Дата документу 28.11.2022 Справа № 331/1549/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 331/1549/22 Головуючий у І інстанції: Скользнєва Н.Г.
Провадження № 22-ц/807/1866/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника адвоката Петрової Марини Олександрівни на рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2022 року у справі за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,-

В С Т А Н О В И Л А:

У червні 2022 року Концерн «МТМ» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за комунальні послуги.

В обґрунтування позову Концерн зазначав, що приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , користувачем якого є ОСОБА_1 , підключено до централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води. У період з 01 березня .2015 року до 31 жовтня 2021 року позивач надав відповідачу житлово-комунальні послуги з централізованого опалення в житлове приміщення на загальну суму 12 987,84 грн, оплата за цей період надійшла у розмірі 5 232,57 грн. Заборгованість складає 7 755,27 грн.

Посилаючись на наведені обставини, Концерн «МТМ» просив стягнути з відповідача на його користь суму заборгованості у розмірі 7 755,27 грн, а також судовий збір.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Концерну «МТМ» суму заборгованості за централізоване опалення за період з червеня 2016 року до жовтня 2021 року в сумі 6 237,65 грн та судовий збір у розмірі 1984,80 грн.

Не погоджуючись із зазначеним рішенням, ОСОБА_1 в особі представника адвоката Петрової М.О. подала апеляційну скаргу, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2022 скасувати та прийняти нове рішення про часткове задоволення позовних вимог Концерну «МТМ» про стягнення заборгованості за комунальні послуги із застосуванням трирічного строку позовної давності за період з липня 2019 року до червня 2022 року.

В обґрунтування апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що Концерн «МТМ» звернувся до суду, надавши розрахунок нарахованої заборгованості межами строку позовної давності. На думку скаржниці, трирічний строк позовної давності діє у період з липня 2019 року до червня 2022 року, з урахуванням дати подачі позову 10 червня 2022 року.

За твердженням ОСОБА_1 , з розрахунку заборгованості видно, що за період з березня 2015 року до квітня 2019 року жодної оплати від відповідача не надходило. А сума394,91 грн, яку вона сплатила у травні 2019 року, є сплатою періодичного платежу. При внесенні відповідачем цієї оплати, працівник Запоріжзв`язоксервіс зазначив з комп`ютерної програми саме цю суму, необхідну для сплати періодичного щомісячного платежу.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу.

У відзиві Концерн «МТМ» заперечує проти доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , просить залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2022 року залишити без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частково задовольняючи позовні вимоги Концерну «МТМ» та стягуючи заборгованість за спожиті послуги з опалення відповідача, суд першої інстанції правильно визначився із нормами матеріального права, встановивши, що відповідач є споживачем послуг з постачання централізованого опалення, проте суд виходив з обґрунтованості таких вимог у період з червня 2016 року до жовтня 2021 року, частково задовольнивши клопотання відповідача про застосування строку позовної давності. Суд застосував переривання строку позовної давності з оплати за послуги з централізованого опалення, визначивши сплату відповідачем, здійснену у травні 2019 року, як таку, що не є сплатою періодичного платежу.

Колегія суддів не погоджується з таким висновком, з огляду на таке.

Так, суд першої інстанції встановив, підтверджується матеріалами справи та не заперечували сторони, що відповідачу надавались послуги з централізованого опалення за адресою: АДРЕСА_1 , де зареєстрована ОСОБА_1 , що підтверджено витягом з Реєстру територіальної громади м. Запоріжжя (а.с.11).

Відповідно до довідки філії Концерну «Міські теплові мережі» Олександрівського району щодо заборгованості за послуги з централізованого опалення, а також розрахунку суми заборгованості, за період з 01 березня 2015 року до 31 жовтня 2021 року заборгованість відповідача за надані послуги з централізованого опалення складає 7755,27 грн (а.с. 5, 6-7).

В матеріалах справи міститься розрахунок суми позову, із якого видно, з березня 2015 року до травня 2019 року, відповідач взагалі не сплачувала позивачеві грошові кошти за ці послуги (а.с.6, зворот).

Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 ЦК України, відповідно до якої цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Відповідно до п.1 ч. 3 ст. 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно із п. 3 ч. 2 ст. 21 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Пунктом 8 «Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року №630 «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», встановлено, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформлюється на підставі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води, затвердженого Постановою КМУ від 21 липня 2005 року №630.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок, щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність договору на надання житлово-комунальних послуг сама по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (Постанова Верховного суду України від 30.10.2013 по справі 6-59цс13).

Відсутність укладеного між сторонами договору, обов`язковість укладання якого лежить і на споживачеві, і на теплопостачальній організації не виключає можливості стягнення з споживача на користь теплопостачальній організації вартості послуг з теплопостачання, оскільки між сторонами склалися фактичні договірні відносини.

Таким чином, між позивачем та відповідачем виникли відносини, що породжують цивільні права та обов`язки, оскільки позивач надає житлово-комунальні послуги до квартири, в якій зареєстрована відповідач, а відповідач ними користується.

Отже, на думку апеляційного суду, доводи скаржниці про необґрунтованість позовних вимог до укладання нею договору з позивачем не знайшли свого підтвердження.

Відповідно до ст. 525 ЦК України одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, одностороння відмова не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також права та обов`язки зазначених учасників відносин регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Відповідно до статті 1 зазначеного Закону комунальні послуги це результат господарської діяльності, спрямованої на задоволення потреб фізичної чи юридичної особи у забезпеченні холодною та гарячою водою, водовідведенням, газо- та електропостачанням, опаленням. Споживачем за цим Законом є фізична чи юридична особа, яка отримує або має намір отримати житлово-комунальну послугу.

