Справа № 308/7491/22
П О С Т А Н О В А

Іменем України

18 листопада 2022 року м. Ужгород

Закарпатський апеляційний суд у складі

головуючого судді КОНДОРА Р.Ю.

суддів БИСАГИ Т.Ю., ФАЗИКОШ Г.В.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу № 308/7491/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання, за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 липня 2022 року, повний текст якого складено 14 липня 2022 року, головуючий суддя Бедьо В.І., -

встановив:

13.06.2022 ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом до ОСОБА_2 мотивуючи таким.

Сторони перебували в шлюбі, який був розірваний рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 02.02.2006 у справі № 2-7761/05, реєстрація розірвання шлюбу була проведена 27.05.2008. У шлюбі ІНФОРМАЦІЯ_1 народився син ОСОБА_3 , який проживає з позивачкою. Згідно з виконавчим листом, виданим Ужгородським міськрайонним судом 15.03.2015, відповідач сплачував аліменти на утримання сина до досягнення ним повноліття.

Син сторін досяг повноліття і з 01.09.2021 навчається у ДВНЗ «УжНУ» на 1-му курсі очної (денної) форми навчання інженерно-технічного факультету. Через навчання син не має змоги влаштуватись на роботу.

Відповідач матеріальної допомоги на утримання сина, який продовжує навчання, не надає, тому син знаходиться на повному утриманні позивачки, яка несе витрати на проїзд сина до місця навчання, на проживання, одяг, харчування, підручники тощо.

Відповідач здоровий, працездатний, працює офіційно, має постійний щомісячний дохід, що підтверджується звітом про відрахування та виплати за період з 01.01.2022 по 31.01.2022, відтак спроможний сплачувати аліменти на повнолітнього сина, який продовжує навчання.

Посилаючись на ці обставини, на ст. 199 СК України щодо права на одержання утримання від батька дитини на період навчання, але не більше ніж до досягнення 23 років, на інші норми цього Кодексу щодо аліментів, утримання, рівності прав і обов`язків батьків щодо утримання повнолітньої дитини, яка продовжує навчання, ґрунтуючись також на інших нормах законодавства, позивачка ОСОБА_1 просила стягнути з відповідача ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку та доходів щомісячно, починаючи з дати подання позову до закінчення навчання чи до досягнення сином 23-річного віку, залежно від того, яка з цих обставин настане першою.

Рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 14.07.2022 позов задоволено:

стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, починаючи з 16.06.2022 і до закінчення навчання або досягнення ним двадцяти трьох років за умови продовження навчання;

стягнуто з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір в сумі 992,40 грн;

допущено негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів за один місяць.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що син сторін після досягнення повноліття продовжує навчання, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги, а відповідач має можливість таку допомогу надавати.

Відповідач ОСОБА_2 , від імені та в інтересах якого діє адвокат Олашин В.В., оскаржив рішення суду як незаконне, необґрунтоване, ухвалене за неповного з`ясування обставин справи та неналежної оцінки наявних у ній доказів. Наводить у скарзі такі доводи.

Обов`язковими для доказування обставинами в справі є наявність у відповідача можливості надавати утримання повнолітній дитині, яка продовжує навчання, наявність у нього відповідних доходів, тобто, спроможність надавати таке матеріальне утримання, а також об`єктивна потреба повнолітньої особи в такій допомозі. Сплата аліментів відповідно до ст. 199 ч. 1 СК України пов`язується з доведенням саме таких обставин, оскільки надання такого утримання не є абсолютним обов`язком відповідача.

Суд першої інстанції не взяв до уваги, що заробітна плата відповідача після утримання податків складає 6150,00 грн, відтак після сплати аліментів, кошти, які будуть залишатися у нього в розмірі 4612,50 грн, не будуть забезпечувати йому достатній життєвий рівень, що є несправедливим, оскільки обов`язок утримувати дітей покладається на обох батьків.

Сама лиш констатація факту навчання сина в університеті не є підставою вважати, що він потребує матеріальної допомоги. ОСОБА_3 навчається на денній формі навчання, отримує стипендію, тому у нього відсутня потреба у матеріальній допомозі. До повноліття сина відповідач завжди його утримував, на момент досягнення сином повноліття заборгованості зі сплати аліментів не мав.

Крім цього, на утриманні відповідача перебувають двоє неповнолітніх дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які народилися в іншому шлюбі.

Апелянт просить скасувати рішення суду повністю та ухвалити нове, яким у позові відмовити.

У відзиві на апеляцію позивачка ОСОБА_1 вказує на її необґрунтованість, просить залишити скаргу без задоволення, а рішення суду без змін. Зазначає, зокрема, що син сторін навчається на денній формі навчання, тому позбавлений можливості працевлаштуватися та отримувати певний дохід, а державне забезпечення не у повному обсязі покриває потреби сина. Заробіток позивачки становить лише 3933,64 грн і є меншим ніж у відповідача.

Крім цього, твердження відповідача про те, що він завжди утримував сина не відповідають дійсності, оскільки у нього існувала заборгованість зі сплати аліментів, яку він самостійно не погашав, отже ОСОБА_2 не був добросовісним платником.

До того ж, після розлучення сторін відповідач всіляко намагався ухилитися від надання матеріальної допомоги синові, що підтверджується його позовом про оспорювання батьківства, у якому рішенням Ужгородського міськрайонного суду від 11.07.2012 у справі № 2-5060/11 було відмовлено.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши доводи сторін, перевіривши матеріали справи, оцінивши докази в сукупності, суд приходить до такого.

Із урахуванням положень ЦПК України щодо диспозитивності судового процесу, суд першої інстанції розглядає справу в межах заявлених позивачем вимог, з наведених ним підстав, на підставі доказів, поданих учасниками справи; апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; апеляційним судом не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції; докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ст. 13 ч. 1, ст. 367 ч.ч. 1, 3, 6 ЦПК України).

Спірні правовідносини регулюються нормами СК України щодо обов`язку батьків утримувати повнолітніх сина, дочку та його виконання.

Особа діє у цивільних, в тому числі, в сімейних відносинах вільно, здійснює свої права на власний розсуд, а також виконує цивільні обов`язки у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства і повинна діяти добросовісно, розумно, обачно, передбачаючи наслідки; при здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоди, зловживання цивільними і процесуальними правами не допускається; у разі недодержання особою при здійсненні своїх прав вимог, які встановлені частинами 2-5 ст. 13 ЦК України, суд може зобов`язати її припинити зловживання своїми правами, а також застосувати інші наслідки, встановлені законом; цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які на свій розсуд розпоряджаються цивільними та процесуальними правами, реалізують право на судовий захист; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій і зобов`язана належно довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, обов`язок доказування пред`явлених вимог лежить на позивачеві; доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ст. 3 ч. 1 п.п. 3, 6, ст. 11, ст. 12 ч. 1, ст.ст. 13, 14, ст. 20 ч. 1 ЦК України, ст.ст. 7, 8 СК України, ст.ст. 12, 13, 44, 76-81 ЦПК України).

Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ст. 77 ч. 2 ЦПК України).

Вимоги позову можуть бути задоволені за умов, коли вони ґрунтуються на підставах позову, відповідають вимогам закону, договору та є доведеними у належний процесуальний спосіб (ст.ст. 89, 263-265 ЦПК України).

Встановлено та підтверджується наявними в справі доказами і матеріалами, що ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є повнолітнім сином позивачки ОСОБА_1 та відповідача ОСОБА_2 , шлюб між якими розірвано, державна реєстрація розірвання шлюбу проведена 27.05.2008 Відділом ДРАЦС по місту Ужгороду Ужгородського МРУЮ Закарпатської області за актовим записом № 184 (а.с. 6-8 та ін.).

Позивачка ОСОБА_1 і син сторін зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 (а.с. 9-10, 20).

Довідкою Державного вищого навчального закладу «Ужгородський національний університет» від 01.06.2022 № 21-350 підтверджується, що ОСОБА_3 є студентом 1-го курсу денної форми навчання інженерно-технічного факультету, термін закінчення 30.06.2015 (а.с. 12).

Згідно зі звітом про здійснені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_6 відрахування та виплати за період з 01.01.2022 по 31.01.2022, наданим Ужгородському МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) у виконавчому провадженні № 51991055 за виконавчим листом № 2-5738/04, виданим 15.03.2015, ОСОБА_2 була нарахована заробітна плата в розмірі 6500,00 грн на місяць, з неї були утримані податки в сумі 1267,50 грн, після чого із решти зарплати було здійснено відрахування 35% (1831,40 грн) за виконавчим листом (а.с. 13).

Інших доказів по суті спору на обґрунтування свого позову ОСОБА_1 суду не надавала.

Ухвалою судді Ужгородського міськрайонного суду від 06.07.2022 відкрито провадження в справі в порядку спрощеного позовного провадження, постановлено розглядати справу з повідомленням сторін у судовому засіданні, призначеному на 09-00 к.ч. 14.07.2022 (а.с. 21).

У справі містяться листи Ужгородського міськрайонного суду від 06.07.2022 про направлення сторонам копії ухвали про відкриття провадження в справі, а відповідачу також матеріалів позову, однак, доказів їх отримання адресатами (ст.ст. 190, 272, 277 ЦПК України) немає. Так само немає в справі доказів повідомлення сторін про час і місце розгляду справи 14.07.2022 (ст.ст. 128, 130 ЦПК України), довідкою, складеною секретарем судового засідання, підтверджується, що сторони в це засідання не з`явилися.

Таким чином, рішення у справі було ухвалене без участі сторін, які не були належним чином поінформовані про процес, що тягне необхідність оцінки апеляційним судом у порядку ст. 367 ч. 3 ЦПК України доказів, що їх сторони були позбавлені можливості подати в суді першої інстанції як разом із відзивом у порядку заперечення проти позову, так і в порядку спростування позивачкою доказів, наданих відповідачем.

Відповідач ОСОБА_2 додав до апеляційної скарги такі документи:

копію витягу з наказу ДВНЗ «Ужгородський національний університет» від 09.08.2021 № 1440101-05, з якого вбачається, що ОСОБА_7 з 01.09.2021 зараховано студентом 1-го курсу денної форми здобуття освіти факультету (інституту) ІТФ за спеціальністю 171 Електроніка, освітня програма «Електронні системи», за кошти державного бюджету для здобуття освітнього ступеня бакалавр на основі ПСЗО (а.с. 35);

довідки ДВНЗ «Ужгородський національний університет»:

від 11.08.2022 № 42, якою засвідчено, що ОСОБА_3 дійсно навчається в університеті на першому курсі денної форми навчання інженерно-технічного факультету за спеціальністю 171 Електроніка, освітня програма «Електронні системи» (навчання за кошти державного бюджету) (а.с. 36);

від 11.08.2022 № 602 про те, що у період з лютого 2022 по червень 2022 ОСОБА_3 отримано стипендію у розмірі 10000,00 грн, у липні стипендія не нарахована (а.с. 37);

довідку, видану ФОП ОСОБА_6 , від 10.08.2022 № 1 про те, що ОСОБА_2 дійсно працював у ФОП ОСОБА_6 на посаді водія та був звільнений з роботи 31.05.2022 за згодою сторін згідно ст. 36 п. 1 КЗпП України; нарахована щомісячна зарплата становила 7500,00 грн, загальна сума його доходу за період з 01.02.2022 по 31.05.2022 становила 30000,00 грн (а.с. 38);

копію постанови від 22.02.2022 держвиконавця Відділу ДВС у м. Ужгороді Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про закінчення виконавчого провадження № 51991055 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 35% щомісячно, починаючи з 30.11.2004 і до досягнення повноліття; у постанові зазначено, що «заборгованість відповідно до звіту ФОП ОСОБА_6 вх. № 2095 від 27.01.2022 відсутня на момент повноліття» (а.с. 39);

копії свідоцтв про народження дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 і ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , матір`ю яких є ОСОБА_8 (а.с. 40, 41).

Позивачка ОСОБА_1 додала до відзиву на апеляційну скаргу відповідача такі документи:

довідку про доходи від 31.08.2022 № ЛП000000136, видану ТОВ «Львівська пивна компанія» про те, що у період з грудня 2021 року по травень 2022 року дохід ОСОБА_1 становить 28782,76 грн, нарахована щомісячна зарплата становила від 2505,38 грн до 6506,00 грн (а.с. 60);

довідку ДВНЗ «Ужгородський національний університет» від 01.09.2022 № 667 про те, що за період липень 2022 року серпень 2022 року стипендія ОСОБА_3 не призначалась згідно постанови КМ України від 28.12.2016 №1050 (а.с. 61);

витяги з Автоматизованої системи виконавчих проваджень:

від 29.08.2022 про те, що Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області 30.11.2012 закінчено виконавче провадження № 4363707 і направлено виконавчий документ від 15.03.2005 № 2-5783/04 за належністю до РВ ДВС Ужгородського МРУЮ; станом на 25.10.2012 борг по сплаті аліментів становить 33218,83 грн (а.с. 65-66);

від 26.08.2022 про те, що Ужгородським РВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області 30.07.2013 закінчено виконавче провадження № 36038207 і направлено виконавчий документ від 15.03.2005 № 2-5783/04 за належністю до іншого ВДВС для виконання за територіальністю; станом на 01.07.2013 заборгованість зі сплати аліментів складає 13165,99 грн (а.с. 73-74);

