Провадження № 2/760/8390/22
Справа № 760/8749/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.09.2022 м. Київ

Солом`янський районний суд міста Києва в складі: головуючого судді - Зуєвич Л.Л.,

за участю: секретаря судового засідання - Кушніра Р.С.;

представника позивача - ОСОБА_1 (ордер від 30.12.2021),

відповідачки - ОСОБА_2 (особисто, паспорт),

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_3 /далі - ОСОБА_3 / ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 /далі - ОСОБА_2 / ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ;РНОКПП: НОМЕР_2 ; адреса: АДРЕСА_2 ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації /далі - Служба у справах дітей та сім`ї / (; адреса: 03020, м. Київ, пр. Повітрофлотський, 41), про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини,

В С Т А Н О В И В:

Рух справи

19.07.2022 до Солом`янського районного суду міста Києва надійшов вказаний позов, датований 13.07.2022, за підписом позивача, в якому ставиться питання про:

- розірвання шлюбу, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який зареєстровано 29.08.2009 Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва, про що зроблено актовий запис № 2207;

- визначити місце проживання дітей: доньки - ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ) та син - ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ) з батьком - ОСОБА_3 за адресою місця реєстрації останнього: АДРЕСА_1 :

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 19.07.2022 для розгляду зазначеної позовної заяви визначено суддю Зуєвич Л.Л. Справу фактично передано судді по реєстру 21.07.2022.

Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 25.07.2022 вказану позовну заяву прийнято до розгляду в порядку загального позовного провадження, підготовче засідання у справі призначено на 15.09.2022.

У судове засідання 15.09.2022 з`явились представник позивача та відповідачка, яким оголошувався склад суду та роз`яснювалось право на відвід. Відводів складу суду не заявлено.

В порядку ч. 1 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) здійснювалось повне фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Обґрунтування позову

В позові вказується, що 29.08.2009 між ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 було укладено шлюб, який був зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів міста Києва, про що було видано свідоцтво Серії НОМЕР_3 від 29.08.2009 (свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 29.08.2009).

Зазначається, що від цього шлюбу подружжя нас народилися діти:

- донька ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 від 23.03.2010);

- син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_6 від 09.10.2013).

В обґрунтування вимог позову вказано, що протягом останнього року сімейне життя між подружжям поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення шлюбних відносин, кожен з подружжя має протилежні погляди на життя, сім`ю та виховання дитини, подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться.

Вказується, що основна причина розпаду сім`ї це різниця характерів та відсутність між подружжям взаєморозуміння.

Позивачем зауважується, що через різне місце проживання між сторонами було досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей, після розірвання шлюбу, а також участі у забезпеченні умов життя дітей таким чином: донька, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та син ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , проживатимуть з позивачем ( ОСОБА_3 ) за фактичним місцем реєстрації, а саме: АДРЕСА_1 . Проте, незважаючи на таку усну домовленість, оскільки вона не гарантує, що в подальшому відносини між сторонам не зіпсуються, позивач вважає за доцільне, щоб даний факт був врегульований судом.

Щодо правової позиції відповідача

19.07.2022 до суду надійшла заява відповідачки ( ОСОБА_2 ) в якій вона позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Солом`янської РДА, про розірвання шлюбу та встановлення місця проживання дітей, визнає та просить задовольнити в повному обсязі.

У судовому засіданні ОСОБА_2 підтвердила, що позовні вимоги визнає в повному обсязі. Зазначила, що дітей любить, проте вимушена їхати закордон на певний період часу на лікування.

Встановлені судом фактичні обставини справи

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд встановив наступне.

Матеріалами справи підтверджено, що 29.08.2009 між сторонами у справі: ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) - укладено шлюб, зареєстрований Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним центром розвитку сім`ї, про що складено актовий запис № 2207 та видано свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_4 від 29.08.2009 (а.с. 3).

У цьому шлюбі у подружжя народились діти:

- донька: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_7 від 23.03.2010 (а.с. 6);

- син: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується долученою до матеріалів справи копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 від 09.10.2013 (а.с. 7);

Позивач вказує, що кожен з подружжя має протилежні погляди на життя, сім`ю та виховання дитини, подружні відносини між сторонами припинені, спільне господарство не ведеться. Зазначає, що через різне місце проживання між сторонами було досягнуто згоди стосовно визначення місця проживання дітей, після розірвання шлюбу з позивачем ( ОСОБА_3 ).

Відповідачка позовні вимоги визнає та підтримує.

Мотиви, з яких виходить суд при розгляді цієї справи та застосовані ним норми права

Суд враховує, що за змістом ч.ч. 3, 4 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем. Ухвалення в підготовчому засіданні судового рішення у разі відмови від позову, визнання позову, укладення мирової угоди проводиться в порядку, встановленому статтями 206, 207 цього Кодексу.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

За змістом ч. 1 ст. 110, ст. 112 Сімейного кодексу України (далі - СК України) позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітніх дітей та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Збереження шлюбу можливе на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємодопомоги та підтримки, тобто на тому, що є моральною основою шлюбу, проте, як встановлено судом, позивач не має намір зберігати шлюб з відповідачем.

