КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/9455/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів: Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

розглянувши у в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства « Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди,

В С Т А Н О В И В :

У грудні 2021 року АТ «СК «Країна» звернулось до суду першої інстанції з вказаним позовом, посилаючись на те, що 18 червня 2019 року між страховиком АТ «Страхова компанія «Країна» та страхувальником ТОВ «Сейвавто» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту. Предметом даного договору є страхування транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 .

13 грудня 2019 року о 17 год. 50 хв. у м. Києві на вул. Стеценка, 30/7, відбулася дорожньо-транспортна пригода за участі ОСОБА_1 , який керував автомобілем «Хюндай» д.н.з. НОМЕР_2 та транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 . Внаслідок вищевказаної ДТП транспортним засобам було завдано механічних пошкоджень. Рішенням суду ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП України. На виконання умов договору страхування позивач виплатив страхувальнику власнику автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 страхове відшкодування у розмірі 68183 грн. 23 коп. Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг», відповідно до полісу ЕР/111764269, яке відшкодувало позивачу витрати, пов`язані з виплатою страхового відшкодування, у розмірі 29 550 грн. 84 коп.

Звертаючись до суду із позовом, АТ «Страхова компанія «Країна», посилаючись на ст. 27 ЗУ «Страхування» та ст. 1194 ЦК України, зазначало, що відповідач повинен відшкодувати позивачу різницю між виплаченим відшкодуванням і страховою виплатою.

На підставі викладеного, позивач просив суд першої інстанції стягнути з відповідача вказаний розмір майнової шкоди та вирішити питання про розподіл судових витрат.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2022 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, АТ «СК «Країна» подало апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права, що призвело до ухвалення необґрунтованого та незаконного рішення.

В доводах апеляційної скарги зазначає, що судом першої інстанції не було враховано положення ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV) відповідно якої АТ «СК «Країна» повинно було врахувати та виплатити суму страхового відшкодування пов`язаної із відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу. А тому різницю між реальними збитками і відновлювальним ремонтом пошкодженого транспортного засобу відшкодовує особа, яка завдала збитків на підставі ст. 1194 ЦК України.

На підставі викладеного в апеляційній скарзі, АТ «СК «Країна» просить суд апеляційної інстанції скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В порядку визначеному ст. 360 ЦПК України, на адресу Київського апеляційного суду відзив не надходив. Відсутність відзиву не перешкоджає перегляду рішення суду.

Згідно зі ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 листопада 2022 року було призначено справу до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін у справі.

Вивчивши матеріали справи, доводи викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з урахуванням наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 червня 2019 року між страховиком АТ «Страхова компанія «Країна» та страхувальником ТОВ «Сейвавто» був укладений договір добровільного страхування наземного транспорту № УА/ 0214229.

Предметом даного договору є страхування транспортного засобу «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 .

13 грудня 2019 року о 17 год. 50 хв. ОСОБА_1 , керуючи автомобілем Хюндай» д.н.з. НОМЕР_2 у м. Києві на вул. Стеценка, 30/7, не врахував дорожньої обстановки не дотримався безпечної дистанції, внаслідок чого здійснив зіткнення з автомобілем «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 , який рухався попереду, та порушив вимоги п. 13.1 ПДР України. Внаслідок ДТП транспорті засоби отримали механічні пошкодження.

Постановою Святошинського районного суду м. Києва від 08 січня 2020 року у справі №759/24058/19 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 340,00 грн.

Цивільно-правова відповідальність ОСОБА_1 була застрахована у ТзДВ «СГ «Оберіг» відповідно до полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів ЕР/111764269 з лімітом відповідальності за шкоду, заподіяну майну, в сумі 130 000 грн.

Згідно розрахунку суми страхового відшкодування вартість страхового відшкодування власнику «Фольцваген» д.н.з НОМЕР_1 визначено у розмірі страхового відшкодування 68183 грн. 23 коп.

Відповідно до платіжного доручення від 05 лютого 2020 року суму у розмірі 68183 грн. 23 коп. АТ «Страхова група «Країна» було перераховано на ремонт автомобіля «Фольцваген» д.н.з. НОМЕР_1 , власником якого є ТОВ «Сейвавто».

Позивач звернувся до ТзДВ «СГ «Оберіг» з регресною вимогою про відшкодування шкоди в розмірі 68 183 грн. 23 коп.

ТзДВ «СГ «Оберіг» виконало свої зобов`язання перед позивачем частково, шляхом сплати коштів у розмірі 29 550,84 грн.

Розмір шкоди, спричиненої ДТП при зверненні до ТзДВ «СГ «Оберіг» з регресною вимогою (68 183 грн. 23 коп.), був меншим від страхового ліміту (130 000 грн.).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що саме на ТзДВ «Страхова група «Оберіг»», як страховика відповідача, покладений відповідний обов`язок щодо відшкодування завданих збитків пошкодженням транспортного засобу в межах суми страхового відшкодування.

