гСправа № 358/322/22 Провадження № 2/358/459/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року м. Богуслав

Богуславський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Тітова М.Б.,

за участю:

секретаря судового засідання Зеленько О.Д.,

позивача ОСОБА_1 ,

відповідачки ОСОБА_2 ,

представника відповідачки ОСОБА_3 ,

розглянувши у підготовчому судовому засіданні в залі суду в м. Богуславі, матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виділ в натурі, -

В С Т А Н О В И В:

19 травня 2022 року до Богуславського районного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 , в якій він просить визнати за ним право власності на автомобіль торгівельної марки Volkswagen, модель Golf, 1999 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Також просить зобов`язати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відшкодувати ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 вартість 1/2 частини автомобіля торгівельної марки Chevrolet модель Captiva, 2013 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , у розмірі 138 915 (сто тридцять вісім тисяч дев`ятсот п`ятнадцять) гривень 00 коп. Також визнати за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на приміщення магазину, який розташований по АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді Богуславського районного суду Київської області від 13 червня 2022 року дана позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 20 липня 2022 року.

До початку проведення підготовчого судового засідання, 11 липня 2022 року, до суду надійшло клопотання від представника відповідача адвоката Науменка Олександра Миколайовича про залишення позовної заяви буз руху, на обґрунтування якого вказано, що поданий позов не відповідає вимогам ст.ст. 175- 177 ЦПК України, тому просив залишити позов без руху до усунення недоліків, які містить позовна заява.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 21 липня 2022 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виділ в натурі, залишено без руху та надано позивачу строк для усунення недоліків, який не може перевищувати п`яти днів з дня вручення копії ухвали.

26 липня 2022 року представник позивачки адвокат Чайка О.В. на виконання вимог ухвали суду про залишення позову без руху від 21 липня 2022 року подала до суду уточнену позовну заяву та квитанцію про сплату судового збору.

Ухвалою Богуславського районного суду Київської області від 29 липня 2022 року продовжено розгляд справи за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 02 вересня 2022 року, яке було відкладено на 23.11.2022.

В судовому засіданні 23.11.2022 позивач ОСОБА_1 подав до суду заяву про відвід судді Тітову М.Б. від розгляду даної справи з підстав, передбачених п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України, посилаючись на те, що є обставини, які викликають сумнів в неупередженості та об`єктивності судді Тітова М.Б.

Зокрема, вказує на те, що в провадженні Богуславського районного суду Київської області перебуває справа за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя. Однак він вважає, що головуючий суддя у справі Тітов М.Б. не може брати участь у розгляді вказаної цивільної справи і підлягає відводу в зв`язку з наступними обставинами.

Шлюб між ним та ОСОБА_2 був розірваний згідно рішення Богуславського районного суду Київської області від 09 серпня 2022 року по справі №358/312/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу. Головуючим суддею у цій справі також був ОСОБА_4 . Під час розгляду цієї справи він помітив ряд процесуальних порушень зі сторони позивачки, на які суддя закрив очі. Зокрема, в свій час він також подав до Богуславського районного суду Київської області позовну заяву до Позивачки про розірвання шлюбу і поніс за це витрати, які йому, ніхто не повернув. Це пов`язано з тим, що у березні 2022 року він мав розмову із ОСОБА_2 , під час якої повідоми її про намір розлучитись, вона в свою чергу не відповіла нічого, і тому вже у квітні 2022 року він звернувся до суду із відповідною заявою, витративши на це кошти при отриманні правничої допомоги (за підготовку позовної заяви) та сплативши судовий збір. Згодом він дізнався про те, що Позивачка ще у лютому 2022 року подала до суду позовну заяву про розлучення, інформацію про що вона від нього приховала, а ОСОБА_5 , як її представник, заявив клопотання про залишення поданої ним ( ОСОБА_1 ) заяви без руху через зрозумілі причини, що призвело до того, що він поніс витрати. І суддя задовольнив клопотання ОСОБА_5 , незважаючи на те, що провадження за його позовною заявою було відкрито першим. Тобто на момент відкриття провадження про розірвання шлюбу за його позовною заявою суддя (теж ОСОБА_4 ) не вбачав жодних підстав для залишення позову без руху, що означало про дотримання процесуальних норм під час її складання, однак після заявленого ОСОБА_5 клопотання він кардинально змінив своє бачення на протилежне та сам під час судового засідання під звукозапис запропонував йому відмовитись від свого позову, що стало причиною понесення фінансових витрат, які йому ( ОСОБА_1 ) ніхто не компенсував, хоча він звертався з цим питанням до судді.