від 29.08.2022 про те, що Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області 28.07.2016 закінчено виконавче провадження № 39360122 і направлено виконавчий документ від 15.03.2005 № 2-5783/04 за належністю до іншого ВДВС для виконання за територіальністю; станом на 01.08.2016 заборгованість зі сплати аліментів складає 34957,55 грн (а.с. 67-68);

копії розрахунків заборгованості по аліментах виданих Ужгородським МВ ДВС ГТУЮ у Закарпатській області:

від 06.10.2017 № 13-14/17, про те що за виконавчим листом № 2-5738/04 від 05.03.2005 станом на 01.10.2017 заборгованість ОСОБА_2 за аліментами складала 54415,38 грн;

від 17.10.2018 № 13-177/18, про те що за виконавчим листом № 2-5738/04 від 05.03.2005 станом на 01.09.2018 заборгованість ОСОБА_2 за аліментами складала 49721,06 грн;

копію постанови держвиконавця Ужгородського МВ ДВС Південно-Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Івано-Франківськ) від 16.04.2020 у виконавчому провадженні № 51991055, якою встановлено тимчасове обмеження ОСОБА_2 у праві виїзду за межі України до погашення заборгованості зі сплати аліментів у повному обсязі згідно виконавчого листа № 2-5738/4, виданого 15.03.2015, яка на 01.04.2020 становила 54197,01 грн (а.с. 69-70);

копію рішення Ужгородського міськрайонного суду від 11.07.2012 (роздрукованого з Єдиного державного реєстру судових рішень), яким у позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про оспорювання батьківства, виключення запису про батьківство з актового запису про народження дитини щодо сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відмовлено (а.с. 71-72, https://reyestr.court.gov.ua/Review/25348878).

У справі немає даних про працевлаштування і заробіток (доходи) відповідача після звільнення 31.05.2022 з роботи у ФОП ОСОБА_6 .

За приписами СК України:

якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріальну допомогу; право на утримання припиняється у разі припинення навчання (ст. 199 ч.ч. 1, 2);

суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу; при визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином (ст. 200 ч.ч. 1, 2);

при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 4) інші обставини, що мають істотне значення (ст. 182 ч. 1 п.п. 1, 2, 3, 4).

Відповідно до наведених вимог закону обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття, виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу. При вирішенні питання про стягнення аліментів та визначенні їх розміру враховуються істотні обставини, що пов`язуються з матеріальним становищем платника і отримувача аліментів, інші обставини, що мають істотне значення.

Оцінюючи правові позиції сторін та наявні в справі докази і матеріали в їх сукупності та взаємозв`язку, апеляційний суд констатує таке.

Право позивачки ОСОБА_1 , рівно як і право сина сторін ОСОБА_3 , на пред`явлення вимоги до відповідача ОСОБА_2 про стягнення аліментів на час сином продовження навчання, але не більше, ніж до досягнення 23-х років, передбачене законом і не може заперечуватися як таке. Водночас обов`язок надання такого утримання виникає лише за наявності для того передбачених законом умов, а відповідна вимога підлягає належному обґрунтуванню та доказуванню.

Задовольняючи позов повністю та покладаючи на відповідача обов`язок зі сплати аліментів на користь позивачки на утримання повнолітнього сина на період його навчання у розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку відповідача, суд першої інстанції виходив із того, що платник аліментів не подав відзиву на позов, не подав відомостей про перебування на його утриманні інших осіб, не довів своєї неспроможності сплачувати такі аліменти. Проте, таких висновків суд дійшов із порушенням норм процесуального права, що потягли і неправильне застосування норм матеріального права, оскільки дійсні обставини справи не були з`ясовані з достатньою повнотою, а процесуальні права обох сторін, зокрема, на доказування, були порушені.

Прийнявши рішення про навчання у вищому навчальному закладі син сторін ОСОБА_9 на свій розсуд, вільно реалізував свої життєві плани, втім повинен був усвідомлювати необхідність докладання власних зусиль для їх реалізації і зважаючи на те, що обов`язок надання йому батьком матеріального утримання на період навчання пов`язується з сукупністю певних умов, не мав належних підстав розраховувати на таке утримання як на безспірне, гарантоване.

Мотивуючи позов щодо розміру належних до стягнення аліментів, позивачка послалася на те, що відповідно до ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, а мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Тобто, позивачка виходила з необхідності стягнення аліментів на рівні прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Водночас належного обґрунтування щодо необхідного для сина сторін розміру аліментів виходячи з певного конкретного переліку (обсягу) щомісячних витрат (придбання навчального приладдя, підручників, транспорт тощо) заява позивачки не містить.

