваження ліквідатора ПАТ "Банк Форум" здійснювалися Фондом гарантування вкладів фізичних осіб в особі Уповноважених осіб.

Відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 04 липня 2019 року ПАТ «Банк Форум» припинено без правонаступництва (т.2 а.с.15-17).

Відповідно до повідомлення Фонду гарантування вкладів фізичних осіб від 02.10.2019 року за № 37-748/19(3), архівні документи ПАТ «Банк Форум№ передано до національного банку України. Для отримання інформації та документів рекомендовано звернутися до Національного банку України (т.3, арк.с.184, т. 4, арк.с.117).

Як установлено судом при розгляді даної заяви, рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року, не виконано, в частині стягнення на користь працівника (заявника) ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки виплати заробітної плати з 05 травня 2015 року по 30 червня 2016 року в сумі 123 702, 40 грн; стягнення моральної шкоди.

Проте, станом на день звернення ОСОБА_1 до суду із заявою про зміну способу та порядку виконання рішення суду, і на час розгляду заяви по суті, заявник не може реалізувати своє право на виконання рішення суду в зазначених частинах, у зв`язку з припиненням юридичної особи ПАТ «Банк Форум», який був відповідачем у справі, внаслідок його ліквідації без правонаступників, та, як припиненням повноваження Фонду гарантування вкладів фізичних осіб, у зв`язку з ліквідацією банку.

Водночас, відповідно до п.9 ч.1 ст.129 Конституції України однією з основних засад судочинства є обов`язковість судового рішення.

Відповідно до ст.129-1 Конституції України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Зазначені положення національного законодавства кореспондується з висновками висловленими у рішеннях Європейського суду з прав людини, зокрема, у рішенні по справі «Горнсбі проти Греції» суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст.1 Першого протоколу до Конвенції. А у справі «Півень проти України» суд констатував порушення ст.6 Конвенції та зазначив, що невиконання судового рішення не може бути виправданим внаслідок недоліків законодавства, які унеможливлюють його виконання.

Так, у Рішенні Конституційного суду від 26 червня 2013 року №5-рп/2013 (справа щодо офіційного тлумачення положень п.2 ч.2 ст.17, п.8 ч.1 ст.26, ч.1 ст.50 Закону України «Про виконавче провадження») зазначено, що право на судовий захист є конституційною гарантією прав і свобод людини і громадянина, а обов`язкове виконання судових рішень складовою права на справедливий судовий захист; набрання судовим рішенням законної сили є юридичною подією, з настанням якої виникають, змінюються чи припиняються певні правовідносини, а таке рішення набуває нових властивостей; основною з цих властивостей є обов`язковість сутнісна ознака судового рішення як акта правосуддя; невід`ємною складовою права кожного на судовий захист є обов`язковість виконання судового рішення. Це право охоплює, зокрема, законодавчо визначений комплекс дій, спрямованих на захист і відновлення порушених прав, свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави; невиконання судового рішення загрожує сутності права на справедливий розгляд судом.

Крім того, у рішенні Конституційного Суду України від 26 червня 2013 року взято до уваги практику Європейського суду з прав людини, який, зокрема, у рішенні по справі «Шмалько проти України» (заява №60750/00) вказав, що право на виконання судового рішення є складовою права на судовий захист, передбаченого ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, для цілей якої виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина судового розгляду (пункт 43).

У рішенні Конституційного Суду України від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 (справа щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень ч.2 ст.26 Закону України «Про виконавче провадження» (щодо забезпечення державою виконання судового рішення)) судовий захист прав і свобод людини і громадянина необхідно розглядати як вид державного захисту прав і свобод людини і громадянина, і саме держава бере на себе такий обов`язок відповідно до ч.2 ст.55 Конституції України; право на судовий захист є гарантією реалізації інших конституційних прав і свобод, їх утвердження й захисту за допомогою правосуддя. Отже, як випливає з наведеного, держава повинна повною мірою забезпечити реалізацію гарантованого ст.55 Конституції України права кожного на судовий захист.