В рішенні суду у справі №358/312/22 про розірвання шлюбу чітко вказано про те, що витрати позивачки зменшено з наступних причин:

- Реальної присутності представника позивачки на засіданнях;

- Витрати позивачки понесені нею для сплати адвокату за складання позовної та уточненої позовної заяв є завищеним.

Але жодним чином не регламентується зменшення витрат на правничу допомогу та за сплату інших витрат з тим, що ним також понесено витрати на отримання правничої допомоги, а саме при складанні позовної заяви та сплати судового збору, оскільки винуватцем понесених ним витрат є ОСОБА_2 . Тобто суддя також не звернув на це увагу й цим рішенням зобов`язав його сплатити суму судового збору та нараховані адвокатські послуги понесені позивачкою.

Крім цього, представником Позивачки до матеріалів цієї справи було додано ордер серія КС №223066 від 06 червня 2022 року, на який ОСОБА_5 посилається, як підставу для представництва ОСОБА_2 у судових засіданнях. Проте звертає увагу на наступне.

Згідно із частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Повноваження адвоката як захисника або представника в господарському, цивільному, адміністративному судочинстві, кримінальному провадженні, розгляді справ про адміністративні правопорушення, а також як уповноваженого за дорученням у конституційному судочинстві підтверджуються в порядку, встановленому законом (частина третя статті 26 зазначеного Закону).

Частиною четвертою статті 62 ЦПК України визначено, що повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність

Згідно із частиною другою статті 26 Закону України Про адвокатуру та адвокатську діяльність ордер - це письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката. Рада адвокатів України затверджує типову форму ордера.

Згідно рішення Ради адвокатів України №41 Про затвердження Положення про ордер на надання правничої (правової) допомоги у новій редакції від 12 квітня 2019 року адвокати можуть використовувати ордери типової форми, які виготовлені друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону, до 01 січня 2022 року. Бланки ордерів генеруються онлайн через «Особистий кабінет адвоката» на офіційному веб-сайті Національної асоціації адвокатів України. Ордер містить обов`язкові реквізити, частина яких заповнюється при генерації автоматично, серед них - двовимірний штрих-код (QR-код) з посиланням на профайл адвоката в ЄРАУ. Решту реквізитів адвокат заповнює самостійно. Втім, типова форма ордеру, виготовлена друкарським способом на замовлення ради адвокатів регіону згідно з Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженим рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, зі змінами та доповненнями, діє після 1 січня 2022 року до закінчення повноважень адвоката у конкретній справі/провадженні (тобто якщо договір укладено до 1 січня 2022 року).

Ордер, який представником позивачки було додано до матеріалів справи, виданий на підставі договору б/н від 06 червня 2022 року про надання правової допомоги ОСОБА_2 у формі, яка виготовлена друкарським способом згідно з Положенням про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженим рішенням Ради адвокатів України № 36 від 17 грудня 2012 року, яке визнано таким, що втратило чинність.

Враховуючи вищезазначене, він звернувся із відповідною заявою до головуючого судді у цій справі, в якій виклав свої твердження, проте суд їх не врахував. Крім того, після його зауважень копія вищевказаного ордеру зникла з матеріалів справи, натомість з`явилась копія довіреності видана ОСОБА_2 на ім`я ОСОБА_5 . Звертає увагу суду, що довіреність, яка підтверджує право ОСОБА_5 представляти інтереси ОСОБА_2 . Тобто клопотання про розподіл судових витрат від представника позивачки надійшло до надання суду цієї довіреності ( в той час, коли ніякого належного доказу, який би підтверджував право ОСОБА_5 на представництво не було).

