Житомирський апеляційний суд
Справа №282/86/22 Головуючий у 1-й інст. Носач В.М.
Категорія 32 Доповідач Талько О. Б.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді: Талько О.Б.,

суддів: Шевчук А.М., Коломієць О.С.,

за участю секретаря Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 282/86/22 за позовом ОСОБА_1 до Селянського (фермерського) господарства "Едельвейс" про розірвання договору оренди, за апеляційною скаргою Селянського (фермерського) господарства "Едельвейс" на рішення Любарського районного суду Житомирської області від 3 травня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Носача В.М.,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, в якому зазначив, що йому на праві приватної власності належить земельна ділянка площею 5,21 га ( кадастровий номер :01:002:1001), яка розташована на території Мотовилівської сільської ради Любарського району Житомирської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

23 травня 2013 року він уклав з відповідачем договір оренди вказаної земельної ділянки, строком на 15 років.

31 травня 2013 року між ним та СФГ " Едельвейс" укладена додаткова угода до вказаного договору оренди, згідно з яким він отримав попередню оплату орендної плати у розмірі 28270 грн. При цьому, вони усно домовилися, що відповідач буде щорічно утримувати з належної до виплати орендної плати кошти для погашення вже отриманої попередньої оплати, а після погашення суми отриманих коштів йому буде виплачуватися решта орендної плати.

Позивач вказує, що, враховуючи отриману ним попередню оплату в сумі 28270 грн., відповідач повністю виплатив йому орендну плату, яка повинна була бути сплачена станом на 2019 року, проте у подальшому жодних коштів в рахунок сплати орендної плати за цим договором він не отримував.

Таким чином, починаючи з 2019 року відповідач систематично не виконує умови договору щодо сплати орендної плати, що є підставою для розірвання договору оренди землі.

Звертає увагу на ту обставину, що протягом 8 років розмір орендної плати не переглядався, хоча за іншими угодами відповідач сплачує орендну плату у розмірі 14 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.

Враховуючи вищезазначене, просив розірвати договір оренди земельної ділянки, який укладений між ним та відповідачем 23 травня 2013 року.

Рішенням Любарського районного суду Житомирської області від 3 травня 2022 року позовні вимоги задоволено.

Розірвано договір оренди земельної ділянки з кадастровим номером :01:002:1001, укладений 23 травня 2013 року між ОСОБА_1 та Селянським ( фермерським) господарством " Едельвейс" та зареєстрований реєстраційною службою Любарського районного управління юстиції Житомирської області 23 травня 2013 року, номер запису про інше речове право - 1031661.

Стягнуто із Селянського ( фермерського ) господарства на користь позивача 992 грн. судового збору та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10000 грн.

В апеляційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову.

На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що при укладенні договору оренди землі вони з позивачем дійшли згоди про виплату орендної плати наперед, за майбутні періоди, у зв`язку з чим 31 травня 2013 року уклали додаткову угоду до договору оренди землі. На виконання цієї угоди фермерське господарство виплатило позивачеві попередню орендну плату за 10 років у сумі 28270 грн., відтак висновок суду про систематичну невиплату цих коштів протягом періоду з 2019 року по 2021 рік є безпідставним.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Макаренко І.Я., не визнав апеляційну скаргу.

Дослідивши матеріали справи та заслухавши пояснення представника ОСОБА_1 , колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

В судовому засіданні встановлено, що 23 травня 2013 року між сторонами укладено договір оренди, за умовами якого ОСОБА_1 передав СФГ « Едельвейс» в оренду належну йому земельну ділянку площею 5,21 га (кадастровий номер :01:002:1001), яка розташована на території Мотовилівської сільської ради Любарського району Житомирської області та призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва.

Договором, зокрема, передбачено, що орендна плата вноситься орендарем у розмірі 2826 грн. 69 коп. в рік ( 3 % від вартості земельної ділянки).

Пунктом 10 договору оренди також визначено, що обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції.

Окрім того, відповідно до пункту 13 цього договору розмір орендної плати переглядається один раз в три роки у разі: зміни умов господарювання, передбачених договором; зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів, у тому числі внаслідок інфляції; погіршення стану орендованої земельної ділянки не з вини орендаря, що підтверджено документами; в інших випадках, передбачених законом.

Право оренди вказаної земельної ділянки зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 23 травня 2013 року, строк оренди зазначений - до 23 травня 2028 року.

31 травня 2013 року між сторонами укладено додаткову угоду до вказаного договору оренди землі, згідно з якою сторони дійшли згоди про попередню оплату орендної плати. Зокрема, згідно з пунктом 3 додаткової угоди орендна плата вноситься орендарем у розмірі 2827 грн. за рік. За домовленістю сторін попередня орендна плата за десять років користування земельною ділянкою становить 28270 грн.

В судовому засіданні досліджувався видатковий касовий ордер від 31 травня 2013 року, який свідчить про те, що 31 травня 2013 року орендар виплатив позивачеві орендну плату за 10 років ( аванс) у розмірі 23070 грн.

4 квітня 2014 року СФГ « Едельвейс» сплачено позивачеві 5000 грн. в якості часткової оплати за пай, що підтверджується видатковим касовим ордером від 4 квітня 2014 року.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем допущено істотне порушення договору оренди, а саме: систематичну несплату орендної плати протягом періоду з 2019-2021 років, що є підставою для розірвання договору оренди землі.

Колегія суддів погоджується з таким висновком.

Так, відповідно до ч.1 ст. 32 Закону України « Про оренду землі» договір оренди землі може бути достроково розірваний за рішенням суду на вимогу однієї зі сторін у разі невиконання сторонами обов`язків, передбачених статтями 24 і 25 цього Закону та умовами договору.

Відповідно до положень ст.21 Закону України « Про оренду землі» ( в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою.

Розмір, форми і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди ( крім строків внесення орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, які встановлюються відповідно до Податкового кодексу України).

Обчислення розміру орендної плати за землю здійснюється з урахуванням індексів інфляції, якщо інше не передбачено договором оренди.

Відповідно до положень частини 1 статті 15 Закону України « Про оренду землі» орендна плата із зазначенням її розміру, індексації, способу та умов розрахунків, строків, порядку її внесення і перегляду та відповідальності за її несплату, є істотною умовою договору оренди землі.

Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно з пунктом 1 статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору.

Відповідно до частин 1 та 2 статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

У пункт «д» частини 1 статті 141 ЗК України передбачено, що підставою припинення користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.

До відносин, пов`язаних з орендою землі, застосовуються положення ЦК України. При вирішенні судом питання щодо розірвання договору оренди землі за обставин систематичного невнесення орендної плати застосуванню також підлягають положення частини 2 статті 651 ЦК України. Застосування такого правового наслідку, як розірвання договору судом, саме з підстави істотності допущеного порушення договору, визначену через іншу оціночну категорію - значну міру позбавлення того, на що особа розраховувала при укладенні договору,- відповідає загальним засадам цивільного законодавства, до яких за пунктом 6 частини 1 статті 3 ЦК України належать, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність ( постанова Великої Палати Верховного Суду від 27 листопада 2018 року у справі №912/1385/17).

Підставою для розірвання договору оренди землі є систематична несплата орендної плати ( два та більше випадки). При цьому, систематична сплата орендної плати не у повному обсязі, визначеному договором, тобто як невиконання, так і неналежне виконання умов договору, є підставою для розірвання такого договору. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 6 березня 2019 року у справі №183/262/17.

Об`єднана палата Касаційного цивільного суду у постанові від 10 жовтня 2019 року у справі №293/1011/16 дійшла висновку, що тлумачення пункту «д» частини 1 статті 141 ЗК України, частини 2 статті 651 ЦК України свідчить, що «несплата орендної плати» охоплює випадки як невиплати орендної плати у цілому, так і її виплати у розмірі, меншому ніж визначеному договором ( без урахування індексації, індексу інфляції тощо).

Укладений між сторонами договір оренди містить положення про обов`язок орендаря виплачувати орендну плату з урахуванням індексів інфляції, а також переглядати розмір орендної плати один раз в три роки у разі наявності підстав, передбачених договором.

Зазначені умови договору не були виконані відповідачем.

Як вірно зазначив суд першої інстанції, визначена у додатковій угоді попередня оплата не є остаточною й незмінною, а за своєю правовою природою є авансом, попередньою сплатою коштів за користування земельною ділянкою. Сплата цих коштів не звільняє орендаря від обов`язку здійснювати нарахування інфляційних та переглядати розмір орендної плати ( зокрема, у разі зміни розміру земельного податку, підвищення цін, тарифів та в інших випадках, передбачених законом).

Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про задоволення позову, підстави для зміни чи скасування рішення суду відсутні.

Під час розгляду справи судом апеляційної інстанції представник позивача подав заяву про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

Так, відповідно до положень ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт ( наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт ( надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Долучений до матеріалів справи договір про надання правничої допомоги, укладений 20 червня 2022 року між позивачем та адвокатом Макаренком І.Я. свідчить про домовленість сторін стосовно винагороди адвоката у розмірі 8000 грн.

Враховуючи складність справи, час, витрачений адвокатом на підготовку до судового розгляду, а також обсяг наданих послуг, колегія суддів приходить до висновку про те, що на користь позивача підлягає стягненню 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Керуючись ст. ст. 259,268,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Селянського (фермерського) господарства "Едельвейс" залишити без задоволення, а рішення Любарського районного суду Житомирської області від 3 травня 2022 року, - без змін.

Стягнути із Селянського ( фермерського) господарства « Едельвейс» на користь ОСОБА_1 5000 грн. витрат на професійну правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: