Номер провадження: 22-ц/813/4143/22
Головуючий у першій інстанції Гниличенко М. В.
Доповідач Князюк О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії:

головуючого Князюка О. В.,

суддів: Погорєлової С.О., Заїкіна А. П.,

За участі секретаря судового засідання - Дубрянської Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди, -

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

09.10.2020 року позивач ОСОБА_1 , через адвоката Гусельщикову М.А., звернувся до Київського районного суду м. Одеси з позовом до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Прокуратури Одеської області, Державної казначейської служби України, в якому просив відшкодувати за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку державного бюджету на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 350 000 гривень, завдану останньому незаконними діями посадових осіб Головного управління національної поліції в Одеській області та посадовими особами Прокуратури Одеської області; стягнути з відповідачів судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що в провадженні СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. ОСОБА_1 є потерпілим у даному кримінальному провадженні. На думку позивача в матеріалах кримінальної справи достатньо підстав для притягнення винної особи до кримінальної відповідальності, проте, досудове розслідування триває з вересня 2016 року, жодних слідчих дій направлених на встановлення винних осіб не проведено, не допитано усіх осіб, яким відомо про скоєний злочин. У зв`язку з чим, представником потерпілого ОСОБА_1 неодноразово направлялись на ім`я слідчого різні клопотання, однак вони не були розглянуті, як слідчим, так і органами прокуратури, тому потерпілий був змушений звертатися до слідчого судді із відповідними скаргами на дії слідчого та прокурора, та вказані скарги судом було задоволено.

Позивач вважає, що протиправними діями відповідачів йому було спричинено моральну шкоду, розмір якої він оцінює в сумі 350000 грн. та просить стягнути з Головного управління Національної поліції в Одеській області та Одеської обласної прокуратури.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2021 року у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування за рахунок Державного бюджету України шляхом списання Державною казначейською службою України коштів з рахунку Державного бюджету на користь ОСОБА_1 моральної шкоди в розмірі 350000 /триста п`ятдесят тисяч/ гривень, завданої останньому незаконними діями посадових осіб Головного управління національної поліції в Одеській області та посадовими особами Прокуратури Одеської області - відмовити

Рішення суду обґрунтовано тим, що судове розслідування у кримінальному провадженні № 0004125 на даний час триває. Сам по собі факт того, що слідчим своєчасно не розглядуються клопотання потерпілої сторони, не тягне наслідків цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність посадових осіб органів внутрішніх справ, прокуратури чи суду заподіяли йому моральної шкоди.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

Не погоджуючись із рішенням суду, 13.08.2021 року ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу відповідно до вимог якої, апелянт просить суд скасувати рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2021 року та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди в повному обсязі.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Позивач вважає, що Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2021 року по справі № 947/28815/20 є незаконним та необґрунтованим, таким, що постановлено з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права, у зв`язку з наступним.

В провадженні СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004125 від 24.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Потерпілим у кримінальному провадженні є ОСОБА_1 .

Так, 21.09.2016 року приблизно о 17:00 невідомі особи знаходячись біля магазину «Сільпо» по вул. Ак. Філатова, буд. 1 у м. Одесі з застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, заволоділи особистими речами потерпілого - ОСОБА_1 .

Внаслідок чого, потерпілому ОСОБА_1 було спричинено тілесні ушкодження, а саме, відповідно до висновку експерта № 3290 від 16.02.2018 року, закритий перелом лівого ребра, закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, синець повік лівого ока, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В ході досудового розслідування, потерпілий ОСОБА_1 впізнав особу яка спричинила йому тілесні ушкодження, як громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить службу в ГУНП в Одеській області від 03.03.2017 року. Відповідно до Наказу № 392 о/c від 03.03.2017 року ОСОБА_2 прийнято на службу в поліції оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області. Неодноразово потерпілий вказував, що він впізнав особу, яка вчинила злочин проти нього, надавав роздруківки з мережі інтернет в якій міститься інформація про цю особу. ОСОБА_2 навіть був допитаний слідчим по факту події що сталася 21.09.2016 року.

Так, в матеріалах досудового розслідування внесеного до ЄРДР за № 0004125 від 24.09.2016 року наявні достатні докази для підозри ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у вчиненні кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України. Однак, до сьогодні, особі, яку впізнав потерпілий - ОСОБА_3 не вручено повідомлення про підозру.

Досудове розслідування триває з вересня 2016 року. В процесі проведення досудового розслідування жодних слідчих дій направлених на встановлених винних осіб не проведено, більше ніж за п`ять років не витребувано відео з камер поблизу місця скоєння злочину, не встановлено та не допитано усіх осіб, що працювали у той день в магазині «Сільпо».

Неодноразово представником потерпілого ОСОБА_1 було направлено слідчому клопотання у тому числі і клопотання про проведення відповідних слідчих дій. Однак, вказані клопотання було проігноровано як слідчим так і прокуратурою. У зв`язку з чим, потерпілий був вимушений звертатися до слідчого судді із відповідними скаргами на дії слідчого та прокурора.

