25.11.2022 Єдиний унікальний номер 265/6140/21
Справа № 205/6140/22
Провадження № 2п/205/49/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 листопада 2022 року м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська в складі: головуючого судді Федотової В.М., за участю секретаря судового засідання Глух Т.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 15 лютого 2022 року по цивільній справі № 265/6140/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

ВСТАНОВИВ:

28.09.2022 року представник заявника адвокат Кайдаш С.І. звернулася до суду із заявою про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 15 лютого 2022 року по цивільній справі № 265/6140/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування заяви зазначила, що 15 лютого 2022 року Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя ухвалено заочне рішення у цивільній справі № 265/6140/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. ОСОБА_1 не знала про судовий процес, судову повістку вона не отримувала, отже не була належним чином повідомлена про розгляд справи. Оскільки вона не знала про розгляд справи, то не мала можливості надати суду докази, якими заперечує проти задоволення позову.

У своїй заяві представник позивача просить переглянути заочне рішення, ухвалене Орджонікідзевським районним судом м. Маріуполя від 15 лютого 2022 року по цивільній справі № 265/6140/21, скасувати його та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Представник заявника адвокат Кайдаш С.І. у судове засідання не з`явилася, про час, дату та місце розгляду заяви повідомлялася належним чином, що підтверджується розпискою, яка міститься у матеріалах справи.

Оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України про виклик до суду відповідача ОСОБА_2 було розміщено 15 листопада 2022 року, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 Цивільного процесуального кодексу України, тому з 15 листопада 2022 року він вважається повідомленим про дату, час і місце розгляду справи, однак у судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, відзив не подав, будь-яких заяв від нього не надходило.

Суд у зв`язку з вищевикладеним зазначає, що стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікована Україною Законом № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, гарантує право на справедливий і публічний розгляд справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

При цьому обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції (рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року у справі «Смірнова проти України»).

Рішеннями Європейського суду визначено, що сторона, яка задіяна в ході судового розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосується безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд, враховуючи ту обставину, що учасникам справи були створені належні та достатні умови для подання суду відповідних заяв по суті справи, заяв із процесуальних питань та доказів, вважає, що чергове відкладення розгляду справи порушуватиме розумний строк розгляду вказаної справи, у зв`язку із чим суд вважає за необхідним ухвалити відповідне рішення по справі.

За таких обставин, з урахуванням ч. 1 ст. 287 ЦПК України суд вважає можливим провести розгляд заяви про перегляд заочного рішення за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши заяву про перегляд заочного рішення та додані до неї документи, приходить до висновку, що заява не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що заочним рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 15 лютого 2022 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу було частково, шлюб між ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , зареєстрований Лівобережним районним у місті Маріуполі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції Донецької області, актовий запис № 342 від 23.09.2017 року було розірвано, вирішено питання розподілу судових витрат (а.с. 6-8).

Відповідно до положень ст. 284 ЦПК України заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив за письмовою заявою відповідача.

Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 285 ЦПК України у заяві про перегляд заочного рішення, окрім обставин, що свідчать про поважність причин неявки в судове засідання та (або) неповідомлення їх суду, а також причин неподання відзиву, і доказів про це, повинно бути зазначено посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти вимог позивача.

На підставі ст. 288 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та не повідомив про причини неявки з поважних причин і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Тобто, для скасування заочного рішення необхідна наявність одночасно двох наведених умов.

Використання законодавцем в конструкції коментованої ст. 288 ЦПК України сполучника «і» дозволяє зробити висновок, що для скасування заочного рішення необхідно не лише встановити поважність причин неявки відповідача в судове засідання, в якому було ухвалене заочне рішення, а й те, щоб його аргументи щодо обставин справи впливали на правильне її вирішення. Лише за сукупності цих двох умов можна говорити про наявність підстав для скасування заочного рішення і призначення справи для розгляду в загальному порядку.

Отже, відповідач повинен вказати на докази, якими обґрунтовуються заперечення проти вимог позивача. При цьому, заочне рішення підлягає скасуванню, тільки якщо докази, на які посилається відповідач, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Аналогічна правова позиція викладена у п. 30 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції».