Однак, глави 15 (питання стягнення аліментів на утримання дітей) і 16 (питання виконання обов`язку батьків утримувати повнолітніх дочку, сина) СК України мають різний предмет регулювання і при вирішенні спору, що має місце, враховуються лише обставини, визначені частиною 1 статті 182 цього Кодексу, а положення цієї статті щодо гарантованого або рекомендованого розміру аліментів на утримання дитини не можуть застосовуватися при вирішенні питання про стягнення аліментів на повнолітню дочку, сина, які продовжують навчання.

Виходячи з обґрунтування правової позиції позивачки в справі та з наданих нею доказів у судах першої та апеляційної інстанцій, вона ставила питання про стягнення аліментів у розмірі 1/4 частки від відомого їй офіційного заробітку відповідача, що фактично становить 1875,00 грн (7500,00 грн : 4).

Утім, на час пред`явлення позову та вирішення справи судом першої інстанції відповідач уже не працював і не отримував заробітку, про який ідеться. Окрім цього, відповідач має двох дітей 2009 і 2017 років народження і зобов`язаний їх утримувати відповідно до вимог ст. 51 Конституції України, ст. 180 СК України, інших норм законодавства та відповідно до засад сім`ї і моральних засад суспільства. Ці обставини є істотними в спорі та не можуть залишатися поза увагою.

Поряд із цим, установлено, що син сторін ОСОБА_9 навчається у вищому навчальному закладі, стипендію не отримує, з огляду на денну форму навчання не може бути працевлаштований із режимом повного робочого дня, а дохід його матері невисокий. Та обставина, що син сторін потребує матеріальної допомоги з метою забезпечення свого навчання сумнівів не викликає. У справі відсутні докази неспроможності відповідача надавати сину певне матеріальне утримання до закінчення навчання, але не довше ніж до досягнення 23 років.

Беручи до уваги, що відповідач ОСОБА_2 на час пред`явлення та вирішення позову не мав постійного місця роботи та стабільного доходу і доказів про протилежне в справі немає, відповідну частку заробітку (доходу) відповідача слід визначити виходячи з доступних офіційних даних про середню заробітну плату штатних працівників по регіону. За офіційними даними Державної служби статистики України (посилання в мережі Internet https://ukrstat.gov.ua/operativ/operativ2005/gdn/reg_zp_m/reg_zpm_u/arh_zpm_u.htm, таблиця «Середня заробітна плата штатних працівників по регіонах за місяць у 2022 році», файл: Zarp_reg_m2022_ue.xlsx) середня зарплата за місяць у 2022 році по Закарпатській області становить 12115,00 грн.

Виходячи з принципів розумності та справедливості, колегія суддів вважає за можливе визначити належну до стягнення частку від зазначеної середньої зарплати по регіону як 1/9 (1346,11 грн). Аліменти в такому розмірі забезпечуватимуть покриття певної частини витрат на навчання сина сторін, загалом відповідатимуть принципу паритету в обов`язку батьків із утримання сина, який продовжує навчання, та не порушуватимуть прав заінтересованих осіб.

За наявності для того підстав і зміни обставин сторони вправі в подальшому діяти за домовленістю між собою, а в разі недосягнення згоди вирішувати відповідний спір судовим порядком з урахуванням положень, зокрема, ст. 201 ч. 1 СК України.

Відтак, на підставі ст. 376 ч. 1 п.п. 1, 2, 4 ЦПК України апеляцію відповідача слід задовольнити частково, мотивувальну частину рішення суду першої інстанції змінити щодо правового обґрунтування та замінити в резолютивній частині рішення цифри і слова «1/4 всіх видів заробітку (доходу)» цифрами і словами «1/9 (одної дев`ятої) частки від заробітку (доходу)». В іншій частині апеляційну скаргу відповідача слід на підставі ст. 375 ЦПК України залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст. 374 ч. 1 п.п. 1, 2, ст. 375, ст. 376 ч. 1 п.п. 3, 4, ст. 382 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково,

мотивувальну частину Ужгородського міськрайонного суду від 14 липня 2022 року змінити відповідно до редакції постанови апеляційного суду,

у другому абзаці резолютивної частини рішення Ужгородського міськрайонного суду від 14 липня 2022 року цифри і слова «1/4 всіх видів заробітку (доходу)» замінити цифрами і словами «1/9 (одної дев`ятої) частки від заробітку (доходу)».

В іншій частині апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, який є днем складення повного судового рішення, але протягом тридцяти днів може бути оскаржена до Верховного Суду.

Судді