Суд першої інстанції досліджуючи докази, що містяться в матеріалах справи, дійшов до хибного висновку, що факт протиправності дій з боку слідчого або прокуратури судом не визнано. В матеріалах справи містяться Ухвали слідчих суддів, зокрема, Ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.06.2018 року (справа № 520/7093/18), якою скаргу адвоката Гусельщикової М.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого в порядку ст.303 КПК України задоволено.

Зобов`язано слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004125 від 24.09.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України невідкладно розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 про проведення слідчих (розшукових) дій від 19.02.2018 року та повторне клопотання від 30.05.2018 року, про що негайно повідомити останнього, Ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року (справа № 522/17743/18), якою скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гусельщикова М.А. на бездіяльність прокурора задоволено. Зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Одеської області розглянути клопотання ОСОБА_1 та адвоката Гусельщикової М.А. від 19 лютого 2018 року, 13 липня 2018 року, 03 серпня 2018 року, у відповідності до вимог ст. 220 КПК України.

Ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2019 року (справа № 520/7093/18), якою скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого в порядку ст. 303 КПК України задоволено. Визнано бездіяльність та зобов`язано слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Прохорова К.І., який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004125 від 24.09.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України невідкладно розглянути клопотання, що надійшло 20.11.2019 року від адвоката потерпілого ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про проведення слідчих дій, а саме: пред`явлення осіб - для впізнання за фото знімками, або матеріалами відео запису, про що негайно повідомити останнього.

Разом з тим, незважаючи на неодноразові скарги на дії та бездіяльність відповідачів, досудове розслідування не проводиться.

Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що слідчі дії, а саме: пред`явлення осіб для впізнання за фото знімками, або матеріалами відео запису, до сьогодні, не проведені.

Суд першої інстанції, досліджуючи хронологічну довідку щодо руху кримінальної справи, прийшов до висновку, що слідчим проводяться різні процесуальні дії, разом з тим, висновок суду першої інстанції є хибним.

З вказаної інформації чітко вбачається, що досудове розслідування проводиться неефективно що призводить до надмірної тривалості кримінального провадження. Остання дата у довідці наданій відповідачем є 24.12.2019 року, цією датою представником потерпілого отримано відповідь на всі клопотання, після оскарження бездіяльності слідчому судді, що по своїй суті не є слідчою дією. З вказаної довідки вбачається, що планується у найближчий час, проведення одночасного допиту між потерплим та свідком, проведення впізнання з потерпілим та охоронцями. Разом з тим, вказані слідчі дії так і не було проведено.

Суд першої інстанції не звернув уваги, що хронологічною довідкою підтверджується, факт відсутності проведення слідчим будь-яких процесуальних та слідчих дій з 24. 12.2019 року та по день постановлення судом оскаржуваного рішення.

Посилання відповідача - Прокуратури Одеської області на відсутність рішення, яким би було визнано бездіяльність процесуального прокурора під час досудового розслідування є помилковим, оскільки, відповідно до статті 131-1 Конституції України статті 2 Закону України «Про прокуратуру» та статті 36 КПК України організація процесуальне керівництво досудовим розслідуванням, вирішення відповідно до закону інших питань під час кримінального провадження покладається на органи прокуратури, а тому не здійснення процесуальним прокурором контролю за досудовим розслідуванням свідчить про його бездіяльність.

ОСОБА_1 , обґрунтовує заподіяну йому шкоду, тим, що з моменту початку досудового розслідування за № 0004125 внесеного до ЄРДР ще 24.09.2016 року та по сьогодні не перестає зазнавати сильного стресу, душевного та морального страждання, не залишає надію на те, що винні особи, що вчинили злочин проти нього, будуть притягнуті до відповідальності, однак досудове розслідування проводиться неефективно, необхідні слідчі дії не проводяться зовсім, надмірна тривалість кримінального провадження призвела до моральних страждань позивача зумовлених необхідністю заявляти неодноразові вимоги до органів досудового розслідування виконати їх посадові обов`язки, перебуванні у напруженому психологічному стані, а тому мінімальний розмір відшкодування завданої йому моральної шкоди позивач оцінює в 350 000,00 грн.

З огляду на наведені обставини, апелянт вважає, що рішення суду підлягає скасуванню, з ухваленням нового рішення по суті позовних вимог.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

12.10.2022 року Прокуратурою Одеської області подано до суду відзив на апеляційну скаргу з якого вбачається, що відповідач вважає доводи апеляційної скарги необґрунтованими з огляду на наступне.

Так, апелянт, як на підставу для скасування оскаржуваного судового рішення, посилається на те, що судом першої інстанції залишено поза увагою. що хронологічної довідкою підтверджуються факт відсутності проведення слідчими будь-яких процесуальних та слідчих дій з 24.12.2019 року по день винесення судом оскаржуваного рішення. Також зазначає, що невиконання слідчим необхідних слідчих дій, та невжиття процесуальним прокурором належних заходів контролю за досудовим розслідуванням, призводить до заподіяння моральної шкоди потерпілому.

Між тим, такі доводи є необґрунтованими, виходячи із наступного.

Відмовляючи у задоволенні позову ОСОБА_1 , суд першої інстанції вірно виходив з того, що, по-перше, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності посадових осіб сам по собі не може свідчити про незаконність або протиправність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення моральної шкоди.

3 матеріалів справи вбачається, що у провадженні слідчого відділу Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області (на теперішній час Слідчий відділ ОРУП №l ГУНП в Одеській області) перебуває кримінальне провадження № 0004125 від 24.09.2016 за ч. 2 ст. 187 КК України.

Під час досудового розслідування слідчим вживались заходи, направлені на всебічне, повне та об`єктивне встановлення усіх обставин вчинення кримінального правопорушення, зокрема: проведено огляд місця події, призначено 2 судово-медичні експертизи на наявність та ступінь тяжкості тілесних ушкоджень, завданих ОСОБА_1 , встановлено та допитано свідків події, у тому числі особу, на яку вказано потерпілим, направлено доручення оперативним підрозділам у порядку ст. 40 КПК України для встановлення особи, якою вчинено кримінальне правопорушення, встановлених камер відеоспостереження, допитано потерпілого ОСОБА_1 та очевидця події племінника ОСОБА_1 - ОСОБА_5 .

На цей час досудове розслідування триває, слідчим проводяться слідчі (розшукові) дії, які направлені на повне, всебічне встановлення усіх обставин кримінального правопорушення.

При цьому прокурорами колишньої Одеської місцевої прокуратури №1 та на теперішній час Київської окружної прокуратури м. Одеси здійснювався нагляд за додержанням законів під час проведення досудового розслідування у формі процесуального керівництва досудовим розслідуванням вказаного кримінального провадження.

За результатами вивчення вказаного кримінального провадження процесуальним керівником (прокурором Одеської місцевої прокуратури №1 Найманом Є.О.) 26.03.2018 та 15.05.2019 рр. надані письмові вказівки (в порядку ст.36 КПІК України) та матеріали поправлені до СВ Київського ВП для подальшого проведення досудового розслідування.

Крім того, за результатами вивчення кримінального провадження процесуальним керівником (прокурором Київської окружної прокуратури м. Одеси Поченюком С.В.) 06.10.2021 надано письмові вказівки (в порядку с1. 36 КПК України) та матеріали направлені до СВ Одеського районного управління поліції ГУНП в Одеській області, для подальшого проведення досудового розслідування.

Отже, відповідач вважає, що доводи апеляційної скарги шодо неналежного процесуального керівництва прокурорами у вказаному кримінальному провадженні є помилковими.

До того ж відповідач зазначає, що пред`явлена до стягнення сума моральної шкоди у розмірі 350 000 грн позбавлена засад розумності, виваженості та справедливості.

Не заслуговують на увагу також доводи апеляційної скарги про наявність підстав для стягнення моральної шкоди внаслідок тривалості досудового розслідування.

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» кожен мас право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Статтею 6 Конвенції гарантується право людини і громадянина на справедливий суд. 3 аналізу практики ЄСПЛ щодо тлумачення поняття «розумний строк» вбачається, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для всіх справ і було б неприродно встановлювати один і той самий строк для всіх випадків.

Зокрема, у розумінні ССПЛ для визначення того, чи була тривалість певного строку розумною, передусім встановлюється початок цього строку та його закінчення. Строк, який слід брати до уваги в зазначеному відношенні, охоплює весь період провадження.

Обов`язковість урахування цілої низки конкретних обставин справи при визначенні розумності строку зумовила також необхідність створення ЄСПЛ переліку взаємопов`язаних критеріїв. У п.116 рішення ЕСПЛ від 12.03.2009 року у справі «Вергельський проти України» зазначено: «розумність тривалості провадження має оцінюватися у світлі конкретних обставин справи та з урахуванням таких критеріїв, як складність справи, поведінка заявника та відповідних органів (див., серед багатьох інших, п.67 рішення у справі «Пелісье і Сассі проти Франції»).

Також, у рішенні ЄСПЛ «Ігнаткіна проти України» зазначено, що «розумність» тривалості провадження має оцінюватись з огляду на обставини справи та з урахуванням таких критеріїв: складність справи, поведінка заявника та відповідних органів влади, а також важливість предмета спору для заявника.

У рішенні у справі «Броуган та інші проти Сполученого Королівства» Європейським судом з прав людини роз`яснено, що строк, який можна визначити розумним, не може бути однаковим для віх справ, і було б неприродньо встановлювати один строк в конкретному цифровому виразі для усіх випадків.

При цьому, відповідач вважає за необхідне також зазначити. що відповідно до статті 308 Кримінального процесуального кодексу України підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи законні інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право оскаржити прокурору вищого рівня недотримання розумних строків слідчим, дізнавачем, прокурором під час досудового розслідування.

Разом з цим, ОСОБА_1 не надано жодних доказів оскарження ним прокурору вищого рівня недотримання розумних строків у кримінальному провадженні № 0004125.

Окрім цього, ухвалами Київського районного суду м. Одеси від 13.06.2018 року та 06.12.2019 року та ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2018 бездіяльність прокуратури неправомірною не визнавалась.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги щодо порушення норм матеріального та процесуального права є помилковими та не спростовують вірних висновків суду, які ґрунтуються на законі, через що скарга підлягає відхиленню.

12 жовтня 2022 року відзив на апеляційну скаргу було подано ГУ НПУ в Одеській області, з якого, вбачається, що відповідач вважає рішення суду першої інстанції прийнятим з дотриманням норм матеріального та процесуального права, на підставі вірного встановлення обставин по справі, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 такою, що не підлягає задоволенню.

Відповідач вважає, що тези в позовній заяві позивача ОСОБА_1 стосовно того, що «досудове розслідування триває з вересня 2016 року. В процесі проведення досудового розслідування жодних слідчих дій направлених на встановлення винних осіб не проведено, більше ніж за чотири роки не витребувано відео з камер поблизу місця скоєння злочину, не встановлено та не допитано усіх осіб, що працювали у той день в магазині «Сільпо». З наданої довідки кримінального провадження вбачається відомості про вжиті заходи в ході проведення досудового розслідування.

Доводи апелянта про те, що неодноразово представником потерпілого ОСОБА_1 було направлено слідчому клопотання у тому числі і клопотання про проведення відповідних слідчих дій, які було нібито проігноровано як слідчим так і прокуратурою не повинні братися судом до уваги, оскільки дані твердження ґрунтуються тільки на припущеннях, та нічим не підтвердженні.

Отже, відповідач акцентує увагу, що посилання на те, що позивач неодноразово звертався до слідчого судді зі скаргами на бездіяльність слідчого або прокурора, однак суд звертає увагу на те, що суди, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого чи прокурора, забезпечують дотримання основних прав та інтересів особи та реалізують відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у такій діяльності.

При цьому, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб сама по собі не може свідчити про незаконність або протиправність їх діяльності як такої й, відповідно, не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної або матеріальної шкоди.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

До того ж, відповідач вважає, що з позову ОСОБА_1 не вбачається кому з відповідачів якою саме бездіяльністю яких посадових осіб Київського ВП спричинена моральна шкода, в чому полягає моральна шкода для позивача, з яких міркувань виходив позивач, визначаючи розмір моральної шкоди, до позову не надані належні докази на підтвердження розміру моральної шкоди.

Позивач мав довести протиправність дій органу досудового розслідування, наявність шкоди та причинного зв`язку між ним, а також вину відповідача.

Адже, відповідно до загальних підстав деліктної відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправна поведінка заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправною поведінкою заподіювача та вина.

З огляду на зазначає, відповідач вважає, що позивачем в позові не доведено завданої йому шкоди.

Надходження апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2021 року по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03.09.2021 року цивільну справу призначено до розгляду на 03.02.2022 року на 10:15 год.

03.03.2022 року розгляд справи було відкладено на 03.11.2022 року об 09:45 год.

03.11.2022 року в судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причини неявки суду не повідомили, заяв та клопотань до суду не надали.

Апеляційний суд розглядає цивільні справи, які не віднесені до справ, зазначених у ч. ч. 1, 2 ст. 369 ЦПК України, у відсутності учасників справи та осіб, які не залучалися до участі у справі судом першої інстанції, за наявності відомостей про їх повідомлення про дату, час і місце розгляду справи. У разі відсутності таких даних, а також у разі подання заяви (заяв) про бажання прийняти участь у справі особисто, суд відкладає судове засідання на іншу дату.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, баланс інтересів учасників справи у її якнайшвидшому розгляді, усвідомленість учасників справи про розгляд справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, наявності у справі достатніх матеріалів для її розгляду по суті, колегія суддів ухвалила справу розглянути за вищевказаною явкою сторін.

Встановлені судом першої інстанції та неоспорені обставини, а також обставини, встановлені судом апеляційної інстанції, і визначені відповідно до них правовідносини.

Судом встановлено, що в провадженні СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004125 від 24.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України, потерпілим у даному кримінальному провадженні визнано позивача ОСОБА_1 .

В матеріалах справи є докази звернення представника позивача до слідчого судді із відповідними скаргами на дії слідчого та прокурора, та вказані скарги судом було задоволено.

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м.Одеси від 13.06.2018 року скаргу адвоката Гусельщикової М.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого в порядку ст.303 КПК України задоволено та зобов`язано слідчого СВ Київського ВП в м.Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження, невідкладно розглянути клопотання потерпілого ОСОБА_1 про проведення слідчих (розшукових) дій./а.с.8/

Ухвалою слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01.11.2018 року скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гусельщикової М.А. на бездіяльність прокурора задоволено та зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Одеської області розглянути клопотання ОСОБА_1 та адвоката Гусельщикової М.А. у відповідності до вимог ст. 220 КПК України./а.с.10/

Ухвалою слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2019 року скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого в порядку ст.303 КПК України задоволено та зобов`язано слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Прохорова К.І., який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, невідкладно розглянути клопотання представника ОСОБА_1 про проведення слідчих дій./а.с.13/

Мотивувальна частина

Застосовані норми права та висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом п.1 ст., ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.

Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

У статті 56 Конституції України проголошено право кожного на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені нормами статті 1167 ЦК України, відповідно до якої шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець відокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 вересня 2019 року у справі № 916/1423/17 (провадження № 12-208гс18) зроблено правовий висновок про те, що застосовуючи положення статей 1173, 1174 ЦК України, суд має встановити: по-перше, невідповідність рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування чи відповідно їх посадової або службової особи вимогам закону чи іншого нормативного акта; по-друге, факт заподіяння цим рішенням, дією чи бездіяльністю шкоди фізичній або юридичній особі. За наявності цих умов є підстави покласти цивільну відповідальність за завдану шкоду саме на державу, Автономну Республіку Крим або орган місцевого самоврядування.

У статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" та статті 10 ЦПК України зазначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Відповідно до статті 1 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Високі Договірні Сторони гарантують кожному, хто перебуває під їхньою юрисдикцією, права і свободи, визначені в розділі I цієї Конвенції.

За змістом зазначеної статті поряд із негативним обов`язком, на порушення Україною якого позивач не скаржився, держава має позитивні обов`язки гарантувати ефективне використання визначених Конвенцією прав кожному, хто перебуває під її юрисдикцією. Порушення кожного з цих обов`язків є самостійною підставою відповідальності держави.

У ст. 2 КПК України наголошено, що завданнями кримінального провадження є захист особи, суспільства та держави від кримінальних правопорушень, охорона прав, свобод та законних інтересів учасників кримінального провадження, а також забезпечення швидкого, повного та неупередженого розслідування і судового розгляду з тим, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності в міру своєї вини, жоден невинуватий не був обвинувачений або засуджений, жодна особа не була піддана необґрунтованому процесуальному примусу і щоб до кожного учасника кримінального провадження була застосована належна правова процедура.

Статтею 28 КПК Укроаїни визначено, що під час кримінального провадження кожна процесуальна дія або процесуальне рішення повинні бути виконані або прийняті в розумні строки. Розумними вважаються строки, що є об`єктивно необхідними для виконання процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень. Розумні строки не можуть перевищувати передбачені цим Кодексом строки виконання окремих процесуальних дій або прийняття окремих процесуальних рішень. Проведення досудового розслідування у розумні строки забезпечує прокурор, слідчий суддя (в частині строків розгляду питань, віднесених до його компетенції), а судового провадження - суд. Критеріями для визначення розумності строків кримінального провадження є: 1) складність кримінального провадження, яка визначається з урахуванням кількості підозрюваних, обвинувачуваних та кримінальних правопорушень, щодо яких здійснюється провадження, обсягу та специфіки процесуальних дій, необхідних для здійснення досудового розслідування тощо; 2) поведінка учасників кримінального провадження; 3) спосіб здійснення слідчим, прокурором і судом своїх повноважень. Кримінальне провадження щодо особи, яка тримається під вартою, неповнолітньої особи або щодо кримінального правопорушення, вчиненого стосовно малолітньої або неповнолітньої особи, має бути здійснено невідкладно і розглянуто в суді першочергово. Кожен має право, щоб обвинувачення щодо нього в найкоротший строк або стало предметом судового розгляду, або щоб відповідне кримінальне провадження щодо нього було закрите. Підозрюваний, обвинувачений, потерпілий, інші особи, права чи інтереси яких обмежуються під час досудового розслідування, мають право на звернення до прокурора, слідчого судді або суду з клопотанням, в якому викладаються обставини, що обумовлюють необхідність здійснення кримінального провадження (або окремих процесуальних дій) у більш короткі строки, ніж ті, що передбачені цим Кодексом.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою Європейського суду з прав людини, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення Європейського суду з прав людини від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення Європейського суду з прав людини від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

Згідно зі статтею 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із протиправною поведінкою щодо неї самої та у зв`язку із приниженням її честі, гідності, а також ділової репутації; моральна шкода відшкодовується грішми, а розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом з урахуванням вимог розумності і справедливості.

Аналіз положень статей 23, 1174 ЦК України свідчить про те, що моральна шкода, завдана фізичній особі незаконною бездіяльністю посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою і при визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності, виваженості і справедливості.

«Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір вказано у постанові КЦС ВС від 04.11.2020.

Отже, моральну шкоду розуміють як втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. При цьому при визначені розміру компенсації моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У частині першій статті 1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.

Колегія суддів встановила, що в провадженні СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області проводиться досудове розслідування внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004125 від 24.09.2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 187 КК України.

Потерпілим у кримінальному провадженні є ОСОБА_1 .

Так, 21.09.2016 року приблизно о 17:00 невідомі особи знаходячись біля магазину «Сільпо» по вул. Ак. Філатова, буд. 1 у м. Одесі з застосуванням насильства небезпечного для життя і здоров`я особи, заволоділи особистими речами потерпілого - ОСОБА_1 .

Внаслідок чого, потерпілому ОСОБА_1 було спричинено тілесні ушкодження, а саме, відповідно до висновку експерта № 3290 від 16.02.2018 року, закритий перелом лівого ребра, закрита черепно-мозкова травма в формі струсу головного мозку, синець повік лівого ока, які відносяться до категорії тілесних ушкоджень середньої тяжкості.

В ході досудового розслідування, потерпілий ОСОБА_1 зазначає, що впізнав особу яка спричинила йому тілесні ушкодження, як громадянина України ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 проходить службу в ГУНП в Одеській області від 03.03.2017 року. Відповідно до Наказу № 392 о/c від 03.03.2017 року ОСОБА_2 прийнято на службу в поліції оперуповноваженим сектору кримінальної поліції Овідіопольського відділу поліції ГУНП в Одеській області. Неодноразово потерпілий вказував, що він впізнав особу, яка вчинила злочин проти нього, надавав роздруківки з мережі інтернет в якій міститься інформація про цю особу. ОСОБА_2 навіть був допитаний слідчим по факту події що сталася 21.09.2016 року. Однак, до сьогодні, особі яку впізнав потерпілий - ОСОБА_3 не вручено повідомлення про підозру.

Колегія суддів приймає до уваги доводи апелянта про те, що досудове розслідування триває з вересня 2016 року. В процесі проведення досудового розслідування жодних слідчих дій направлених на встановлених винних осіб не проведено, більше ніж за п`ять років не витребувано відео з камер поблизу місця скоєння злочину, не встановлено та не допитано усіх осіб, що працювали у той день в магазині «Сільпо».

Неодноразово представником потерпілого ОСОБА_1 було направлено слідчому клопотання у тому числі і клопотання про проведення відповідних слідчих дій. Однак, вказані клопотання було проігноровано як слідчим так і прокуратурою. У зв`язку з чим, потерпілий був вимушений звертатися до слідчого судді із відповідними скаргами на дії слідчого та прокурора.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції досліджуючи докази, що містяться в матеріалах справи, прийшов до хибного висновку, що факт протиправності дій з боку слідчого або прокуратури судом не визнавались. В матеріалах справи містяться Ухвали слідчих суддів, зокрема, Ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 13.06.2018 року (справа № 520/7093/18), якою скаргу адвоката Гусельщикової М.А., що діє в інтересах ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого в порядку ст.303 КПК України задоволено. Зобов`язано слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області, який здійснює досудове розслідування кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004125 від 24.09.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.187 КК України невідкладно розгляну клопотання потерпілого ОСОБА_1 про проведення слідчих (розшукових) дій від 19.02.2018 року та повторне клопотання від 30.05.2018 року, про що негайно повідомити останнього, Ухвала слідчого судді Приморського районного суду м. Одеси від 01 листопада 2018 року (справа № 522/17743/18), якою скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Гусельщикової М.А. на бездіяльність прокурора задоволено. Зобов`язано уповноважених осіб прокуратури Одеської області розглянути клопотання ОСОБА_1 та адвоката Гусельщикової М.А. від 19 лютого 2018 року, 13 липня 2018 року, 03 серпня 2018 року, у відповідності до вимог ст. 220 КПК України, Ухвала слідчого судді Київського районного суду м. Одеси від 06.12.2019 року (справа № 520/7093/18), якою скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого в порядку ст. 303 КПК України задоволено. Визнано бездіяльність та зобов`язано слідчого СВ Київського ВП в м. Одесі ГУНП в Одеській області Прохорова К.І., який здійснює досудове розслідування у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 0004125 від 24.09.2016 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 187 КК України невідкладно розглянути клопотання, що надійшло 20.11.2019 року від адвоката потерпілого ОСОБА_1 - ОСОБА_4 про проведення слідчих дій, а саме: пред`явлення осіб - для впізнання за фото знімками, або матеріалами відео запису, про що негайно повідомити останнього.

Разом з тим, незважаючи на неодноразові скарги на дії та бездіяльність Відповідачів, досудове розслідування не проводиться.

Суд апеляційної інстанції встановив, що вирок або обвинувальний акт, у якому встановлено винні дії конкретних осіб у вчиненні злочину передбаченого ч. 2 статті 187 КК України, відсутні, досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0004125 від 24.09.2016 року триває і не закінчено на день ухвалення рішення у справі, суд першої інстанції дійшов хибного висновку про відсутність підстав для задоволення позову про відшкодування за рахунок держави моральної шкоди, завданої ОСОБА_1 у зв`язку з тривалістю досудового розслідування.

Тобто, у суду апеляційної інстанції не має відомостей про те, що держава провела об`єктивне та незалежне ефективне розслідування випадку заподіяння шкоди позивачу (позитивний процесуальний обов`язок).

За вищевказаний час відповідно до вимог КПК України орган досудового розслідування мав би прийняти відповідне процесуальне рішення. Таким чином, у зв`язку з такою тривалістю кримінального провадження ОСОБА_1 змушений відвідувати органи досудового розслідування та суду, звертатися з відповідними клопотаннями, що не входить до його звичайної діяльності та призводить до моральних страждань.

Оскільки Конвенція покликана захищати права, які є практичними й ефективними, порушення державою будь-якого з конвенційних обов`язків може зумовлювати необхідність присудження за це компенсації. Така компенсація може мати різні форми та встановлюватися, зокрема, залежно від виду порушення (наприклад, вирішення проблеми відповідальності держави за порушення права заявників на доступ до їхнього майна: рішення ЄСПЛ від 29 червня 2004 року щодо суті та від 13 липня 2006 року щодо справедливої сатисфакції у справі «Доган та інші проти Туреччини» (Dogan and Others v. Turkey), заява № 8803-8811/02 й інші; рішення ЄСПЛ від 16 червня 2015 року щодо суті у справі «Чірагов та інші проти Вірменії» (Chiragov and Others v. Armenia), заява № 13216/05, § 188-201; рішення ЄСПЛ від 16 червня 2015 року щодо суті у справі «Саргсян проти Азербайджану» (Sargsyan v. Azerbaijan), заява № 40167/06, § 152-242).

Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження (стаття 13 Конвенції).

Засоби юридичного захисту, які вимагаються за статтею 13 Конвенції, повинні бути ефективними як у теорії, так і на практиці; використанню засобів захисту не повинні невиправдано та необґрунтовано перешкоджати дії чи бездіяльність органів влади держави-відповідача.

При цьому Верховний Суд виходить із того, що згідно з частиною першою статті 9 Конституції України чинні міжнародні договори, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства України.

Ефективність національного засобу правового захисту за змістом статті 13 Конвенції не залежить від упевненості в сприятливому результаті провадження. Ефективність має оцінюватися за можливістю виправлення порушення права, гарантованого Конвенцією, через поєднання наявних засобів правового захисту.

Розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, передбачені прецедентною практикою ЄСПЛ, зокрема складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. mutatis mutandis $ 67 рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі «Пелісьє і Сассі проти Франції» (Pelissier and Sassi v France); $ 35 рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі «Філіс проти Греції» (№ 2, Philis v. Greece), заява № 19773/92). Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови.

У своїх рішення ЄСПЛ неодноразово наголошував, що розумність тривалості провадження повинна визначатись у контексті відповідних обставин справи та з огляду на критерії, зокрема, складність справи, поведінку заявника, а також органів влади, пов`язаних зі справою (див. рішення ЄСПЛ від 25 березня 1999 року у справі "Пелісьє і Сассі проти Франції" (Pelissier and Sassi v France); рішення ЄСПЛ від 27 червня 1997 року у справі "Філіс проти Греції" (Philis v. Greece), заява № 19773/92).

Стаття 13 Конвенції не вимагає надання спеціального засобу правового захисту від надмірної тривалості провадження; достатніми можуть бути загальні конституційні та судові позови, наприклад, про встановлення позадоговірної відповідальності з боку держави.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин, необхідністю відвідування органів досудового розслідування, неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність тощо. Аналогічний висновок викладено в постановах Верховного Суду від 21 липня 2021 року у справі № 646/7015/19, від 01 грудня 2021 року у справі № 308/14232/18, від 01 грудня 2021 року у справі № 180/2044/19, від 01 вересня 2021 року у справі № 545/2344/20, від 10 березня 2021 року у справі № 646/8234/19, від 16 вересня 2020 року у справі № 638/6363/19.

Колегія суддів наголошує, що однакове застосування закону забезпечує загальнообов`язковість закону, рівність перед законом та правову визначеність у державі, яка керується верховенством права. Єдина практика застосування законів поліпшує громадське сприйняття справедливості та правосуддя, а також довіру до відправлення правосуддя.

Суд апеляційної інстанції встановив певні факти, які можуть свідчити про надмірну тривалість досудового розслідування.

