Справа № 308/4213/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року місто Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі

головуючого судді Іванова А.П.,

при секретарі судових засідань Боті О.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Ужгороді в приміщенні суду цивільну справу за позовом органу опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради в інтересах дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 до ОСОБА_7 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

встановив:

06.04.2021 позивач орган опіки та піклування виконавчого комітету Чопської міської ради в особі міського голови Валерія Самардака звернувся до суду з позовом до відповідачки ОСОБА_7 про позбавлення її батьківських прав щодо дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , а також стягнення з неї аліментів на їх утримання.

Мотивуючи свої вимоги вказує на те, що батько дітей помер, а мати дітей неналежним чином виконувала свої батьківські обов`язки, наслідком чого було відібрання таких у неї без позбавлення батьківських прав за рішенням суду, й влаштування таких в грудні 2020 року до дитячого будинку сімейного типу сім`ї ОСОБА_8 , де вони знаходяться дотепер. За твердженням позивача мати дітей до таких не навідувалась, спілкувалась декілька разів по телефону. Представниками органу опіки та піклування проводилося обстеження умов проживання матері та дітей, й виявлено, що в такому проживають також бабуся та тітка дітей, остання страждає на тяжке психічне захворювання, та, зі слів знайомих та сусідів, за умов порушення своєчасності прийняття ліків, несе загрозу фізичному та психологічному здоров`ю оточуючих. Позивач стверджує, що мати та бабуся дітей є особами з інвалідністю другої групи, матір дітей не здатна до самообслуговування, а родина є малозабезпеченою.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, проте в заяві від 21.11.2022 висловлено позицію, за якою орган опіки та піклування вважають за доцільне позбавити відповідачку батьківських прав щодо дітей. Окрім цього додано висновок комісії закладу охорони здоров`я, за яким стверджується, що відповідачка має високий ступінь втрати здоров`я внаслідок тривалої психічної хвороби, що перешкоджає виконанню нею батьківських обов`язків.

Відповідачка в судове засідання не з`явилася, проте 22.08.2022 її представник адвокат Зубанич О.Ю. подав до суду відзив, в якому зазначив про відсутність підстав для позбавлення відповідачки батьківських прав щодо дітей, а тому просив відмовити у задоволенні позову.

Дослідивши матеріали справи, надавши оцінку зібраним у справі доказам, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_9 є матір`ю дітей: 1) ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 2) ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 3) ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , 4) ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 5) ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 6) ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , що підтверджується копіями свідоцтв про народження, наявними у матеріалах справи, а також встановлено рішенням суду у справі №308/3395/19, що набрало законної сили.

Батьком вищевказаних дітей є ОСОБА_10 , який ІНФОРМАЦІЯ_7 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого виконавчим комітетом Тисаашванської сільської ради Ужгородського району Закарпатської області 02.03.2018.

За вищевказаним рішенням суду від 18.03.2022 ухвалено відібрати дітей у відповідачки без позбавлення останньої батьківських прав.

Відповідно до розпорядження Чопського міського голови від 14.03.2019 №48 дітей було негайно відібрано у матері у зв`язку з загрозою їх життю та здоров`ю та влаштовано до притулку дітей служби у справах дітей Закарпатської ОДА та обласного будинку дитини м. Свалява, згодом переведено дітей до Закарпатського центру соціально-психологічної реабілітації дітей м. Свалява.

Відповідно до розпорядження голови Свалявської РДА від 25.05.2020 №153 та розпорядження голови Свалявської РДА від 21.12.2020 №320 дітей влаштовано до дитячого будинку сімейного типу сім`ї ОСОБА_8 , де вони знаходяться по теперішній час.

Службою у справах дітей та міським центром соціальних служб було обстежено житлово-побутові умови сім`ї ОСОБА_11 за адресою АДРЕСА_1 , про що складено відповідний акт. В ході обстеження встановлено, що в будинку проживають та зареєстровані мати дітей ОСОБА_7 , бабуся дітей ОСОБА_12 , а також тітка дітей ОСОБА_13 . Помешкання - типове для ромського поселення, санітарно-гігієнічні умови задовільні, однак ванни та туалету в приміщенні нема, із комунікацій є світло, вода, опалення на дровах, частково зроблені покращення житла, однак будинок потребую ремонту.

За період відсутності дітей з матір`ю органом опіки та піклування проводилась активна соціальна робота: неодноразово здійснювались візити за місцем проживанням сім`ї з метою оцінки заходів, які вживають родичі дітей щодо забезпечення ними належних умов проживання для дітей у разі їх повернення, проводилися роз`яснювальні бесіди спрямовані на покращення психоемоційного стану сім`ї та підвищення виховного потенціалу матері.

З акту оцінки потреб сім`ї ОСОБА_7 видно, що така отримує пенсію по інвалідністю та державну допомогу на дітей, однак такої не вистачає для забезпечення повноцінної життєдіяльності дітей; вказана особа не здатна планувати бюджет; частково здатна самообслуговуватися себе тощо.

З висновку лікарсько-консультаційної комісії КНП «Чопська міська лікарня» Чопської міської ради №18 й виписки до нього видно, що ОСОБА_7 має легку розумову відсталість, а також високий ступінь втрати здоров`я, внаслідок тривалої хвороби, що спричиняє повну нездатність до самообслуговування та залежність від інших осіб, й перешкоджає виконанню батьківських обов`язків.