Проте із таким висновком суду не можна погодитись виходячи з такого.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про страхування» (далі - Закон № 85/96-ВР), страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Статтею 979 Цивільного кодексу (далі - ЦК) України) встановлено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

Статтею 5 Закону № 85/96- ВР встановлено, що страхування може бути добровільним та обов`язковим.

Відповідно до п. 6 ч.4 ст. 6 Закону № 85/96- ВР одним із видів добровільного страхування є страхування наземного транспорту.

Втім, законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування) (частина перша статті 999 ЦК України).

Види обов`язкового страхування в Україні визначені у статті 7 Закону № 85/96- ВР. До них пункт 9 частини першої вказаної статті відносить страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Відносини у цій сфері регламентує, зокрема, Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

Згідно зі статтею 27 Закону № 85/96- ВР та статтею 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Оскільки позивач виплатив страхове відшкодування страхувальнику ТОВ «Сейвавто», якому внаслідок ДТП була завдана шкода, у нього виникло право суброгації до винної особи.

Відповідно до частини першої статті 1166 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Згідно зі статтею 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону № 1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відтак відшкодування шкоди власником транспортного засобу або винуватцем ДТП, відповідальність яких застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, якщо у страховика не виникло обов`язку з відшкодування шкоди, або розмір шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика, а також у разі, коли страховик має право регресу до особи, яка застрахувала свою відповідальність.

Верховний Суд у постанові від 04 грудня 2019 року в справі № 359/2309/17 вказав, що майнова шкода повинна бути відшкодована особою, яка завдала шкоду та застрахувала свою цивільно-правову відповідальність, лише у разі встановлення законодавчих обмежень щодо відшкодування шкоди страховиком.

Такі законодавчі обмеження встановлені статтею 29 Закону № 1961-ІV. Так статтями 28, 29 Закону № 1961-ІV передбачено, що шкода, заподіяна в результаті ДТП майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу. При цьому у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Тобто ТзДВ «Страхова група «Оберіг» була обмежена законом у виплаті страхового відшкодування АТ «СК «Країна» у повному обсязі завданої майнової шкоди, а мала виплати страхове відшкодування лише з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу транспортного засобу.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в пункті 9 постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», якщо для відновлення попереднього стану речі, що мала певну зношеність (наприклад, автомобіля), були використані нові вузли, деталі, комплектуючі частини іншої модифікації, що випускаються взамін знятих з виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не вправі вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого його вартості (при відшкодуванні збитків).

У постанові Верховного Суду України від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).

Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.

Аналогічні по суті висновки, викладено Верховним Судом у постановах від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц (провадження № 61-1156св 18), від 13 червня 2019 року у справі № 587/1080/16-ц (провадження № 61-20762св18), від 17 жовтня 2019 року у справі

№ 370/2787/18 (провадження № 61-11244св19), від 30 жовтня 2019 року у справі № 753/4696/16-ц (провадження № 61-30908св18), від 21 лютого 2020 року у справі № 755/5374/18 (провадження № 61-14827св19) та від 22 квітня 2020 року у справі № 756/2632/17 (провадження № 61-12032св19) підстав відступати від яких колегія суддів не вбачає.

Таким чином, оскільки вартість майнового збитку, завданого пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталася з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із ОСОБА_1 , як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.

Тому суд апеляційної інстанції доходить висновку про наявність достатніх правових підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з відповідача 38632 грн. 39 коп. на користь позивача, яким було в повному обсязі відшкодовано збитки завдані пошкодженням транспортного засобу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи наведене та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку про наявність обґрунтованих правових підстав для скасування оскаржуваного рішення суду з підстав, що зазначені в апеляційній скарзі, а тому апеляційну скаргу слід задовольнити, а рішення суду першої інстанції - скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було вірно сплачено судовий збір за звернення до суду з позовом у розмірі 2270 грн. та за звернення до суду з апеляційною скаргою в розмірі 3405 грн. Загальний розмір судового збору становить 5675 грн.

З урахуванням того, що позов підлягає до задоволення в повному обсязі, то з відповідача слід стягнути на користь позивача судовий збір в розмірі 5675 грн.

Керуючись ст.ст. 141,367, 374, 376 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія « Альфа Страхування» задовольнити.

Рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 14 квітня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Позов Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» до ОСОБА_1 третя особа: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» про стягнення шкоди в наслідок дорожньо-транспортної пригоди задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» майнову шкоду в розмірі 38632 грн. 39 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» судовий збір у розмірі 5675 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, окрім випадків встановлених ст. 389 ЦПК України.

Реквізити сторін:

позивач: Акціонерне товариство «Страхова компанія «Країна», зареєстроване місце знаходження: вул. Електриків, 29 А, м. Київ, 04176, .

відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя-доповідач

Судді: