ПОСТАНОВА

Іменем України

07 листопада 2022 року м. Кропивницький

справа № 941/1218/21

провадження № 22-ц/4809/896/22

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: головуючого судді Єгорової С. М., суддів: Дьомич Л. М., Чельник О. І.,

секретар судового засідання Діманова Н. І.,

учасники справи:

позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 травня 2022 року у складі головуючого судді Шаєнко Ю. В.

УСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

03.09.2021 Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі ТОВ «Алекскредит») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому просило стягнути заборгованість за договором про надання кредиту №1596235 від 29.10.2018 станом на 03.09.2021 у загальній сумі 21303,21 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 29.10.2018 між сторонами укладено кредитний договір №1596235, за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 10000 гривень, з кінцевим терміном повернення - 28.11.2018.

Вказує, що відповідач не виконує покладені на неї договором зобов`язання щодо своєчасності погашення кредиту та сплати нарахованих відсотків за користування кредитом, внаслідок чого станом на 03.09.2021 утворилася заборгованість по кредитному договору в сумі 21303,21 грн, яка складається із: - заборгованість за кредитом 10000 грн; - заборгованість по процентам за користування кредитом 3060 гривень, заборгованість з пені - 5000 гривень, інфляційні втрати за сумою кредиту - 1654 грн; - інфляційні втрати по процентам за користування кредитом 506,12 грн; - 3% річних за сумою кредиту 829,32 грн; - 3% річних по процентам за користування кредитом 253,77 грн.

Рішенням Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 травня 2022 року відмовлено у задоволені позову .

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, щоз матеріалів справи, з урахуванням ст.ст. 3, 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію», не надано жодних доказів, який би свідчив про укладення електронного договору між позивачем та відповідачем, а саме: не надано заявки відповідача на отримання кредиту в сумі 10000 гривень.

Відсутні докази надсилання і отримання пропозиції укласти електронний договір та отримати кредит, відповідь про прийняття (акцепт) пропозиції укласти електронний договір, докази вчинення дій позивачем та відповідачем, що свідчили б про підписання кредитного договору. Позивачем надано лише документи, які підготовлені одноосібно позивачем, носять інформаційний характер і не підтверджують волевиявлення відповідача щодо бажання отримати кредит, узгодженої суми кредиту, погодження з несправедливими умовами кредитування узгодженого порядку надання кредиту та його повернення. На підтвердження надання відповідачу кредиту, позивачем надано лише лист, який не належить до розрахункових документів та не може підтверджувати факт переказу коштів, оскільки не містить інформацію щодо: платника та отримувача коштів (їх найменування, банківські реквізити), не вказано призначення платежу.

З наявних у справі документів неможливо встановити факт і дату видачі кредиту та суму коштів, що була видана і кому.

Суд вважав, що позивачем не надано доказів на підтвердження здійснення кредитодавцем перерахунку на картковий рахунок ОСОБА_1 кредитних коштів в сумі 10000 грн, а наявний у справі лист ТОВ ФК "Елаєнс" від 16.08.2021, в якому повідомлено ТОВ "Алекскредит" про успішний переказ коштів на суму 10000 грн, здійснений 29.10.2018 за дорученням ТОВ "Алекскредит" відповідно до договору, не є належним та допустимим доказом перерахування коштів саме на карту відповідача.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

ТОВ «Алекскредит» подало до Кропивницького апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій з підстав неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права ставить питання про вказаного скасування судового рішення і ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

Зазначає, що суд неповно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дав належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам.

Відповідно до п. 1.1. договору невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця. Вказаний договір було оформлено у порядку, передбаченому розділом 4 правил. Відповідно до п. 5.1. та п. 5.2. правил сторони домовилися, що договір укладається в електронній формі шляхом використання електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором.

Згідно з п. 7.10. договору встановлено, що підписання кредитодавцем договору відбувається шляхом використання факсимільного відтворення аналога підпису уповноваженої особи та відбитку печатки кредитодавця, нанесених за допомогою засобів механічного або іншого копіювання.