Надмірна тривалість кримінального провадження здатна призвести до моральних страждань особи, зумовлених тривалою невизначеністю спірних правовідносин; необхідністю відвідування органів досудового розслідування; неможливістю здійснювати звичайну щоденну діяльність; підривом репутації тощо.

Колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції позивач може претендувати на компенсацію за шкоду, спричинену надмірною тривалістю кримінального провадження, якщо доведе факт надмірної тривалості досудового розслідування і те, що тим самим йому було завдано матеріальної чи моральної шкоди, та обґрунтує її розмір.

При цьому суд обґрунтовано виходить з того, що наявне систематичне не прийняття відповідних рішень, що свідчить про протиправну бездіяльність посадових осіб відповідача та надмірну тривалість досудового розслідування. Зазначений висновок узгоджується з постановою Верховного Суду від 08 квітня 2020 р. у справі № 638/14009/17.

Ураховуючи викладене, оскаржуване рішення суду першої інстанції не може вважатись обгрунтованим та підлягає скасуванню.

Відповідно до п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнового) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних або фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній або юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10.04.2019 року у справі №464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту (п.49). Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання (п.52).

Таким чином, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази, з`ясувавши обставини, на які посилалися сторони, як на підставу своїх вимог, оцінивши належним чином зібрані по справі докази кожен окремо на їх достовірність та допустимість, а також їх достатність та взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають до часткового задоволення.

Розмір відшкодування, що присуджується, не може бути надмірним та має кореспондувати глибині та силі страждань, які мав потерпілий у зв`язку із порушенням його прав, а також відповідати поведінці завдавача шкоди.

Виходячи з вимог розумності та справедливості, з урахуванням тих обставин, що наведені вище, апеляційний суд вважає достатньою сатисфакцією стягнення з Держави грошової компенсації у розмірі 100 000 грн.

За змістом положень ст.2, ст.167, ст.170 ЦК України держава Україна є учасником цивільних відносин, а тому має бути відповідачем у справах про відшкодування шкоди за рахунок держави. Держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Відповідно до п.4 Положення про Державну казначейську службу України, затвердженого указом Президента України від 13 квітня 2011 року №460/2011, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів, є Державна казначейська служба України (Казначейство України), яке, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного бюджету та місцевих бюджетів на підставі рішення суду.

З урахуванням наведеного, Державна казначейська служба України, як орган, наділений повноваженнями у спірних правовідносинах, у даній справі є органом, через який держава бере участь у справі як сторона.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі 910/23967/16 вказано, що кошти державного бюджету належать на праві власності державі. Отже, боржником у зобов`язанні зі сплати коштів державного бюджету є держава Україна як учасник цивільних відносин (частина друга статті 2 ЦК України). Відповідно до частини першої статті 170 ЦК України держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом. Резолютивні частини рішень не повинні містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання.

Тобто кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України. У таких справах резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено стягнення коштів (постанова Верховного Суду від 10 листопада 2021 року по справі №346/5428/17).

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони гуртуються. Міра, до якої суд має виконати обв`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Справа Серявін та інші проти України № 4909/04 §58 ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

СУДОВІ ВИТРАТИ

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" судовий збір справляється: за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством; апеляційної і касаційної скарг на судові рішення, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами, заяви про скасування рішення третейського суду, заяви про видачу виконавчого документа на примусове виконання рішення третейського суду та заяви про перегляд судових рішень Верховним Судом України.

Із матеріалів справи вбачається, що за подання позовної заяви судовий збір у розмірі 3500 грн, що підтверджується квитанцією про сплату № N1C8J5498M від 14.09.2020 року.

Позивач просив стягнути на його користь 300 000 грн в рахунок відшкодування заподіяної моральної шкоди. Судом вирішено, що до стягнення підлягає 100 000 грн. моральної шкоди, що становить 33, 33 % від розміру заявлених позовних вимог.

Враховуючи, що позивач, відповідно до п. 13 ч. 2 ст. 3 Закону України "Про судовий збір" звільнений від сплати судового збору, з відповідачів на користь держави підлягають стягненню судові витрати по сплаті судового збору пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 1166.55 грн.

У зв`язку із задоволенням апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачений судовий збір підлягає частковій компенсації.

РЕЗОЛЮТИВНА ЧАСТИНА

Керуючись ст. ст. 374, 376, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Київського районного суду м. Одеси від 23.06.2021 року скасувати.

Ухвалити нове рішення яким позовні вимоги ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про стягнення моральної шкоди задовольнити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 грошову компенсацію у розмірі 100 000 (сто тисяч) грн.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 компенсацію судового збору в розмірі 1166,55 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Повний текст судового рішення складено 16.11.2022 року.

Головуючий: О. В. Князюк

Судді: А. П. Заїкін

С.О. Погорєлова