Пунктом 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачено право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

За умовами ст. 68 Житлового кодексу України та ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» закріплено обов`язок споживача оплачувати вказані послуги.

Згідно з Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення (далі Правила), затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 за № 630, централізоване постачання гарячої води - це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у гарячій воді, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання.

Відповідно до Правил, централізоване опалення це послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання.

Таким чином, позивач є виконавцем з надання послуг з теплопостачання та надавав послуги з централізованого теплопостачання у приміщення квартири відповідачів.

Виходячи з наведених норм матеріального права, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що відсутність договору між позивачем та відповідачем не позбавляє відповідача обов`язку сплачувати комунальні послуги, пов`язані з утриманням майна, яке перебуває у його користуванні.

Також суд першої інстанції правильно не взяв до уваги заяву Концерну «МТМ» до Олександрівського ВДВС м. Запоріжжя ГТУЮ у Запорізькій області, на яку посилалась представник відповідача як на підставу відсутності боргу станом на 24 квітня 2019 року, оскільки у цій заяві Концерн «МТМ» просить закрити виконавче провадження за виконавчим документом № 2-н/331/1358/14 від 23 жовтня 2014 року, відповідно, період стягнення боргу за яким передує даті видачі судового наказу.

Відповідно до ст. 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання, відповідно до ч. 1 ст. 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Суд першої інстанції встановив, що позивач виконував свій обов`язок з надання послуги, відповідач нею користувалась, а тому виходячи із вищенаведених вимог законодавства відповідачі була зобов`язана своєчасно вносити плату за надані комунальні послуги.

Проте, відповідач ці зобов`язання не виконувала неналежним чином, внаслідок чого утворилась заборгованість перед позивачем.

Вирішуючи питання щодо розміру заборгованості, а також наявності підстав для застосування наслідків пропуску строку позовної давності, апеляційний суд враховує таке.

Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутись до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України, перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач подавала заяву про застосування строків позовної давності.

Концерн «МТМ» був обізнаний, що відповідач протягом тривалого часу не здійснювала оплату за надані послуги, оскільки на рахунок позивача не надходили відповідні грошові кошти.

Відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до ЗУ «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» від 30 березня 2020 року, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений пунктом 12, набрав чинності 02 квітня 2020 року.

Постановою Кабінету Міністрів України «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» від 11 березня 2020 року № 211 з 12 березня 2020 року на території України був встановлений карантин.

Дія карантину продовжена до 31 грудня 2022 року на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09 грудня 2020 року № 1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами та доповненнями).

Оплата періодичного платежу не може бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин боргу (постанова ВС від 23 грудня 2020 року у справі № 127/23910/14-ц).

За таких обставин, колегія суддів доходить висновку, що позовна давність за вимогами Концерну «МТМ» за період з 01 березня 2015 року до 01 квітня 2017 рокусплила, а висновок суду першої інстанції про те, що позовна давність переривалась на час, коли у травні 2019 року відповідач сплатила суму 394,91 грн. є помилковим.

Враховуючи суми щомісячних платежів, що відображені у розрахунку заборгованості з травня 2019 року, згідно з яким відповідач сплачувала кожного наступного місяця суму, нараховану їй за попередній місяць у розмірі періодичного платежу, округляючи її до гривні, колегія суддів приймає довід скаржниці про те, що сума 394,91 грн. сплачена також, як періодичний платіж на підставі інформації, яку отримала скаржниця від позивача в телефонному режимі.

Викладене свідчить про те, що рішення суду першої інстанції не відповідає матеріалам справи, висновок суду про стягнення заборгованості за послуги з опалення за період з червня 2016 року до жовтня 2021 року є помилковим.

Отже, оскільки рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення з відповідача ухвалено з порушенням норм процесуального права, воно в цій частині відповідно до ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позовних вимог Концерну «МТМ» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за централізоване опалення за травня 2017 року до жовтня 2021 року.

Таким чином, доводи апеляційної скарги частково знайшли своє підтвердження, у зв`язку з чим, рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2022 року належить скасувати, прийняти у цій справі нову постанову про часткове задоволення позову.

Згідно з ч.ч. 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України витрати, понесені Концерном «МТМ» за подання позовної заяви у сумі 1299,80 грн належить стягнути з ОСОБА_1 . При цьому, судовий збір за подання апеляційної скарги, враховуючи звільнення відповідача від сплати судового збору за її подання, в сумі 1037,79 грн належить стягнути з позивача в дохід держави.

Керуючись ст. ст. 7 ч. 13, 141, 367, 369 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 381, 382, 384, п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника адвоката Петрової Марини Олександрівни задовольнити частково.

Рішення Жовтневого районного суду м. Запоріжжя від 27 липня 2022 року скасувати, прийняти нову постанову, за якою:

«Позов Концерну «Міські теплові мережі» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості по оплаті за комунальні послуги задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за централізоване опалення за період з травня 2017 року до жовтня 2021 року в сумі 4063 (чотири тисячі шістдесят три) гривні 32 (тридцять дві) копійки.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати на сплату судового збору у розмірі 1299 (одна тисяча двісті дев`яносто дев`ять) гривень 80 (вісімдесят) копійок.

Стягнути з Концерну «Міські теплові мережі» витрати на сплату судового збору у розмірі 1037 (одна тисяча тридцять сім) гривень 79 (сімдесят дев`ять) копійок в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28 листопада 2022року.

Головуючий:

Судді: