КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 753/14314/21

Апеляційне провадження 22-ц/824/9405/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Махлай Л.Д.,

суддів Немировської О.В., Ящук Т.І.

сторони

позивач Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України

відповідачі ОСОБА_1

розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Котвицького В.Л., у справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди в порядку регресу,

в с т а н о в и в :

у липні 2021 рокуВійськова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просила стягнути 23 119,70 грн в рахунок відшкодування матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову позивач зазначав, що 15.07.2020 в м. Києві на бульв. Дружби Народів з вини відповідача сталась ДТП, внаслідок якої було пошкоджено автомобіль «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить позивачу.

02.09.2020 постановою Печерського районного суду міста Києва відповідача визнано винним у спричиненні зазначеної дорожньо-транспортної пригоди. В результаті дорожньо-транспортної пригоди автомобілю належного позивачу заподіяно матеріальну шкоду.

Згідно акту виконаних робіт ТОВ «Еліт-Автоцентр» вартість ремонту автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 складає 42 479,00 грн та зазначені кошти за ремонт автомобіля сплачені 16.11.2020.

Цивільно-правова відповідальність відповідача на час ДТП була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна», до якого вони звернулися із заявою про відшкодування шкоди.

ПрАТ «СК «Євроінс Україна» складено страховий акт № 31153/20 від 02.09.2020, відповідно до якого розмір страхового відшкодування встановлено у сумі 19 359,30 грн. ПрАТ «СК «Євроінс Україна» виплатило страхове відшкодування у сумі 19 359, 30 грн, відтак залишок невідшкодованих збитків складає 23 119,70 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 15.06.2022 у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з даним рішенням суду, ВЧ НОМЕР_1 Національної гвардії України подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Посилається на неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. А саме, судом не враховано, що у разі якщо для відновлення пошкодженого автомобіля ремонт здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого транспортного засобу. Сторонами не оспорюється факт ДТП , вина відповідача та отримання від страховика суми страхового відшкодування. Судом не враховано постанову Верховного Суду України від 02.12.2015 у справі № 6-691цс15, в якій зроблено висновок про те, що правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу автомобіля, що підлягають заміні, оскільки у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці. Суд не звернув уваги, що різниця між виплаченою сумою та вартістю відновлювального ремонту виникла в тому числі законодавчими обмеженнями щодо відшкодування шкоди страховиком, а саме: врахуванням зносу при відшкодуванні витрат, пов`язаних із відновлювальним ремонтом.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомленням учасників справи.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 , 15.07.2020 о 20 год. 00 хв., в м. Києві, по бул. Дружби Народів, керуючи автомобілем марки «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_3 , порушив п. 13.1 Правил дорожнього руху України, а саме: не дотримався безпечної дистанції внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом марки «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 .

02.09.2020 постановою Печерського районного суду м. Києва винним у спричиненні дорожньо-транспортної пригоди визнано водія автомобіля «Peugeot», д.н.з. НОМЕР_3 ОСОБА_1 .

В результаті ДТП автомобілю «Toyota», д.н.з. НОМЕР_2 , що належить на праві власності ВЧ № НОМЕР_1 Національної гвардії України, заподіяно матеріальні збитки у сумі 42 479,00 грн.

На момент настання дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідача була застрахована у ПрАТ «СК «Євроінс Україна».

02.09.2020 страхове відшкодування виплачено ПрАТ «СК «Євроінс Україна» на підставі заяви та згідно платіжного доручення № 3680 у розмірі 19 359,30 грн.

Відповідно до страхового акту № 31153/20 від 02.09.2020 ліміт відповідальності за шкоду, спричинену майну становить 130 000 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що ліміт відповідальності страховика не перевищує суму збитків, а тому підстави для стягнення будь - яких збитків з відповідача відсутні.

