Справа № 302/1284/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 смт.Міжгір`я

Суддя Міжгірського районного суду Закарпатської області Сидоренко Ю.В., перевіривши виконання вимог ст.ст.315, 318 Цивільного процесуального кодексу України по цивільній справі за заявою ОСОБА_1 (зареєстрований та мешкає за адресою: АДРЕСА_1 ), заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Хустської РДА (Міжгірська дільниця) місце знаходження за адресою: смт. Міжгір`я вул..Шевченка буд.97 Хустського району Закарпатської області), про встановлення факту, що має юридичне значення, -

В С Т А Н О В И В:

08.11.2022 року ОСОБА_1 звернувся до Міжгірського районного суду Закарпатської області із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення та у поданій заяві просить встановити факт, що на його утриманні знаходиться ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , як інвалід другої групи.

Ознайомившись зі змістом поданої заяви та матеріалами, що до неї додаються, вважаю за необхідне залишити заяву ОСОБА_1 без руху, оскільки вона не відповідає вимогам ст.ст.315,318 ЦПК України з наступних підстав.

Згідно із частиною першою статті 315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту: родинних відносин між фізичними особами; перебування фізичної особи на утриманні; каліцтва, якщо це потрібно для призначення пенсії або одержання допомоги по загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню; реєстрації шлюбу, розірвання шлюбу, усиновлення; проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу; належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеному у свідоцтві про народження або паспорті; народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження; смерті особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту смерті; смерті особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати її загиблою від певного нещасного випадку внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру.

Відповідно до частини другої статті 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини сьомої статті 19 ЦПК України окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов для здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно із частиною першою статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч.3, ч.4 ст.294 ЦПК України, справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду. Справи окремого провадження суд розглядає за участю заявника і заінтересованих осіб.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав; чинне законодавство не передбачає іншого порядку їх встановлення; встановлення такого факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право.

Таким чином, юридичні факти можуть бути встановленні лише для захисту, виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав самого заявника.

Визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне. Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, виключається під час розгляду справ у порядку окремого провадження існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 20.06.2019 у справі №632/580/17 (провадження № 61-51сво18) зроблено висновок, що «юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі №320/948/18 (провадження №14-567цс18) зазначено, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністювирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів.

При вирішенні питання про прийняття заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суддя, окрім перевірки відповідності поданої заяви вимогам закону щодо форми та змісту, зобов`язаний з`ясувати питання про підсудність та юрисдикційність. Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Факт перебування фізичної особи на утриманні може бути встановлений судом у разі відсутності документа про його підтвердження, виданого органами виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства, виконкомами сільських і селищних рад, іншими організаціями, чи в разі відмови у його видачі та при одержанні документа, що не підтверджує факт перебування громадянина на утриманні.

Якщо заявник звертається із заявою про встановлення факту родинних відносин, то вона повинна відповідати вимогам ст.318 ЦПК України та у заяві повинно бути зазначено: 1) який факт заявник просить встановити та з якою метою; 2) причини неможливості одержання або відновлення документів, що посвідчують цей факт; 3) докази, що підтверджують факт. До заяви додаються докази, що підтверджують викладені в заяві обставини, і довідка про неможливість відновлення втрачених документів.

Отже, як вбачається з вказаної правової норми статті 318 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено мету звернення до суду та необхідно долучити докази на підтвердження юридичного факту, який просить встановити заявник в порядку окремого провадження.

Між тим, ані зі змісту заяви, який становить лише два абзаци обґрунтування звернення до суду, а не змісту доданих до заяви документів, неможливо встановити мету звернення ОСОБА_1 , до суду.

Фактично заявником при зверненні до суду не зазначена мета встановлення вказаного у заяві юридичного факту. Також, заявником не додано належних докази, що підтверджують факт перебування певної особи на утриманні заявника ОСОБА_1 , (відповідні медичні документи, акти, листи, довідки).

Також заявник не зазначив причин неможливості одержання відповідних документів, що посвідчують факт перебування на його утриманні ОСОБА_2 , не надано довідки про неможливість одержання таких документів та у зв`язку з чим, не надано доказів, які б підтверджували факт його перебування на утриманні.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного суду України № 5 від 31.03.1995 року «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» зазначено, що залежно від мети встановлення фактів заінтересованими особами в цих справах можуть бути, наприклад, відділи соціального захисту населення - у справах про встановлення факту перебування на утриманні особи, яка померла, для призначення пенсії заявникові; інші спадкоємці - у справах про встановлення факту прийняття спадщини; органи внутрішніх справ - у справах про встановлення факту родинних відносин для вирішення питання про належність до громадянства України; органи страхування - у справах про встановлення факту належності страхового свідоцтва.

Проте, заявником не зазначено у колі осіб, які братимуть участь у справі усіх заінтересованих осіб, зокрема в якості заінтересованих осіб не зазначені: територіальна громада за фактичним місцем проживання (перебування) особи, яка потребує догляду (утримання); не зазначена сама фізична особа, яка знаходиться на утриманні заявника; не вказаний відповідний місцевий орган з питань мобілізації - районний центр комплектування та соціальної підтримки, якщо заявник просить встановити юридичний факт з метою отримання відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації на підставі ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», тобто доцільно розглянути можливість залучення певних заінтересованих осіб, оскільки суд не має повноважень залучати заінтересованих осіб у цій категорії справ за власною ініціативою. Якщо заявник розглядає наявність іншої мети для установлення вищезазначеного юридичного факту, то розглянути доцільність залучення інших заінтересованих осіб.

Крім того, зазначена у заяві ОСОБА_1 зацікавлена (заінтересована) особа: Управління соціального захисту населення Хустської РДА (Міжгірська дільниця) за вказаним заявником кодом ЄДРПОУ не існує.

Також, у поданій заяві ОСОБА_1 просить встановити юридичний факт перебування на його утриманні особи з інвалідністю ІІ групи, проте заявником не зазначено: - початок періоду перебування ОСОБА_2 на утриманні заявника; - підтвердження заявника про те, що не подано іншої заяви за вказаним предметом та з вказаних підстав, із залученням цієї ж заінтересованої особи; - не надано документів про майновий стан особи з інвалідністю ОСОБА_2 , факт перебування якого на своєму утриманні просить встановити заявник ОСОБА_1 .

Крім того, заявник ОСОБА_1 не зазначив причину неможливості у позасудовому порядку вирішення заявником порушенного питання та неприйняття певних документів відповідною заінтересованою особою (заінтересованими особами) (недотримано вимоги п.2 ч.1 ст.318 ЦПКУкраїни).

До заяви не додано листування заявника з відповідною заінтересованою особою (особами) із приводу того питання, із яким пов`язується мета для установлення зазначеного в заяві юридичного факту, в яких зазначаються фактичні обставини щодо охорони прав заявника, створення умов для їх здійснення або для підтвердження його неоспорюваного права.

За змістом п.3 ч.1 ст.318 ЦПКУкраїни до заяви про встановлення юридичного факту заявник повинен додати всі наявні у нього докази в підтвердження факту, який він порушує для встановлення судом. Тому заявнику роз`яснюється і пропонується подати суду разом із уточненною заявою про встановлення юридичного факту всі наявні у нього докази в підтвердження обставин самостійного утримання ним ОСОБА_2 , з метою розгляду справи у розумний строк без витрачання судом часу для самостійного витребування доказів.

Вищевказані судом обставини перешкоджають вирішенню питання про відкриття провадження у справі, а тому вважаю необхідним заяву ОСОБА_1 залишити без руху для усунення вищевикладених недоліків.

Також необхідно зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п.1ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, залишення позову без руху з підстав, передбачених законом (невідповідність позовної заяви вимогам щодо її змісту) не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

На думку судді, залишення вищезазначеної заяви без руху з метою уточнення істотних обставин справи та доказової підстави у даній справі не є порушенням вимог ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод в аспекті гарантування права на доступ до суду, оскільки національне законодавство може обмежувати окремі судові процедури, а держава в особі національних судів також може реалізувати певну свободу розсуду в різних аспектах без порушення самої сутності зазначеного права, зокрема, включаючи різні питання до відкриття проваджень у справах тощо із визначенням критеріїв прийнятності заяв і позовів (правові позиціїі з данного питання викладені Європейським судом з прав людини у п. 230 рішення від 17 січня 2012 року у справі «Станєв проти Болгарії» та у п. 85 рішення від 17 жовтня 2003 року у справі «Луордо протии Італії»).

Відповідно до ст.185 ЦПК України, суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху (частина 1); в ухвалі про залишення позовної заяви без руху зазначаються недоліки позовної заяви, спосіб і строк їх усунення, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення заяви без руху (частина 2).

Слід зазначити, що саме звернення особи до суду з позовною заявою не спричиняє безумовне відкриття провадження у справі. Адже суддя, відкриваючи провадження, перевіряє, зокрема, чи дотрималася особа, яка подала позовну заяву, порядку здійснення права на звернення до суду. Процесуальним наслідком недотримання позивачем умов реалізації права на звернення до цього суду з позовною заявою є залишення її без руху або її повернення в разі не усунення недоліків.

З огляду на викладене суддя може вирішити питання про відкриття, повернення чи відмову у відкритті провадження по справі, яка не була належним чином оформлена та містила недоліки, лише після їх усунення. При цьому у ЦПК України відсутні винятки з указаного порядку.

За таких обставин, заяву ОСОБА_1 слід залишити без руху, запропонувавши заявнику протягом десяти днів з дня надходження цієї ухвали усунути вищевказані недоліки.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст. ст. 175, 177, 185, 260, 315, 318 ЦПК України, -

П О С Т А Н О В И В :

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Управління соціального захисту населення Хустської РДА (Міжгірська дільниця), про встановлення факту, що має юридичне значення, - залишити без руху для усунення недоліків, зазначених в мотивувальній частині ухвали.

Надати позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви, який не може перевищувати десяти днів з дня вручення ухвали про залишення позовної заяви без руху.

Роз`яснити заявнику, що у випадку невиконання ухвали суду у встановлений судом строк, заява буде вважатися неподаною та повернута заявнику.

Копію ухвали направити заявнику.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя Міжгірського районногосуду Закарпатської області: Ю. В. Сидоренко