Конституційний Суд України наголосив, що забезпечення державою виконання судового рішення як невід`ємної складової права кожного на судовий захист закладено на конституційному рівні у зв`язку із внесенням Законом України «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)» від 02 червня 2016 року №1401-VIII змін до Конституції України та доповненням її, зокрема, ст.129-1, ч.2 якої передбачено, що держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Також Конституційний Суд України, взявши до уваги ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ч.ч.1, 2 ст.129-1 Конституції України, свої юридичні позиції щодо визначення виконання судового рішення складовою конституційного права на судовий захист, дійшов висновку, що держава, створюючи належні національні організаційно-правові механізми реалізації права на виконання судового рішення, повинна не лише впроваджувати ефективні системи виконання судових рішень, а й забезпечувати функціонування цих систем у такий спосіб, щоб доступ до них мала кожна особа, на користь якої ухвалене обов`язкове судове рішення, у разі, якщо це рішення не виконується, у тому числі державним органом.

Конституційним Судом України наголошено, що визначений у законі порядок забезпечення державою виконання судового рішення має відповідати принципам верховенства права та справедливості, гарантувати конституційне право на судовий захист; невиконання державою позитивного обов`язку щодо забезпечення функціонування запроваджуваної нею системи виконання судових рішень призводить до обмеження конституційного права на судовий захист та нівелює його сутність.

У Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 Конституційний Суд України з посиланням на практику ЄСПЛ підкреслив, що визначене ст.6 Конвенції право на суд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне обов`язкове судове рішення не виконувалося на шкоду одній зі сторін; саме на державу покладено позитивний обов`язок створити систему виконання судових рішень, яка була б ефективною як у теорії, так і на практиці, і гарантувала б їх виконання без неналежних затримок; ефективний доступ до суду включає право на те, щоб рішення суду було виконане без невиправданих затримок; держава і її державні органи відповідальні за повне та своєчасне виконання судових рішень, які постановлені проти них (пункт 43 рішення у справі «Шмалько проти України», заява №60750/00; пункт 84 рішення у справі «Валерій Фуклєв проти України», заява №6318/03; пункт 64 рішення у справі «Apostol v. Georgia», заява №30779/04; пункти 46, 51, 54 рішення у справі «Юрій Миколайович Іванов проти України», заява №40450/04).

На підставі аналізу ст.ст.3, 8, ч.ч.1, 2 ст.55, ст.129, ч.ч.1, 2 ст.129-1 Конституції України у їх системному зв`язку, Конституційний Суд України у Рішенні від 15 травня 2019 року №2-р(II)/2019 констатував, що обов`язкове виконання судового рішення є необхідною умовою реалізації конституційного права кожного на судовий захист, тому держава не може ухилятися від виконання свого позитивного обов`язку щодо забезпечення виконання судового рішення задля реального захисту та відновлення захищених судом прав і свобод, законних інтересів фізичних та юридичних осіб, суспільства, держави.

Отже, обов`язковість виконання судового рішення є важливою складовою права особи на справедливий суд, що гарантоване ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, та однією з основних засад судочинства, визначених ст.ст.129, 129-1 Конституції України, ст.13 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Відповідно до частин першої, третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Поняття «спосіб і порядок» виконання судового рішення мають спеціальне значення, яке розраховане на виконавче провадження. Вони означають визначену рішенням суду послідовність і зміст вчинення виконавчих дій державним виконавцем. Спосіб виконання судового рішення - це спосіб реалізації та здійснення способу захисту, що встановленого ст.16 ЦК України. Під зміною способу виконання рішення суду слід розуміти прийняття судом нових заходів для реалізації рішення в разі неможливості його виконання у спосіб, раніше встановлений.

Спосіб виконання рішення визначається на підставі встановлених у ст.16 ЦК України способів захисту цивільних прав. Зміна способу і порядку виконання рішення полягає у заміні одного заходу примусового виконання іншим. При вирішенні питання про зміну способу виконання рішення суду підлягають з`ясуванню обставини, що свідчать про абсолютну неможливість виконання рішення суду. При цьому, у будь-якому випадку при зміні способу і порядку виконання рішення суду суд не може змінювати останнє по суті.

При вирішенні питання про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення, суд повинен з`ясовувати обставини, що свідчать про неможливість такого виконання.

Відповідно до п.10 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження» №14 від 26 грудня 2003 року при вирішенні заяв державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що, відповідно до ст.373 ЦПК та ст.121 ГПК їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Оскільки судом встановлено наявність обставини, що унеможливлює виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 06 грудня 2018 року, яке набрало законної сили, тому суд вважає, що наявні передбачені законом підстави для зміни способу виконання цього рішення.

Необхідність зміни саме способу виконання рішення суду, як прийняття нових заходів для реалізації рішення, шляхом встановлення судом нового заходу для реалізації права заявника ОСОБА_4 на отримання стягнутих на його користь рішенням суду грошових коштів, а саме присудженого до стягнення середнього заробітку та моральної шкоди.

При цьому, суд враховує вимоги ст. 240-1 КЗпП України відповідно до якої, уразі, коли працівника звільнено без законної підстави або з порушенням встановленого порядку, але поновлення його на попередній роботі неможливе внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника), виплатити працівникові заробітну плату за весь час вимушеного прогулу.

Крім того, у пункті 18 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику розгляду судами трудових спорів» № 9 від 06.11.1992 визначено наступне, коли працівника звільнено без законних підстав або з порушенням встановленого порядку, але поновити його на роботі неможливо внаслідок ліквідації підприємства, установи, організації, суд визнає звільнення неправильним і зобов`язує ліквідаційну комісію або власника (орган, уповноважений управляти майном ліквідованого підприємства, установи, організації, а у відповідних випадках - правонаступника) виплатити цьому працівникові заробітну плату за час вимушеного прогулу (частина друга статті 235 КЗпП України).

Постановою Правління Національного банку України від 13.06.2014 року №355 відкликано банківську ліцензію та розпочато ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ», призначено уповноважену особу Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «БАНК ФОРУМ».

На час винесення рішення судом від 06 грудня 2018 року уповноважена особа Фонду гарантування вкладів фізичних осіб здійснювала процедуру ліквідації банку, владні повноваження щодо ведення тимчасової адміністрації банку, мала повноваження з розпорядження майном банку.

Як встановлено, з письмових матеріалів, а саме копії трудової книжки серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 11.10.2018 року зроблено наступний запис: «Запис за № 34 є недійсним, поновлено на попередній роботі. Наказ № 149к від 11.10.2018 року. 12.10.2018 року зроблено запис: «Звільнений з посади за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. Наказ № 151-к від 11.10.2018 року».

Таким чином, можна зробити висновок, що рішення суду за позовом ОСОБА_1 постановлене при вирішенні трудового спору, було виконано, в частині, під час здійснення процедури з ліквідації ПАТ «Банк Форум» Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, рішення ж щодо виплати належних до стягнення сум, залишилось не виконаним. Що дає підстави для висновку, про те, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб повинно виконати рішення суду та сплатити останньому належні суми, а саме суми заробітної плати та моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» Фонд є установою, що виконує спеціальні функції у сфері гарантування вкладів фізичних осіб та виведення неплатоспроможних банків з ринку і ліквідації банків у випадках, встановлених цим Законом.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» основним завданням Фонду є забезпечення функціонування системи гарантування вкладів фізичних осіб, виведення неплатоспроможних банків з ринку та здійснення ліквідації банків.

Відповідно до ч. 5 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» підчас тимчасової адміністрації не здійснюється: 1) задоволення вимог вкладників та інших кредиторів банку; 2)примусове стягнення майна (утому числі коштів) банку, накладення арешту та звернення стягнення на майно (у тому числі кошти) банку (виконавче провадження щодо банку зупиняється, у тому числі знімаються арешти, накладені на майно (утому числі на кошти) банку, а також скасовуються інші вжиті заходи примусового забезпечення виконання рішення щодо банку); 2-1) накладення нових обтяжень чи обмежень на майно (активи) (утому числі арештів, заборони прийняття рішень про продаж або про вчинення інших дій); 3) нарахування неустойки (штрафів, пені), інших фінансових (економічних) санкцій за невиконання чи неналежне виконання зобов`язань щодо сплати податків і зборів(обов`язкових платежів), а також зобов`язань перед кредиторами, у тому числі не застосовується індекс інфляції за весь час прострочення виконання грошових зобов`язань банку; 4) зарахування зустрічних вимог, у тому числі зустрічних однорідних вимог, припинення зобов`язань за домовленістю (згодою) сторін (у тому числі шляхом договірного списання), поєднанням боржника і кредитора в одній особі; 5) нарахування відсотків за зобов`язаннями банку перед вкладниками та кредиторами; 6) заміна кредитора у зобов`язанні банку на договірній основі, крім випадків передачі всього або частини майна (активів) та всіх або частини зобов`язань приймаючому або перехідному банку.