Враховуючи вищевказане, вважає, що були відсутні будь-які підстави для допуску ОСОБА_5 , як представника сторони, до розгляду цієї справи та стягнення із нього ( ОСОБА_1 ) витрат на правничу допомогу, через недостатню кількість підтверджень правомірності діяльності адвоката та явну недобросовісність зі сторони позивачки, оскільки спору між стосовно розірвання шлюбу не було. Судове засідання можна було провести без участі сторін, тим більше без участі будь-яких адвокатів, за умови надсилання до суду заяви про розгляд справи без участі та визнання позовних вимог. Це стосується й клопотання про залишення позовної заяви про розірвання шлюбу, поданої ним, без руху, оскільки на момент її подачі ОСОБА_5 не мав повноважень як представник ОСОБА_2 на її представництво та подання в її інтересах заяв та клопотань, оскільки представництво відбулось на підставі вищевказаного ордеру, але й цей факт залишився поза увагою судді.

Аналогічна ситуація склалась й в іншій справі. Відтак у справі №358/311/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог- ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання малолітньої особи, головуючим суддею в якій також був ОСОБА_4 , було винесено рішення Богуславського районного суду Київської області від 22 липня 2022 року, яким позовні вимоги було задоволено повністю, а саме було вирішено стягнути із нього ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_7 у розмірі 1/4 частини його заробітку (проти чого він не заперечує), але окрім цього було також вирішено стягнути з нього на користь позивачки судові витрати понесені нею під час отримання правничої допомоги, факт отримання якої жодним належним чином не було підтверджено, однак суддя не дослідив цього та задовольнив і цю протиправну вимогу позивачки. Ситуація щодо недоведення законності діяльності ОСОБА_5 у цій справі аналогічна такій, як і в попередньо описуваній.

Крім того він звертався до суду з проханням надати пояснення щодо правомірності допуску ОСОБА_5 до вищевказаних проваджень (про розірвання шлюбу та стягнення аліментів) та, як наслідок, стягнення із нього ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_2 правничої допомоги, однак суддя проігнорував його звернення.

У зв`язку із порушенням суддею норм чинного законодавства під час розгляду цієї справи він звернувся до Київського апеляційного суду із скаргою на вищевказане рішення та з проханням часткового його скасування.

Із двох попередніх справ, де сторонами спору були він та ОСОБА_2 (в інтересах якої діяв ОСОБА_5 ) він помітив явну симпатію судді до представника опонентки. Це проявлялось окрім вищевказаних ситуацій, а й тим, що під час судових засідань суддя не реагував на грубі порушення ОСОБА_5 адвокатської етики, що проявлялась в образах, якими його закидав ОСОБА_5 , перебиваючи в той час, коли він надавав суду власні свідчення. Крім того він під час судового засідання про розірвання шлюбу, абсолютно безпідставно, вимагав від нього докази того, чи він психічно здоровий (інформація, яка жодним чином не стосується справи) й суддя жодним чином не вплинув на представника ОСОБА_2 , хоча міг застосувати до нього заходи процесуального примусу за порушення поведінки під час судового засідання, керуючись ст. 143 ЦПК України. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Також судові засідання у справах, позивачем в яких була ОСОБА_2 суддя відкладав на нетривалий час, зокрема у справі про стягнення аліментів різниця між засіданнями була менше тижня, а в справі про розірвання шлюбу менше місяця, в той час, коли у цій справі про поділ майна подружжя, судові засідання призначаються з інтервалом близько двох місяців. Тим самим суддя порушує один з основних засад здійснення цивільного судочинства, а саме не дотримується розумності строків розгляду справи судом.

Отже враховуючи закономірності судового розгляду справи №358/312/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу та справи №358/311/22 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог- ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання малолітньої особи, а саме явну прихильність судді Тітова М.Б. до ОСОБА_5 (представника ОСОБА_2 ) вбачає за неможливе те, щоб й цю справу про поділ майна подружжя розглядав цей же суддя, оскільки не вважає, що рішення винесене ним буде законним та неупередженим.

ОСОБА_1 зазначає, що вказані ним факти є обставинами, які викликають у нього, як позивача, сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Тітова М.Б., тому вважає, що заява про відвід судді повинна бути задоволена на підставі вищевказаного, а також з наступних підстав.

Право позивача на справедливий суд закріплене в нормах міжнародного права, зокрема в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Стверджує, що вищевказане є підставою для відводу судді Тітова Миколи Борисовича у межах справи №358/233/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, тому вважає за доцільне цю заяву задовольнити, а справу передати в канцелярію суду для визначення іншого судді у порядку, встановленому cт. 33 ЦПК України.