Пунктом 7.3. договору визначено, що сторони підтверджують, що даний електронний договір, всі додатки до нього, додаткові угоди, правила мають таку саму юридичну силу для сторін, як документи, складені на паперових носіях та скріплені власноручними підписами сторін, тобто вчинені в письмовій формі.

Таким чином, договір, укладений у відповідності до вимог ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію». Крім того, на самому договорі міститься підпис відповідача за допомогою одноразового ідентифікатору РS1596235.

На підставі укладеного договору відповідно до п. п. 1.4. - 1.7., 1.9. договору кредитодавець 29.10.2018 перерахував на картковий рахунок позичальника кредитні кошти (кредит) у розмірі 10000,00 грн, а позичальник зобов`язався повернути кредит та сплатити проценти за користування ним до 28.11.2018 (включно).

Пунктом 1.5. договору визначено, що проценти за користування кредитом строком більше ніж 5 календарних днів (включаючи дострокове погашення кредиту) нараховуються, виходячи з фіксованої процентної ставки від визначеної в п. 1.4. договору суми кредиту за фактичну кількість днів користування кредитом. Процентна ставка складає 1,02% в день.

Пунктом 1.8. договору визначено, що плата за користування кредитом вказується у графіку платежів та в особистому кабінеті позичальника. Позивач належним чином у повному обсязі виконав свої зобов`язання за договором, а саме: надав кредит відповідачу у розмірі, передбаченому умовами договору, шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника, що підтверджується довідкою від 09.08.2021 року, наданою ТОВ ФК «Елаєнс». Також для додаткового підтвердження факту отримання позичальником кредитних коштів на підставі укладеного договору, відповідно до чинного законодавства України, позивачу необхідно надати платіжне доручення/квитанцію або інший документ, що підтверджує факт зарахування кредитних коштів на банківську картку позичальника. Надати самостійно таке підтвердження позивач не має змоги, у зв`язку з тим, що інформація про зарахування на банківську картку позичальника є банківською таємницею відповідно до ст. 60 Закону України «Про банки та банківську діяльність», розголошення якої можливо лише за рішенням суду відповідно до ст. 62 Закону України «Про банки та банківську діяльність». Зазначена інформація підтверджує факт отримання позичальником кредитних коштів за укладеним договором про надання кредиту та наявна така інформація лише в Банку-емітенті, який є держателем банківської картки позичальника та може підтвердити зазначений факт. З огляду на зазначене, позивач позбавлений можливості долучити відповідний доказ до позовної заяви. Тому разом з поданням позову позивачем було подано клопотання про витребування доказів у порядку ст. 84 ЦПК України, а саме підтвердження зарахування кредитних коштів на банківську картку відповідача. У порушення умов Договору, а також ст. 509, 526, 1054 ЦК України 28.11.2018 відповідач не виконав свої зобов`язання за договором перед позивачем, у зв`язку з чим починаючи з 29.11.2018 року у відповідача виник борг, що має відображення у детальному розрахунку заборгованості, доданому до позовної заяви.

Відзив на апеляційну скаргу не подано.

Учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялись відповідно до вимог ст. 128-131 ЦПК України.

Частиною 2 статті 372 ЦПК України передбачено, що неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ст. 367, 368 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

З урахуванням вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно зі ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах, передбачених ст. 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.

Встановлені судом першої інстанції неоспорені обставини, а також обставини встановлені апеляційним судом.

Згідно копії договору про надання кредиту №1596235 від 29.10.2018, укладеного між ТОВ «Алекскредит» і ОСОБА_1 , остання отримала кредит шляхом переказу коштів на її платіжну картку у розмірі 10000,00 грн на строк до 28.11.2018.

Договір містить посилання на Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», що розміщені на сайті кредитодавця (п.1.1. договору).

Пунктами 1.3, 1.4, 1.10 договору встановлено, що кредитодавець надає позичальнику кредит у тимчасове, строкове, платне користування, а позичальник зобов`язується повернути кредит і сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі у відповідності до умов договору, сума кредиту складає 10000,00 грн. Кредит надається в безготівковій формі шляхом перерахування на картковий рахунок позичальника.

Дата надання кредиту, узгоджений строк повернення кредиту і відповідна узгоджена дата повернення кредиту, сума кредиту (загальний розмір кредиту), проценти за користування кредитом, реальна процентна ставка за кредитом, абсолютне значення подорожчання кредиту вказані у графіку платежів, що визначається у додатку 1 до цього Договору та є невід`ємною його частиною.

Сторони встановили строк повернення кредиту: до 28.11.2018, на 30 календарних днів (п. 1.9).

З боку позичальника договір підписано за допомогою одноразового ідентифікатору РS1596235 (а.с.6-7).

До позовної заяви долучено паспорт споживчого кредиту (стандартизована форма) від 29.10.2018, який зберігає чинність до 01.11.2018, підписаний ОСОБА_1 за допомогою одноразового ідентифікатору РS1596235 (а.с.12-13), а також Правила надання кредиту ТОВ «Алекскредит», де відсутній підпис відповідача (а.с.14-20).

Згідно копії довідки, виданої Товариством з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія "Елаєнс" від 03.09.2021 ТОВ «Алекскредит», на підставі договору № 41346335 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційну взаємодію та приймання платежів, укладеного між ТОВ ФК "Елаєнс" та ТОВ «Алекскредит», успішно проведено платіж в системі: 29.10.2021 перераховано 10000 грн на картку АТ КБ «ПриватБанк» MASTERCARD № НОМЕР_1 (а.с.27-28).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості станом на 03.09.2021 у ОСОБА_1 виникла заборгованість в сумі 18060,00 грн, з яких: - 10000 грн заборгованість за кредитом; - 3060,00 грн заборгованість за відсотками по кредиту; - 5000 грн пеня (а.с.29-39).

Згідно надано розрахуноку інфляційних збитків на суму 2160,12 грн та відсотків за користування грошовими коштами на суму 1083,09 грн (а.с.40-41).

У матеріалах справи міститься світлокопія фото ОСОБА_1 із паспортом серія НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_1 (а.с.42).

Мотиви, з яких виходить колегія суддів апеляційного суду.

Стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантує право на справедливий судовий розгляд.

Кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК).

Частинами 1 та 3 статті 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом (ч.ч. 1, 2 ст. 12 ЦПК).

У частині четвертій статті 10 ЦПК України і статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» покладено на суд обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і, відповідно, правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Тягар доведення обґрунтованості вимог пред`явленого позову процесуальним законом, за загальним правилом, покладається на позивача; за таких умов, доведення не може бути належним чином реалізоване шляхом виключно спростування позивачем обґрунтованості заперечень відповідача, оскільки це не звільняє позивача від виконання ним його процесуальних обов`язків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК).

Вирішуючи спір по суті, суд першої інстанції виходив з того, що в матеріалах справи відсутні будь-які підтверджуючі документи із банківських установ, щодо здійснення кредитодавцем перерахунку на картковий рахунок позичальниці кредитних коштів в сумі 10000,00 гривень, у зв`язку з чим дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції.

За змістом статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

За змістом статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.

У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.

Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них.

Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.

Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

З урахуванням викладеного слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У силу частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.

Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення сторонами перед судом переконливості поданих доказів є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).

За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною другою статті 78 ЦПК України встановлено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

У пропозиції укласти кредитний договір зазначено, що позичальник ознайомився та погодився з кредитним договором, Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, в тому числі, на умовах фінансового кредиту, що розміщені на офіційному сайті позивача (https://alexcredit.com.ua).

Статтею 11 Закону України «Про електронну комерцію» передбачено, що включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.

З наданого позивачем алгоритму укладення кредитного договору слідує, що без ознайомлення з Умовами надання та обслуговування кредитів та Правилами про порядок надання коштів у позику, подальше укладення електронного договору кредиту на сайті є неможливим.

Отже, підписуючи заявку про укладення кредитного договору, позичальник підтвердив прийняття відповідних умов надання кредиту, а також засвідчив, що він повідомлений кредитодавцем у встановленій законом формі про всі умови, повідомлення про які є необхідним відповідно до вимог чинного законодавства України.

Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення, без здійснення входу на сайт товариства за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між позивачем та відповідачем не був би укладений.

До аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постановах від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18 (провадження № 61-8449св19); від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19 (провадження № 61-7203св20), від 12 січня 2021 року у справі № 524/5556/19 (провадження № 61-16243св20). Тобто судова практика у цій категорії справ є незмінною.

Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Вбачається, що між позивачем та відповідачем укладено договір кредиту у формі електронного документу з електронними підписами сторін та із запропонованими умовами відповідач ознайомилась та погодилась з ними.

Враховуючи факт підписання відповідачем електронного договору шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, слід дійти висновку про те, що укладення спірного договору про надання кредиту № 1596235 від 29.10.2018 узгоджується зі ст.ст. 6, 627 ЦК України та ст.ст. 11, 12 Закону України «Про електронну комерцію».

Отже, з огляду на наведене вище, правильним є висновок про досягнення між сторонами домовленості щодо укладення кредитного договору.

Суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 подала до позивача ТОВ «Алекскрелит» електронну заявку про бажання отримати кредитні кошти у сумі 10000 грн, проте відмовив у задоволенні позову, оскільки позивач не надав доказів про перерахування суми кредиту - 10000 грн на рахунок відповідача.

При цьому суд правильно оцінив надану позивачем довідку від 03.09.2021 (а.с.27-28), яка не є належним та допустимим доказом на підтвердження факту виникнення між сторонами правовідносин з кредитування та отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, а лише підтверджує проведення платежу в системі: перерахування 29.10.2021 на картку АТ КБ «ПриватБанк» MASTERCARD № НОМЕР_1 - 10000 грн на підставі договору № 41346335 про надання послуг з переказу грошових коштів (переказ на картку) та про інформаційну взаємодію та приймання платежів, укладеного між ТОВ ФК "Елаєнс" та ТОВ «Алекскредит».

Ухвалою Петрівського районного суду Кіровоградської області від 02.02.2022 було витребувано у АТ КБ «ПриватБанк» підтвердження зарахування з 29.10.2018 по 01.11.2018 грошових коштів у розмірі 10000 грн на платіжну картку № НОМЕР_1 , держателем якої є відповідач ОСОБА_1 (а.с.79).

Проте у матеріалах справи відсутня витребувана судом інформація та докази отримання відповідачем кредитних коштів у сумі 10 000 грн.

ТОВ «Алекскредит» у суді апеляційної інстанції не заявляло клопотання про витребування від АТ КБ «ПриватБанк» інформації про належність платіжної картки MASTERCARD №428424 ОСОБА_1 та підтвердження зарахування з 29.10.2018 по 01.11.2018 грошових коштів у розмірі 10000 грн

Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Враховуючи відсутність у матеріалах справи доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 10000 грн, суд дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог ТОВ «Алекскредит» про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за сумою кредиту (тілом), та відповідно похідних від неї вимог про стягнення заборгованості по відсоткам, пені, інфляційним витратам та 3% річним.

Суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відмову у задоволенні позову за його безпідставністю і недоведеністю, проте помилково в мотивувальній частині посилався на сплив позовної давності як додаткову підставу.

Доводи апеляційної скарги правильних висновків суду не спростовують, на законність ухваленого судового рішення не впливають, зводяться до переоцінки доказів у справі, що знайшли свою належну оцінку у мотивувальній частині оскарженого судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Виходячи з викладеного, судом першої інстанції правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює, повно і всебічно досліджено матеріали справи та надано належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам, не порушено норми процесуального права.

Апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржене судове рішення без змін із підстав, передбачених статтею ст. 375 ЦПК України.

Оскільки оскаржене судове рішення залишене без змін, а скарга без задоволення, то згідно ст. 141 ЦПК України судовий збір за подання апеляційної скарги покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу, і поверненню не підлягає.

Керуючись ст. 367, 368, 371, 374, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, Кропивницький апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» залишити без задоволення.

Рішення Петрівського районного суду Кіровоградської області від 24 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий С. М. Єгорова

Судді Л. М. Дьомич

О. І. Чельник