Зі звіту міського центру соціальних служб від 12.03.2021 №40/01-18 видно, що ОСОБА_13 , тітка дітей, є емоційно нестійка, що виявляється збудженням та імпульсною поведінкою та потребує лікування у спеціалізованому закладі. ОСОБА_7 , матір дітей, також має психічні відхилення і є інвалідом другої групи, вона не здатна до повного самообслуговування, потребує контролю та підтримки. ОСОБА_12 , бабуся дітей, також є інвалідом з дитинства другої групи, однак веде домашнє господарство.

З протоколу №4 від 15.03.2021 засідання з питань захисту прав дитини та з висновку органу опіки та піклування №0315/979 від 17.03.2022 вбачається, що служба у справах дітей Свалявської міської ради листом від 16.03.2021 №164/01-12 повідомлено, що за час перебування дітей в ДБСТ сім`ї ОСОБА_8 мати дітей жодного разу їх не провідувала, не утримувала, участі у вихованні не приймала. Умови проживання та виховання дітей в сім`ї дуже хороші, діти називають «прийомну» маму - вихователькою-мамою. Діти не згадують про біологічну матір.

Вищевказаним висновком органу опіки та піклування №0315/979 від 17.03.2022 констатовано, що ОСОБА_7 не займається належним вихованням дітей, не створила умови для їх нормального життя та розвитку, а тому членами комісії прийнято одноголосне рішення щодо необхідності звернутися до суду із позовом про позбавлення матері батьківських прав щодо дітей. Висновок дійсний до 20.09.2023.

За приписами ч. 1 ст. 76, ч. ч. 1, 5 ст. 81 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Відповідно до частин 1 і 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України № 789ХІІ від 27 лютого1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Згідно з ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Згідно зі ст. 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, поважати дитину, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.

Згідно зі ст. 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один із батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я або навчальний заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцять років.

У п. 16 постанови Пленуму ВСУ від 30.03.2007 № 3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» роз`яснено, що ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до ч. 1 ст. 164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (ст. 166 СК України).

При цьому з огляду на тлумачення ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

В розглядуваному випадку суд констатує, що відповідачка, як мати дітей, самоусунулася ввід виконання батьківських обов`язків, після негайного відібрання дітей за розпорядженням Чопського міського голови у березні 2019 року, ухвалення судом рішення про відібрання дітей у матері в березні 2020 року, влаштування таких до притулку й згодом до дитячого будинку сімейного типу, відповідачка не бачилася з дітьми, не цікавилася їх фізичним та духовним розвитком тощо.

При цьому суд враховує, що мати дітей страждає на психічне захворювання, внаслідок чого за висновком комісії лікарів не здатна до самообслуговування, а відтак не може належним чином здійснювати догляд за дітьми та займатися їх вихованням та утриманням. Більш того інші члени сім`ї, які проживають разом з відповідачкою, зокрема сестра останньої також страждає на стійке хронічне психічне захворювання й може нести загрозу для життя та здоров`я дітей, в свою чергу бабуся дітей є особою з інвалідністю другої групи.

Окрім цього умови проживання відповідачки за адресою АДРЕСА_1 у порівнянні з умовами проживання дітей в будинку сімейного типу ОСОБА_8 є не задовільними, зручності на вулиці, а будинок потребує ремонту.

Більш того суд приймає до уваги, що діти не згадують свою біологічну матір, а жінку, в родині якої проживають, називають мати-вихователька.

Вказане у своїй сукупності свідчить про те, що повернення дітей в сім`ю призвело до порушення прав таких на належні умови проживання та виховання.

Суд вважає, що вищевказана індиферентна поведінка матері по відношенню до дітей серед іншого обумовлена наявним у такої психічним захворюванням, однак вважає, що при описаних вище обставинах (нездатність відповідачки до самообслуговування; фізичні та психічні відхилені як відповідачки, так і інших членів сім`ї; посередні умови проживання) повернення дітей в сім`ю призведе до порушення прав таких на належні умови проживання та виховання.

Вказане у своїй сукупності свідчить про необхідність позбавлення відповідачки батьківських прав щодо його дітей.

За ч. 2 ст. 166 СК України позбавлення батьківських прав не звільняє батьків від обов`язків по утриманню дитини, а за ч. 3 цієї статті - при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину.

Суд зауважує, що за рішенням суду від 18.03.2022 у справі №308/3395/19 було серед іншого ухвалено стягнути з відповідачки аліменти на утримання дітей й не вбачає правових підстав для перегляду рішення в цій частині та повторного стягнення аліментів.

За ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача. Відповідно до ч. 2 ст. 3 ЗУ «Про судовий збір» судовий збір не справляється за подання заяви, апеляційної та касаційної скарги про захист прав малолітніх чи неповнолітніх осіб, а тому такий не був сплачений позивачем при зверненні до суду, й підлягає стягненню у відповідному розмірі за розгляд судом позовної вимоги немайнового характеру з відповідачки. Однак, як вбачається з матеріалів справи, така є особою з інвалідністю другої групи, а відтак за Законом звільняється від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст. 150, 164, 166, 180, 183, 191 СК України, ст.ст. 4, 13, 76-81, 141,ч. 4 ст. 206, ст. 263- 265 ЦПК України, суд

ухвалив:

Позбавити ОСОБА_7 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , мешканку АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) батьківських прав щодо дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_9 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Закарпатського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Ужгородського

міськрайонного суду А.П. Іванов