Позивач скористався наданим правом та звернувся до суду з позовом у даній справі, наполягає на розірванні шлюбу.

Сторони не виявили бажання примиритись.

Згідно з положеннями ч.ч. 3, 4 ст. 56 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.01.2020 у справі № 200/952/18 (провадження № 61-14859св19) викладена правова позиція відповідно до якої:

«Згідно із статтею 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

За положеннями частини третьої статті 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Відповідно до частини першої статті 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

За положеннями статті 112 СК України при вирішенні питання про розірвання шлюбу суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Одночасно згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

Беручи до уваги те, що ні у заяві про перегляд заочного рішення, ні в апеляційній скарзі на рішення місцевого суду ОСОБА_2 не обґрунтовувалась необхідність надання строку на примирення подружжя, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 не бажає зберігати подружні відносини із заявником доводи відповідача про порушення його права на призначення подружжю строк для примирення є безпідставними».

Суд, перевіривши фактичні обставини справи письмовими доказами, дійшов висновку про те, що подальше подружнє життя суперечитиме інтересам як позивача, так і відповідача, збереження сім`ї є неможливим. З урахуванням викладеного, позовні вимоги щодо розірвання шлюбу є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Разом з тим, щодо вимог про визначення місця проживання дітей, суд враховує, що за змістом ч. 8 ст. 7 СК України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї.

Згідно з ст. 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Відповідно до ст. 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.

Статтею 161 СК України передбачено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

За змістом ст. 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї,посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками, іншими особами спору щодо її виховання, місця проживання, у тому числі при вирішенні спору про позбавлення батьківських прав, поновлення батьківських прав, а також спору щодо управління її майном. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси.

Положенням ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Україною 27.02.1991, закріплено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ст. 6 Декларації прав дитини, прийнятій Генеральною Асамблеєю ООН 20.11.1959, дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона має, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Крім того, згідно з ст. 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 28.12.2020 у справі № 487/2001/19-ц, міжнародні та національні норми не містять положень, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною. При визначенні місця проживання дитини судами необхідно крізь призму врахування найкращих інтересів дитини встановлювати та надавати належну правову оцінку всім обставинам справи, які мають значення для правильного вирішення спору. Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини, враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо, а також дотримуватися балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини і обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Водночас, суд враховує, що за змістом ч. 4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.

У даній справі відповідачкою позов визнано. Обставин, за яких визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, судом не встановлено.

Отже, оскільки відповідачка визнала позов і позовних вимог про визнання місця проживання дітей разом з нею не заявляла, негативних відомостей про позивача і про його відношення до дітей суду не надано, суд приходить висновку про можливість ухвалення рішення на користь позивача, оскільки не встановлено, що таке рішення буде суперечити інтересам дітей або інших осіб, чи призведе до погіршення становища дітей.

З урахуванням викладеного у сукупності, позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Згідно з ч. 2 ст. 114 СК України, у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Суд роз`яснює, що відповідно до п.п. 1, 2, 3 р. 3 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, затверджених наказом Міністерства юстиції України від 18.10.2000 № 52/5 (який зареєстровано в Міністерстві юстиції України 18.10.2000 за № 719/4940), державна реєстрація розірвання шлюбу проводиться органами державної реєстрації актів цивільного стану у встановлених законом випадках. У разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу. Відділ державної реєстрації актів цивільного стану, який отримав рішення суду про розірвання шлюбу, повинен у день його надходження зробити відмітку про розірвання шлюбу на лицьовому боці актового запису про шлюб, зазначивши дату і номер рішення суду, повне найменування суду, яким ухвалено рішення, а також внести відповідні відомості до Державного реєстру актів цивільного стану громадян. Після цього не пізніше наступного робочого дня відділ державної реєстрації актів цивільного стану надсилає повідомлення (додаток 9) до архіву органу державної реєстрації актів цивільного стану, у якому зберігається другий примірник актового запису про шлюб, який у строк, що не перевищує семи робочих днів з дня отримання повідомлення, проставляє у ньому відповідну відмітку.

Враховуючи наведене, керуючись ст.ст. 2-13, 76-81, 89, 200, 206, 259, 263-265, 268, 273, 352, 354, 355 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Солом`янської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дитини, - задовольнити.

Розірвати шлюб, укладений 29.08.2009 між ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) та ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ), зареєстрованого Центральним відділом реєстрації шлюбів м. Києва з державним Центром розвитку дитини, актовий запис № 2207.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей:

- ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 )

- ОСОБА_5 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 )

з батьком - ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ) за адресою місця реєстрації останнього, якою на момент винесення судового рішення є: АДРЕСА_1 .

Рішення може бути оскаржено безпосередньо (ч. 1 ст. 355 ЦПК України) до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення (ч. 1 ст. 354 ЦПК України).

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду (ч. 2 ст. 354 ЦПК України).

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч. 2 ст. 358 ЦПК України (ч. 3 ст. 354 ЦПК України).

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано (ч. 1 ст. 273 ЦПК України).

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду (ч. 2 ст. 273 ЦПК України).

Суддя Л. Л. Зуєвич