Як вбачається із вказаного заочного рішенння, відповідача, відповідно до приписів ч. 11 ст. 128 ЦПК України, було повідомлено про розгляд справи шляхом розміщення оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України. Таким чином, відповідно до чинного процесуального законодавства ОСОБА_1 вважається належним чином повідомленою про дату розгляду справи.

Із заяви про перегляд заочного рішення вбачається, що докази, на які посилається ОСОБА_1 не мають істотного значення для вирішення справи.

Так, відповідно до статті 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно частини 1 статті 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами 3, 4 статті 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно із частиною 2 статті 104, частиною 3 статті105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до статті 110 СК України.

Частиною 3 статті 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч. 1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Отже, зважаючи на принципи рівноправності жінки і чоловіка, закон вимагає, щоб згода на одруження була взаємною. Принцип добровільності шлюбу є чинним не лише на стадії його реєстрації, а і під час знаходження в шлюбі, що зумовлює можливість добровільного розірвання шлюбу, про що записано в статті 16 Конвенції «Про дискримінацію жінок» в частині 1 підпункту «с», «однакові права і обов`язки під час шлюбу і після його розірвання».

Крім того, за час розгляду справи, після винесення рішення суду та до часу розгляду заяви про перегляд заочного рішення суду сторони не помирилися, що свідчить про небажання позивача зберегти сім`ю і про його незмінну позицію щодо небажання перебувати у шлюбі із відповідачем.

Суд вважає, що незгода відповідача на розірвання шлюбу не може бути підставою для скасування рішення суду, оскільки це буде суперечити інтересам позивача.

Крім того, суд звертає увагу, що рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 15 лютого 2022 року по цивільній справі № 265/6140/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу фактично не є заочним рішенням суду, оскільки у резолютивній частині вказаного рішення порядок оскарження прописаний безпосередньо до апеляційного суду.

Доводи та міркування, наведені відповідачем у заяві про перегляд заочного рішення, а саме щодо доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи та визначали необхідність перегляду заочного рішення, по своїй суті не свідчать про неповноту з`ясованих судом фактичних обставин справи.

Обставинам та доводам спору суд дав належну правову оцінку в мотивувальній частині вищевказаного заочного рішення, тому, враховуючи положення ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд не вбачає підстав для надання іншої оцінки обставинам справи, ніж вже зазначеної в заочному рішенні. Обґрунтування заяви про перегляд заочного рішення є, по суті, не згодою відповідача з ухваленим рішенням суду.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовим принципами, які мають скеровувати тлумачення ст. 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя. Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів, тобто остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншим словами, цей принцип гарантує остаточність рішень. Принцип юридичної визначеності вимагає поваги до принципу res judicata, тобто поваги до остаточного рішення суду. Водночас скасування рішення суду, яке вже частково виконано, може (поряд з іншими обставинами) свідчити про зведення принципу res judicata нанівець (п. 35 Рішення ЄСПЛ від 02 листопада 2004 року у справі «Трегубенко проти України» (заява № 61333/00).

Приймаючи рішення, в даному випадку про розірвання шлюбу, суд визнає той факт, що дотримання вимог процесуальної форми (у тому числі й щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце судового розгляду) є важливою гарантією їх прав та передумовою ухвалення законного та обґрунтованого рішення. Разом із тим, надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття явно несправедливого рішення. Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя. Правова позиція з цього приводу була висловлена Верховним Судом у Постановах від 14 лютого 2022 року у справі № 2-4744/11, від 19 лютого 2020 року у справі № 2-1931/10 та від 24 лютого 2021 року у справі № 1306/8251/2012.

Враховуючи викладене, розглядаючи вказану заяву про перегляд заочного рішення, оцінюючи надані по справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності, а також достатності та взаємності зв`язку у сукупності, зважаючи на те, що судом не встановлено обставин, які могли б вплинути на зміст ухваленого за результатами заочного розгляду справи рішення суду, суд приходить до висновку про відсутність правових підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення, а відтак вказана заява підлягає залишенню без задоволення.

Відповідно до ч. 4 ст. 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 284, 287, 260, 261, 353 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя від 15 лютого 2022 року по цивільній справі № 265/6140/21 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишити без задоволення.

Роз`яснити заявнику, що відповідно до пункту 4 статті 287 ЦПК України у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення, заочне рішення може бути оскаржене до апеляційного суду в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Федотова В.М.

.