Номер провадження: 22-ц/813/5098/22
Справа № 522/7917/20
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири, -

ВСТАНОВИВ:

18 травня 2020 року ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири (а.с.3-7).

Обґрунтовуючи свої вимоги позивач зазначив, що він є власником 2/3 квартири АДРЕСА_1 , площею 50,1 кв.м., яка складається із 2 житлових кімнат та знаходиться на 1 поверсі будинку. На другому поверсі, над квартирою позивача знаходиться квартира АДРЕСА_2 якою користується відповідачка. 7 лютого 2020 року в квартирі, яка належить позивачу трапилося залиття. Комісією було проведено обстеження та складений Акт з якого вбачається, що в результаті залиття в квартирі позивача були пошкоджені оздоблювальні покриття приміщень. Відповідачка не надала доступ до своєї квартири для проведення в ній огляду. Разом із тим, мешканка квартири АДРЕСА_3 , яка знаходиться на третьому поверсі над квартирами АДРЕСА_4 та АДРЕСА_2 забезпечила доступ комісії до своєї квартири. Оглядом встановлено, що протікань в місцях розташування загального забезпечення водопостачання і опалювальним обладнанням в квартирі АДРЕСА_3 не встановлено. Комісією встановлено, що залиття кв. АДРЕСА_5 відбулося з боку кв. АДРЕСА_6 внаслідок неправильної експлуатації (халатного користування) сантехнічними приладами квартиронаймача кв. АДРЕСА_7 . При цьому інші причини, які б могли викликати залиття квартири позивача комісією не встановлені. Згідно висновку Експертного дослідження № 01/20 від 23.04.2020 року вартість відновлювального ремонту квартири позивача становить 19298 грн. Також позивач зазначає, що внаслідок залиття квартири йому спричинені певні незручності, порушення усталеного ритму життя, що потягло за собою необхідність затрати додаткових зусиль на організацію свого життя, що, з урахування його похилого віку, негативно впливає на його фізичний та моральний стан. Оцінюючи характер неправомірних дій відповідачки, її поведінку, глибину душевних та психічних страждань пов`язаних з пошкодженням майна, порушення нормального ритму життя позивач оцінює моральну шкоду в сумі 3000 грн.

16 грудня 2020 року заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_8 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , місце реєстрації АДРЕСА_9 ) відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 19298,00 грн. (дев`ятнадцять тисяч двісті дев`яносто вісім гривень 00 копійок); відшкодування моральної шкоди в розмірі 3000 грн. (три тисячі гривень 00 копійок); витрати за проведення експертного дослідження у розмірі 3200,00 грн. (три тисячі двісті гривень 00 копійок) та судовий збір в розмірі 840,80 грн. (вісімсот сорок гривень 80 копійок) (а.с.88-90).

09 лютого 2021 року ОСОБА_2 звернулась до Приморського районного суду із заявою про перегляд заочного рішення (а.с.99-102).

06 жовтня 2021 року рішенням Приморського районного суду м. Одеси у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири відмовлено (а.с.170-176).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу у якій посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить суд рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року скасувати, ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі, розподілити судові витрати (а.с.182-188).

24 січня 2022 року Одеським апеляційним судом отримано відзив від ОСОБА_2 на апеляційну скаргу. У поданому відзиві відповідач вказує, що акт від 17.02.2020 року був складений за відсутністю ОСОБА_2 та без огляду її квартири щодо можливих причин та неполадок, які б призвели до залиття квартири АДРЕСА_4 . Відповідач наголошує на тому, що у вказаному акті не встановлено дійсну причину залиття. Також, ОСОБА_2 вважає, що в суді першої інстанції ні позивачем ні його представником не було надано належних та допустимих доказів наявності вини відповідача у залитті квартири. З огляду на вказане, відповідач просить суд оскаржуване рішення залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення (а.с.203-204а).

Згідно приписів ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Даний спір підпадає під вказане визначення наведеної норми закону.

За змістом ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі є дата складення повного судового рішення.

Частиною 1 ст.367 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду першої інстанції відповідає зазначеним вимогам закону, з огляду на наступне.

Так, приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б наявність вини відповідача, у завдані матеріальної шкоди позивачу, у зв`язку з чим, вина відповідача не доведена, крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження завдання моральної шкоди, тому суд прийшов до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити у повному обсязі.

Апеляційний суд, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції , з огляду на наступне.

Так, судом встановлено, що позивач є власником 2/3 квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується Свідоцтвом про право на спадщину за заповітом від 08.09.2011 року та Свідоцтвом про право на спадщину за законом від 26.11.2013 року. Квартира має площу 50,1 кв.м., складається із 2 житлових кімнат та знаходиться на 1 поверсі будинку, що вбачається із технічного паспорту.

Співвласником квартири , а саме 1/3 частини вказаної квартири АДРЕСА_4 , є син позивача.

07 лютого 2020 року в квартирі, частка якої належить позивачу, трапилося залиття.

Над квартирою позивача знаходиться квартира АДРЕСА_2 , власником якої є ОСОБА_2 .

Комісією у складі майстра ділянки № НОМЕР_2 ТОВ «Експлуатаційник-111» - ОСОБА_3 , та квартиронаймачів кв.27 гр. ОСОБА_4 і кв.53 ОСОБА_5 було проведено обстеження в результаті чого 17.02.2020 року складений Акт №1, з якого вбачається, що в результаті залиття були пошкоджені оздоблювальні покриття приміщень квартири позивача, а саме:

Коридор «1» площею 10,2 кв.м.: стеля прошпакльована по залізобетонним плитам , по периметру обклеєна пінополістирольним багетом, поверхня пофарбована водоемульсійними складами: спостерігаються насичені плями та розводи жовто-сірого кольору різного розміру; стіни шпалери: сліди плям та потьоків насиченого кольору з нерівними краями різних розмірів, відставання шпалер від стіни в місці залиття;

Санвузол «4» площею 2,8 кв.м.: стеля - прошпакльована по залізобетонним плитам, по периметру обклеєна пінополістирольним багетом, поверхня пофарбована водоемульсійними складами: візуальним оглядом сліди від залиття не встановлені; стіни в місці розташування вікна на суміжній перегородці з кухнею «5» та коридором «1» спостерігаються плями та потьоки насиченого жовто-сірого кольору;

Кухня «5» площею 7.0 кв.м.: стеля - прошпакльована по залізобетонним плитам , по периметру обклеєна пінополістирольним багетом, поверхня пофарбована водоемульсійними складами: візуальним оглядом сліди від залиття не встановлені; стіни на висоту панелі облицьовані керамічною плиткою, вище поверхня прошпакльована та пофарбована водоемульсійними складами: в місці розташування вікна на суміжній перегородці з санвузлом «4» та коридором «1» спостерігаються насичені плями та потьоки жовто-сірого кольору з нерівними краями.

Вказаний акт був затверджений директором ТОВ «Експлуатаційний -111», який є балансоутримувачем будинку.

В свою чергу, звертаючись із апеляційною скаргою, апелянт наголошує на тому, що жодних доказів на спростування висновку експерта відповідачкою не надано, хоча, на думку апелянта, у неї була така можливість. Апелянт вважає, що у самому Акті про залиття зазначено, що відповідачкою станом на день обстеження не спростовані викладені в ньому обставини та факти, а сам акт має доказове значення і не може бути підданий сумніву.

Апеляційний суд вважає, що вказані доводи не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 11 ЦК України встановлено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.

Відповідно до ст. ст. 322, 323 ЦК України, власник зобов`язаний утримувати майно, яке йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом. Ризик такого знищення чи випадкового пошкодження (псування) майна несе його власник, якщо інше не встановлено договором або законом.

Згідно з ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є, зокрема, втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки).

Положеннями ч. 1 ст. 1192 ЦК України встановлено, що з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі.

Фактичною підставою для настання деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення, а саме: наявність шкоди; протиправна поведінка заподіювача шкоди; причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою заподіювача; вина. Зазначені підстави визнаються загальними, оскільки їх наявність необхідна для всіх випадків відшкодування шкоди, якщо інше не передбачене законом. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

В зазначеній нормі міститься пряма вказівка на протиправність поведінки заподіювача шкоди як обов`язкову підставу деліктної відповідальності. Протиправна поведінка в цивільних правовідносинах означає порушення особою вимог правової норми, що полягає в здійсненні заборонених дій або в утриманні від здійснення наказів правової норми діяти певним чином (бездіяльність).

Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

Шкода - це зменшення або знищення майнових чи немайнових благ, що охороняються законом.

Протиправною є поведінка, що не відповідає вимогам закону або договору, тягне за собою порушення майнових прав та інтересів іншої особи і спричинила заподіяння збитків.

