ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року м.Суми

Справа №587/2859/21

Номер провадження 22-ц/816/918/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Ткачук С. С. (суддя-доповідач),

суддів - Кононенко О. Ю. , Криворотенка В. І.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

учасники справи:

позивач - Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гладиш Ярослави Миколаївни на рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 липня 2022 року в складі судді Бакланова Р.В., постановленого в м. Лебедин,

в с т а н о в и в:

Звернувшись до суду із позовом у грудні 2021 року, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі ПриватБанк), просило стягнути з відповідача на свою користь заборгованість у розмірі 16005 грн. 44 коп. за кредитним договором б/н від 04 березня 2012 року, а також просило вирішити питання розподілу судових витрат.

Свої вимоги обґрунтувало тим, що між ПриватБанком та ОСОБА_2 був укладений договір про надання банківських послуг № б/н від 14 березня 2012 року, згідно з яким відповідач отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, що може бути змінений ПриватБанком. Підписанням анкети - заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг відповідач підтвердив той факт, що він повністю проінформований про умови кредитування. У зв`язку з порушенням ОСОБА_2 зобов`язання щодо повернення чергової частини суми кредиту, ПриватБанк має право вимагати повернення всієї суми кредиту або її частини. Станом на 21 квітня 2021 року заборгованість склала 16005 грн. 44 коп., з яких: за тілом кредиту - 11965 грн. 90 коп., по процентах за користування кредитом - 2671 грн. 24 коп., за пенею - 1368 грн. 30 коп. Вказує, що ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер, а його спадкоємцем є відповідач ОСОБА_1 . 21.10.2021 року банком було направлено відповідачу листа - претензію, згідно якої позивач пред`явив свої вимоги, проте відповідачем вказані вимоги задоволені не були.

Рішенням Лебединського районного суду Сумської області від 15 липня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» 16005 грн. 05 коп. заборгованості за договором б/н від 14 березня 2012 року та судовий збір в розмірі 2270 грн. 00 коп., а всього 18275 грн.05 коп.

Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що між ОСОБА_2 та відповідачем було укладено кредитний договір № б/н від 14.03.2012 року за яким ОСОБА_2 отримав від позивача у строкове, оплатне користування кредитні кошти, проте своєчасно свого обов`язку з повернення кредитних коштів позивачу не виконав. Разом з тим, суд дійшов висновку стосовно того, що заява про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, самі Умови та Правила надання банківських послуг, Тарифи, що розміщені на сайті позивача та наявні в матеріалах справи складають договір про надання банківських послуг. Пізніше, ОСОБА_2 помер не виконавши своїх обов`язків по своєчасному поверненню кредитних коштів, а тому позовні вимоги банку заявлені до його спадкоємця є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Гладиш Ярослава Миколаївна подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просила скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Доводи скарги мотивує тим, що суд першої інстанції що відповідачем не було надано до суду доказів на підтвердження того, на яких умовах померлий ОСОБА_2 користувався коштами і відсутнє підтвердження того, що позивач самостійно визначив тип картки. Роздруківка з сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки залежить від волевиявлення однієї сторони, а саме позивача. Таким чином, до спірних правовідносин не можуть бути застосовані правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, які регулюють правові засади договору приєднання. Крім того, порушена форма договору, оскільки в графі кредитний ліміт не зазначено суми бажаного кредитного ліміту, номер виданої картки та термін її дії, а також з якими саме Умовами та правилами, тарифами ознайомлена особа та надала згоду в анкеті - заяві. Крім того, анкета заява не містить ознак узгодження в письмовій формі умов щодо розміру кредиту, процентів за користування кредитом, розміру пені та штрафу, виду виданої картки та її номеру тощо. Також, позивач надав розрахунок № 1 заборгованості за договором б/н від 14.03.2012 року станом на 30.09.2020 року та розрахунок № 2 станом на 15.11.2021 року, які містять протиріччя. Вказує, що банком незаконно в односторонньому порядку було підвищено відсоткову ставку за договором до 42%, 43,2%, 72%.

Від позивача відзив на апеляційну скаргу до суду не надходив.

Сторони до суду не прибули, про дату, час та місце судового розгляду справи були належним чином повідомлені. Представник відповідача надав згоду слухати без його участі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Як вбачається з матеріалів цивільної справи, 14 березня 2012 року ОСОБА_2 підписав анкету - заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (том. 1, а.с. 14)

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_2 помер (том. 1, а.с.44).

28.08.2021 року Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було заявлено до Першої Сумської державної нотаріальної контори претензію кредитора, яку останньою було переадресовано до Приватного нотаріуса Сумського міського нотаріального округу Ващенко Л.В. (том. 1, а.с. 45,46,47,48).

19.10.2021 року Акціонерним товариством комерційний банк «ПриватБанк» було направлено ОСОБА_1 листа - претензію

З наданого банком до суду рахунку заборгованості за кредитним договором № б/н від 30 вересня 2020 року вбачається, що станом на 15.11.2021 року заборгованість відповідача склала 16005 грн. 44 коп., з яких: за тілом кредиту - 11965 грн. 90 коп., по процентах за користування кредитом - 2671 грн. 24 коп., за пенею - 1368 грн. 30 коп.

Даний розрахунком доводиться, що на 15.11.2021 простроченої заборгованості за наданим кредитом (тіло кредиту) виникла ще 26.10.2018 року, а заборгованість по відсотках з 06.10.2018 року, потім їх розмір постійно збільшувалася. (том. 1, а.с. 8-10).

Згідно матеріалів спадкової справи після смерті ОСОБА_2 залишилася спадкове майно, до складу якого входить трикімнатна квартира АДРЕСА_1 , яка належала померлому на праві спільної сумісної власності разом із ОСОБА_3 , ОСОБА_4 і ОСОБА_1

ОСОБА_3 і ОСОБА_4 відмовилися від прийняття спадщини на користь ОСОБА_1 , який прийняв спадщину подав до нотаріуса таку заяву.

Відповідно до ч. 1, 5 ст. 1268 ЦК України (в редакції на день смерті ОСОБА_2 ) спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.

Згідно ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

За правилами встановленими ст. 1280 ЦК України спадкоємці зобов`язані повідомити кредитора спадкодавця про відкриття спадщини, якщо їм відомо про його борги, та/або якщо вони спадкують майно, обтяжене правами третіх осіб. Кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги. Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину. Кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

З огляду на викладені вище правові норми, колегія суддів приходить до висновку, що позивачем було своєчасно заявлено кредиторські вимоги до спадкоємця ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

Разом з тим, колегія суддів звертає увагу на те, що відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює фінансова установа, в даному випадку ПриватБанк.

Оскільки умови договорів повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком, правом довірчої власності.

Згідно зі статтями 610 , 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, проценти за користування позиченими коштами та неустойка за своєю правовою природою поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

В анкеті-заяві позичальника від 14 березня 2012 року процентна ставка не зазначена, наданий банком Витяг з Тарифу обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Умови і правила надання банківських послуг, затверджені наказом від 06.03.2010 № СП-2010-256 ОСОБА_2 не підписаний.

Стосовно позовних вимог ПриватБанку щодо до стягнення заборгованості за пенею колегія суддів зазначає, що в анкеті-заяві також відсутні і умови договору про встановлення відповідальності у вигляді неустойки (пені) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

В обґрунтування вказаних вимог ПриватБанк зазначав, що підпис ОСОБА_2 в анкеті-заяві про приєднання свідчить про факт його ознайомлення та згоду з Умовами та Правилами надання банківський послуг, а також Тарифами банку.

На підтвердження цих вимог позивач надав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та витяг з архіву Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку від 06.03.2010 року № СП-2010-256, які розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, та в яких визначені, в тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника) і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування та інші умови.

При цьому, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяг з Тарифів та витяг з Умов розумів ОСОБА_2 та ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву-анкету про приєднання до умов та Правил надання банківських послуг ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання ним кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами саме у зазначеному в цих документах розмірах і порядку нарахування.