Представник відповідача адвокат Науменко О.М. в судовому засіданні заперечував проти задоволення відводу судді, посилаючись на положення ч. 4 ст. 36 ЦУПК України.

Заслухавши думку учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного.

Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Положеннями ч. 1 ст. 40 ЦПК України встановлено, що питання про відвід судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі.

Відповідно до ч. 2 ст. 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість.

Відповідно до ч. 3 ст. 40 ЦПК України, якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Відповідно до ч. 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (яка підлягає застосуванню відповідно до ст. 9 Конституції України, ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обгрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Вимога «безсторонності» згідно з прецедентною судовою практикою Європейського суду з прав людини (рішення у справах «Білуха проти України», «Салов проти України», «Мироненко проти України», «Фельдман проти України») характеризується двома критеріями: по-перше, суд (суддя) повинні бути суб`єктивно вільним від упередженості чи зацікавленості у результаті розгляду справи; по-друге, бути об`єктивно безстороннім тобто, суд повинен гарантувати виключення будь-якого обґрунтованого сумніву стосовно його безсторонності.

Важливим питанням є довіра, яку в демократичному суспільстві суди мають викликати в громадськості (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Ветштайн проти Швейцарії»). Довіра це суб`єктивне ставлення особи на підставі внутрішнього переконання з урахуванням зовнішніх обставин й цілком очевидно, що дії та рішення, які судом вчинені в межах закону, але в супереч інтересам однієї зі сторін, сприймаються цією стороною як негативні й у зв`язку з цим викликають недовіру до суду. При цьому, можливість переконання особи у протилежному залежить не тільки від обґрунтування законності вчинених судом дій, а й від бажання та здатності особи сприймати це обґрунтування та розуміти дії, які можуть не відповідати її прямим інтересам.

Відповідно до ст. 15 Кодексу суддівської етики, затвердженого XI черговим з`їздом суддів України 22.02.2013 року, неупереджений розгляд справ є основним обов`язком судді. Суддя має право заявити самовідвід у випадках, передбачених процесуальним законодавством у разі наявності упередженості щодо одного з учасників процесу, а також у випадку, якщо судді з його власних джерел стали відомі докази чи факти, які можуть вплинути на результат справи.

Згідно ч. 4 ст. 36 ЦПК України незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.

Крім того, твердження позивача ОСОБА_1 являються безпідставними і надуманими, оскільки судом забезпечувалась рівність процесуальних прав сторін при розгляді даної справи з дотриманням положень цивільного процесуального закону.

Однак, частиною 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий розгляд його справи незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків.

При розгляді заяви про відвід слід виходити саме з суб`єктивної оцінки сторони у справі щодо дій головуючого у справі. Іншими словами, якщо сторона має сумнів в безсторонності судді, хоча об`єктивно це нічим не підкріплено, то практика Європейського суду з прав людини (справи «Пуллар проти Сполученого Королівства» і «Томанн проти Швейцарії», а також «Екедемі Трейдинг ЛТД та інші проти Греції» і «Дактарас проти Литви») наголошує на необхідності задоволення такої заяви про відвід, адже в іншому випадку це буде розцінено як порушення права особи на справедливий суд. Отже, незадоволення заяви про відвід може сприйматися стороною як порушення її прав.

Враховуючи висновки Європейського суду з прав людини у вищевказаних рішеннях, з метою усунення будь-яких сумнівів учасників судового розгляду щодо об`єктивності та неупередженості судді у розгляді даної справи, заяву про відвід судді слід задовольнити.

Керуючись п. 5 ч. 1 ст. 36, ч. 1 ст. 39, ст. 40 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

Заяву позивача ОСОБА_1 про відвід головуючого судді Тітова М.Б. у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна, що є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, виділ в натурі задовольнити.

Цивільну справу № 358/322/22 передати до канцелярії Богуславського районного суду Київської області для визначення іншого судді використовуючи автоматизовану систему документообігу суду в порядку, встановленому ст. 33 ЦПК України.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали виготовлено 28 листопада 2022 року.

Головуючий: суддя М. Б. Тітов