Причинний зв`язок як елемент цивільного правопорушення виражає зв`язок протиправної поведінки і шкоди, що настала, при якому протиправність є причиною, а шкода - наслідком.

Отже, цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини. Якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди.

Аналіз наведених норм, з урахуванням визначених цивільним-процесуальним законодавством принципів змагальності і диспозитивності цивільного-процесуального судочинства, дає підстави для висновку про те, що законодавством не покладається на позивача обов`язок доказування вини відповідача в заподіянні шкоди. Разом із тим, потерпілий має довести належними доказами факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також факт того, що відповідач є заподіювачем шкоди.

Тобто, відсутність вини у завданні шкоди повинен доводити сам завдавач шкоди, якщо в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди. При цьому позивач доводить лише факти, на яких ґрунтуються його позовні вимоги.

Виходячи з цього, особа, яка вимагає відшкодування збитків (як грошової оцінки матеріальної шкоди), повинна довести факт заподіяння збитків (шкоди), розмір понесених збитків, (шкоди) безпосередній причинно-наслідковий зв`язок між неправомірними діями особи, яка спричинила збитки (шкоду), та самими збитками (шкодою). А відповідач має довести, що такі збитки (шкода) завдані не з його вини.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті

Юридичною підставою позадоговірної відповідальності є склад цивільного правопорушення, елементами якого є: шкода, протиправна поведінка, причинний зв`язок між шкодою і протиправною поведінкою, вина. Відсутність хоча б одного з цих елементів виключає відповідальність за заподіяну шкоду.

Згідно із п. 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених наказом Державного комітету України з питань житлово-комунального господарства ?0; 76 від 17 травня 2005 року, у разі залиття, аварії квартир складається відповідний акт.

Відповідно до додатку 4 до п. 2.3.6 Правил акт про залиття, аварію, що трапилась на системі центрального опалення, гарячого водопостачання (або холодного водопостачання) складається комісією у складі: головного інженера виконавця послуг, голови комісії, майстра технічної дільниці, майстра ремонтної дільниці, слюсаря-сантехніка (слюсаря-електрика), представників організації, яка відповідно до укладеної угоди обслуговує внутрішньо будинкові системи опалення та гарячого водопостачання, представника власника будинку, будинкового комітету; в якому описується, що трапилось і які наслідки (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено; з зазначенням причини залиття, аварії, що трапилась на системі ЦО, ГВС; акт повинен містити висновки і рекомендації комісії (надаються висновки про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.); члени комісії повинні підписати акт та з актом повинні бути ознайомлені мешканці квартир, які його також підписують.

В акті мають бути зазначені такі відомості: 1) дата складання акта (число, місяць, рік); 2) прізвища, ініціали та посади членів комісії; 3) дата настання залиття; 4) адреса квартири; 5) опис того, що трапилося (що залито, які обсяги робіт, які ушкодження, які речі ушкоджено); 6) чітко зазначені причини залиття; 7) висновки і рекомендації комісії про те, що необхідно зробити, хто заподіяв шкоду та ін.; 8) підписи членів комісії та тих хто ознайомлений з актом.

Присутність зацікавлених осіб від потерпілої сторони та з боку винної є обов`язковою.

Так, дослідивши наявний в матеріалах справи акт обстеження від 17.02.2020 року, апеляційний суд встановив, що він складений з порушенням вимог пункту 2.3.6. Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій.

Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції, з приводу того, що останній складений неналежною комісією, оскільки був присутній лише майстер ділянки № НОМЕР_2 ТОВ «Експлуатаційник-111» та квартиронаймачі (які взагалі не можуть бути у складі комісії, а є лише свідками подій).

Окрім того, акт від 17.02.2020 року був складений за відсутності відповідача та без огляду її квартири, можливих причин та неполадок, які призвели до залиття із кв. АДРЕСА_4 (квартири, з якої згідно акту відбулось залиття).

Також, колегія суддів звертає увагу на те, що позивачем повідомлено, що залиття квартири відбулось 07.02.2020 року, в свою чергу Акт про залиття квартири складений 17.02.2020 року.

У поданій апеляційній скарзі апелянт описуючи обставини справи вказує на Акт обстеження від 07.02.2020 року, проте жодного акту дослідження із датою складання «07 лютого 2020 року» матеріали справи не містять.

Тому, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги в цій частині зводяться до переоцінки доказів наявних в матеріалах справи та висвітлення обставин які не підтверджені жодними доказами, а тому не підлягають задоволенню.