Крім того, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення ПриватБанку, який може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року (провадження № 6-16цс15) і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.

Крім того, колегія суддів зазначає, що в даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.

За змістом вказаної норми договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача, неодноразово змінювалися самим ПриватБанком в період з часу виникнення спірних правовідносин (14 березня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (30 грудня 2021 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Тарифів та витяг з Умов у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_5 . Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, надані банком документи не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до кредитного договору.

Надані позивачем витяги з Тарифів, Умов та правил надання банківських послуг ПриватБанком, з огляду на їх мінливий характер, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в анкеті-заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім, не можуть свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Вищевикладене узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17. Також, Велика Палата у вказаній постанові зробила наступний правовий висновок: витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/, які містяться в матеріалах даної справи не визнаються відповідачем та не містять його підпису, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви-анкети. Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.

Вказаним спростовуються висновки суду першої інстанції про те, що наявність підпису на анкеті-заяві свідчить про укладення кредитного договору з одночасним узгодженням всіх істотних його умов.

До того ж, укладений між сторонами кредитний договір від 14 березня 2012 року у вигляді анкети-заяви, підписаної сторонами, не містить і строку повернення кредиту.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу; закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй, що прямо передбачено у статті 8 Конституції України.

Відповідно до частини четвертої статті 42 Конституції України держава захищає права споживачів.

Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.

Тобто, дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.

До цього необхідно зазначити, що пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви про надання кредиту та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Тому, при укладенні договору з ОСОБА_2 , ПриватБанк не дотримався вимог добросовісності, розумності і справедливості та переклав на слабшу сторону - споживача невиправданий тягар з`ясування змісту кредитного договору.

Щодо заявленої позивачем вимоги про повернення сум тіла кредиту, колегія суддів зазначає, що відповідно до наданого позивачем до позову розрахунку станом на 15.11.2021 року, ОСОБА_2 . Було отримано суму кредитних коштів в розмірі 11965 грн. 90 коп. Разом з тим, із вказаного розрахунку вбачається також, що позивачем неправомірно зараховано сплачені ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 13467 грн. 66 коп. в рахунок погашення пені, що не була узгоджена сторонами. Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що фактично ОСОБА_5 погашено заборгованість за тілом кредиту в повному обсязі, а тому відсутні підстави для задоволення позовних вимог.

Висновки суду першої інстанції стосовно того, що відповідачем не визнавався недійсним укладений з позивачем кредитний договір б/н від 14.03.2012 року колегія суддів вважає помилковими з огляду на вищевикладені обставини.

На підставі вище викладеного та приписів статей 11-13 ЦПК України, керуючись принципами пропорційності - завдання цивільного судочинства; диспозитивності - межи розгляду заявлених вимог; змагальності - кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій; апеляційний суд визнає заявлені позовні вимоги Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.03.2012 року необґрунтованим і такими, що не підлягають задоволенню.

Відповідно до статей 374, 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Враховуючи вищевикладене, через неправильне встановлення судом першої інстанції фактичних обставин справи та застосування норм матеріального і порушення норм процесуального права, на підставі п.п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню та ухваленню нового рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

У зв`язку із відмовою банку у задоволені позову, відповідно до статей банку На підставі статей 137, 141ЦПК України колегія суддів стягує на користь відповідача фактично понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в сумі 3405 грн. 00 коп. та на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції в сумі 3000 грн.

В зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п.п. а) г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381-382, 389 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Гладиш Ярослави Миколаївни задовольнити.

Рішення Лебединського районного суду Сумської області від 15 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове.

В задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 14.03.2012 року відмовити.

Стягнути з Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на користь ОСОБА_1 понесені ним судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційну скаргу в сумі 3405 грн. 00 коп. та на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в суді першої інстанції в сумі 3000 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і не підлягає касаційному оскарженню.

Повний текс постанови виготовлено 24 листопада 2022 року

Головуючий - С. С. Ткачук

Судді: О. Ю. Кононенко

В. І. Криворотенко