Відповідно до п. 3 ч. 6 ст.36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб» обмеження, встановлене п. 1 ч. 5 цієї статті, не поширюється на зобов`язання банку, зокрема, щодо виплати заробітної плати, авторської винагороди, відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю працівників банку. Зобов`язання банку, передбачені п. 2, 6 ч.6 цієї статті, виконуються банком у межах його фінансових можливостей у порядку, встановленому нормативно-правовими актами Фонду.

Однак, виплата заробітної плати не обмежується і не пов`язується з фінансовими можливостями банку, оскільки вона передбачена п. 3 ч.6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Початок процедури ліквідації банку, про наслідки якої зазначено у ст.ст.46, 48 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», не тягне за собою обмеження прав працівників (колишніх працівників) такого банку на отримання заробітної плати відповідно до п. 3 ч.6 ст. 36 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Відповідно до ст. 43 Конституції України гарантоване право на своєчасне одержання винагороди за працю, яке захищається законом. Це право кореспондується з вимогами статті 97 та гарантіями статті 233 КЗпП України, ст.21 ЗУ «Про оплату праці».

Тобто, запровадження в банківській установі тимчасової адміністрації чи початок її ліквідації не можуть бути підставою для відмови у захисті судом права працівника щодо виплати заробітної плати. Такий правовий висновок зроблений у постанові Верховного Суду від 05.06.2018 року у справі № 274/3529/16-ц.

При цьому, обмеження, встановлені ст. 36 Закону про гарантування вкладів, поширюються також і на вимоги до банку, в якому запроваджена тимчасова адміністрація або розпочата ліквідація, про стягнення відшкодування, виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, які за своєю природою хоч і стосуються відповідальності роботодавця за несвоєчасне виконання зобов`язань з оплати праці, проте не є вимогами про стягнення заробітної плати, такі висновки, сформульовані у постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 362/7975/15-ц (провадження № 61-8798св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-254цс18).

Відповідно до висновків, викладених в постановах Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 362/7975/15-ц (провадження № 61-8798св18), від 29 серпня 2018 року у справі № 127/10129/17 (провадження № 14-254цс18), від 22 серпня 2018 року у справі № 559/1777/15-ц (провадження № 14-263цс18), від 13 березня 2018 року у справі № 910/23398/16 (провадження № 12-20гс18), від 25 січня 2018 року у справі № 711/2644/16-ц (провадження № 61-505св17), у постановах Верховного Суду України від 12 квітня 2017 року у справі № 757/5583/15-ц (провадження № 6-350цс17), від 20 січня 2016 року у справі № 127/2709/15-ц (провадження № 6-2001цс15), запровадження тимчасової адміністрації банку та початок його ліквідації унеможливлюють стягнення з банку коштів в інший спосіб, аніж це передбачено Законом про гарантування вкладів.

Крім того, відповідно до ст. 11 Конвенції Міжнародної організації праці № 95, яка ратифікована Україною 04 серпня 1961 року визнано, що у разі банкрутства або ліквідації підприємства працівники, «зайняті на цьому підприємстві, матимуть становище привілейованих кредиторів щодо заробітної плати, яку вони мають одержати за послуги, надані в період, що передував банкрутству чи ліквідації, котрий буде визначено національним законодавством» і яку буде виплачено, як привілейований кредит, до того, як звичайні кредитори зможуть зажадати власну частку. Порядок черговості погашення привілейованого кредиту має визначатися національним законодавством.

Такий порядок передбачено у п. 2 ч. 1 ст. 52 ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», а саме, що кошти, одержані в результаті ліквідації та продажу майна (активів) банку, спрямовуються Фондом на задоволення вимог кредиторів. У другій черзі задовольняються грошові вимоги щодо заробітної плати, що виникли із зобов`язань банку перед працівниками до прийняття рішення про відкликання банківської ліцензії та ліквідацію банку.

Отже, виходячи зі змісту зазначених норм, а також наведених висновків Верховного суду, суд приходить до висновку, що стягнення присуджених до стягнення заявнику сум середньої заробітної плати за рішенням суду повинно здійснюватися в порядку, визначеному ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб».