Апеляційний суд відхиляючи доводи апеляційної скарги щодо неправомірного відхилення доказу по справі, а саме відповіді ТОВ «Експлуатаційник-111» на адвокатський запит представника позивача, виходить з наступного.

Так, матеріали справи дійсно містять відповідь ТОВ «Експлуатаційник-111» на адвокатський запит представника позивача (а.с.157), в якому вказано, що акт про залиття квартири АДРЕСА_1 від 17.02.2020 року складався на підставі усного звернення ОСОБА_1 , зі складом комісії та дійсно затверджувався директором ТОВ «Експлуатаційник-111» Маліцьким М.П.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що в матеріалах справи міститься лист ТОВ «Експлуатаційник-111» в якому повідомлено, що трудові відносини між ОСОБА_1 та ТОВ «Експлуатаційник-111» ніколи не укладались, ОСОБА_1 в 2020 році ні з якою заявою до ТОВ «Експлуатаційник-111» не звертався. Вказаний лист було складено 27.05.2021 року, тобто до того, як представником позивача надано відповідь ТОВ «Експлуатаційник-111» на його адвокатський запит.

З огляду на вказане, апеляційний суд критично ставиться до листа ТОВ «Експлуатаційник-111» від 09.07.2021 року №47, згідно якого вказано, що акт про залиття від 17.02.2020 року був складений на підставі усного звернення ОСОБА_1 .

Апеляційний суд також не приймає до уваги твердження позивача про те, що в даній справі не можна формально посилатися да Додаток №4 до Правил утримання жилих та прибудинкових територій, який визначає склад комісії, оскільки зі змісту цього додатку вбачається, що він стосується випадку, коли будинок знаходиться на утриманні безпосередньо ЖЄКу, адже апелянтом не надано доказів перебування будинку, в якому знаходиться квартира на балансі будь-якої іншої організації, а ТОВ «Експлуатаційник-111» вказано, що будь-яких трудових відносин з позивачем не укладено.

Тому, колегія суддів приходить до висновку, що надані апелянтом відомості суперечать положенням діючого процесуального законодавства, оскільки згідно положень ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Отже, за викладеного, апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що вказаний акт від 17.02.2020 року не є належним, допустимим та беззаперечним доказом вини відповідача.

Колегія суддів, також погоджується з твердженням суду першої інстанції про те, що висновок експертного дослідження №01/20 від 23.04.2020 року, складений судовим експертом Максютою В.В складено лише на основі Акту, жодних інших відомостей щодо наявності причинно-наслідкового зв`язку між залиттям квартири позивача та неправильним користуванням сантехнікою зі сторони ОСОБА_2 не вказано.

За викладеного, суд вважає, що висновок експертного дослідження №01/20 від 23.04.2020 року, складений судовим експертом Максютою В.В., також не може бути прийнятим судом як належний та допустимий доказ вини відповідача, на підставах, зазначених вище.

Відповідно до вимог ЦПК України ч.1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин(фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи, одним із них є висновок експерта.

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалення судового рішення.

Рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільно-процесуального судочинства вирішив справу згідно з нормами матеріального права що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Зважаючи на вищевикладене, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності, враховуючи обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, а саме твердження позивача щодо того, що залиття його квартири сталось з вини мешканки квартири АДРЕСА_4 , не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, оскільки не ґрунтуються на належних, допустимих і достовірних доказах, тому апеляційний суд приходить до висновку про правильність висновків суду першої інстанції про відмову у задоволенні позовних вимог в частині відшкодування матеріальної шкоди відповідачем.

Щодо стягнення із відповідача на користь позивача моральної шкоди, то колегія суддів, також, погоджується із висновком суду першої інстанції в якому зазначено, що в матеріалах справи відсутні докази, які підтверджували б наявність вини відповідача, у завдані матеріальної шкоди позивачу, у зв`язку з чим, вина відповідача не доведена, крім того, позивачем не надано належних доказів на підтвердження завдання моральної шкоди.

Апеляційний суд вважає, що районним судом було вірно застосовано норми чинного законодавства, що призвело до ухвалення обгрунтованого рішення по справі, в свою чергу доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки наявних доказів та висловлювання незгоди із прийняти судовим рішенням, тому вказані доводи не підлягають задоволенню.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

З огляду на положення п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 жовтня 2021 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення шкоди, спричиненої внаслідок залиття квартири залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст судового рішення складено 25.11.2022 року.

Головуючий Т.В. Цюра

Судді: Л.А. Гірняк

С.М. Сегеда