Колегія суддів не може погодитися з такими висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Згідно ч. 2 ст. 1187 ЦК України, шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Згідно п.1 ч. 1 ст. 1188 ЦК України, шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (частина друга статті 1187 ЦК України).

Разом із тим правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.

Відповідно до ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України від 01.07.2004 № 1961 -IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (далі - Закон № 1961-IV).

За змістом Закону № 1961-IV (ст. 9, 22-31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння дорожньо-транспортної пригоди) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи. Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування. Таке відшкодування повинно відповідати розміру оціненої шкоди, але якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, в разі, якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування шкоди, завданої особою, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, ця особа зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Відтак відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом № 1961-IV у страховика не виник обов`язок з виплати страхового відшкодування, чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика. В останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування.

За матеріалами справи встановлено, що цивільна відповідальність завдавача шкоди на час ДТП була застрахована ПрАТ «СК «Євроінс Україна», яка визнала дану ДТП страховим випадком та сплатила страхове відшкодування у сумі 19 359,30 грн.

Відповідач не надав до суду договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, проте із листів ПрАТ «СК «Євроінс Україна» та страхового акту вбачається, що ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну складає 130 000 грн, при цьому франшиза становить 2 600 грн.

Суд не звернув уваги на те, що ПрАТ «СК «Євроінс Україна» не має зобов`язання щодо відшкодування шкоди у повному розмірі, оскільки договором передбачена франшизи.

Крім того, пунктами 9.1, 9.4 ст. 9 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» встановлено, що страхова сума - це грошова сума, у межах якої страховик зобов`язаний здійснити виплату страхового відшкодування відповідно до умов договору страхування.

Відповідно до ст. 29 цього Закону, у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлюваним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 1192 ЦК України, розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Чинним законодавством передбачено як стягнення відшкодування шкоди на підставі звітів про вартість матеріальної шкоди для подальшого ремонту автомобіля, або отримання відшкодування, якщо особа не бажає відновлювати транспортний засіб, так і за доказами про реально понесені витрати на відновлювальний ремонт автомобіля.

Відповідно до договору № 39АС/20 від 04.11.2020, калькуляції до цього договору, акту виконаних робіт № ТО-К2-0080, платіжного доручення від 16.11.2020 позивач сплатив за відновлювальний ремонт автомобіля «Toyota», д.н.з. НОМЕР_4 грн.

Матеріали справи не містять будь - яких заперечень відповідача про те, що при відновлювальному ремонті автомобіля позивача здійснено ремонт чи заміну деталей, пошкодження яких не пов`язане з ДТП, яка сталася з його вини.

Відтак суд не врахував, що суми страхового відшкодування 19 359,30 грн, яке виплачене позивачу 02.09.2020 з урахуванням франшизи та з урахуванням зносу транспортного засобу недостатньо для відновлення автомобіля та приведення його у такий стан, який був до ДТП.

Проте, за правилами ч. 2 ст. 1192 ЦК України та ст. 1194 ЦК України позивач має право на отримання від особи, яка завдала шкоди тієї суми відшкодування, яка не може бути виплачена як страхове відшкодування зважаючи на умови договору страхування та вимоги ст. 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».

Суд не врахував положень вищезазначених норм та дійшов помилкових висновків про відсутність правових підстав для задоволення позову.

За таких обставин колегія суддів прийшла до висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про задоволення позову.

Судовий збір, сплачений при подачі позовної заяви у сумі 2 270 грн та при подачі апеляційної скарги у сумі 3 405 грн, відповідно до правил ст. 141 ЦПК України підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381-383 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 15 червня 2022 року скасувати. Позов Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживаючого АДРЕСА_1 на користь Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 23 119,70 грн у рахунок відшкодування матеріальної шкоди та 5 675 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня складення постанови до Верховного Суду шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до цього суду лише з підстав, викладених у ст. 389 ЦПК України.

Постанова складена 22.11.2022.

Головуючий Л. Д. Махлай

Судді О. В. Немировська

Т. І. Ящук