Таким чином, суд приходить до висновку, що Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, який під час розгляду судом справи та ухвалення рішення мав повноваження розпоряджатися майном ПАТ «БАНК ФОРУМ», у тому числі повноваження на задоволення вимог фізичних осіб, у тому числі щодо виплати працівнику середнього заробітку та присудженої суми моральної шкоди.

Щодо, вимоги заявника в частині стягнення з Єрнаміо Консалтинг ЛТД, ОСОБА_3 присуджених за рішенням суду суму 44 765,82 грн та моральної шкоди в сумі 1000 грн., суд приходить до висновку, що в цій частині вимоги заяви задоволенню не підлягають, з огляду на наступне.

Так, обґрунтовуючи вимоги заяви у вказаній частині, заявник посилався на те, що відповідно даних Національного Банку України засновник та учасник ПАТ «БАНК ФОРУМ» є Єрнаміо Коналтінг ЛТД, а власник істотної участі ПАТ «БАНК ФОРУМ» опосередковано володіє ОСОБА_3 .

Відповідно до даних, які містяться на сайті Національного Банку України, зазначено інформацію про власників істотної участі станом на 01.01.2014 року у ПАТ «БАНК Форум», який був ліквідований не з ініціативи власників пряма істотна участь належить Єрнаміо Консалтінг ЛТд, опосередкована участь належить ОСОБА_3 , однак, так як зазначена інформація зазначена станом на 01.01.2014 року, а відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, 04.07.2019 року внесено запис про державну реєстрацію припинення ПАТ «БАНК ФОРУМ», без правонаступників, кошти за рішенням суду не можуть бути стягнуті з Єрнаміо Консалтінг ЛТД, опосередкована участь, яка належить ОСОБА_3 .

Крім того, суд враховує, що відповідно до ч. 2 ст. 113 ЦК України господарські товариства можуть бути створені у формі повного товариства, командитного товариства, товариства з обмеженою або додатковою відповідальністю, акціонерного товариства.

Відповідно до ч. 2 ст.152ЦК України акціонерне товариство самостійно відповідає за своїми зобов`язаннями усім своїм майном. Акціонери не відповідають за зобов`язаннями товариства і несуть ризик збитків, пов`язаних з діяльністю товариства, у межах вартості акцій, що їм належать. Особливістю акціонерного товариства є не просто наявність статутного капіталу, але й вказівка на те, що цей капітал ділиться на визначену кількість часток однакової номінальної вартості.

Таким чином, за загальним правилом акціонерне товариство, як юридична особа, самостійний суб`єкт цивільних відносин, відповідає за своїми зобов`язаннями самостійно, і той факт, що акціонери товариства мають корпоративні права щодо нього, не дає підстав для покладення на них відповідальності по боргах такого акціонерного товариства. При цьому, проведення ліквідації ПАТ «БАНК ФОРУМ» здійснювалося Фондом гарантування вкладів фізичних осіб, який в ході проведення ліквідаційної процедури і мав здійснювати належні виплати, у тому числі фізичним особам з виплати заробітної плати.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Суд враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи, висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх.

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no. 2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41).

Таким чином, з урахуванням викладено, з підстав викладених у мотивувальній частині ухвали, суд приходить до висновку про наявність правових підстав для часткового задоволення заяви та стягнення з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 присуджених за рішенням суду у справі № 204/6150/18-ц суму 44 765 грн. 82 коп. та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

На підставі викладеного, керуючись Конституцією України, ст.ст.260, 435 ЦПК України, ЗУ «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб», суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Заяву ОСОБА_1 про заміну порядку та способу виконання рішення суду у цивільній справі №204/6150/18 за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» про стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу та моральної шкоди - задовольнити частково.

Змінити порядок та спосіб виконання рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська у справі №204/6150/18 за позовною заявою ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про стягнення заробітної плати, середньомісячного заробітку.

Стягнути з Фонду гарантування вкладів фізичних осіб на користь ОСОБА_1 присуджені за рішенням суду в справі №204/6150/18-ц суму 44 765,82 грн. та моральну шкоду в сумі 1000 грн.

В іншій частині заяви відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її оголошення суддею в порядку ч. 1 ст. 261 ЦПК України.

Апеляційна скарга на ухвалу суду може бути подана до Дніпровського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів. Учасник справи, якому ухвала не була вручена у день складення її повного тексту, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя В.В. Самсонова