Справа № 461/212/22 Головуючий у 1 інстанції: Радченко В.Є.
Провадження № 22-ц/811/1431/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова в складі судді Радченко В.Є. від 20 квітня 2022 року у справі за позовом Акціонерного товариства «Ідея Банк» до ОСОБА_1 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и л а :

рішенням Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 60625 (шістдесять тисяч шістсот двадцять п`ять) грн. 35 коп.

Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, ) судовий збір у розмірі 2270 грн.

Дане рішення оскаржила ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Зазначає, що судом не врахована позиція Галицького районного суду м. Львова про розгляд її позову до АТ «Ідея Банк» про визнання недійсними положень кредитного договору в частині стягнення плати за обслуговування кредиту. Вважає, що банком при поданні позовної заяви не надано повного пакету матеріалів (зокрема повного кредитного договору), а лише її заява - анкета та інші договори (про страхування життя тощо). Також банком, при оформленні кредиту їй не було надано і оформлено самого паспорту споживчого кредиту. Ці обставини та її інформація про порушення банківської установи не були враховані судом при розгляд справи. Зазначає, що надані банком меморіальні ордери, як докази про отримання нею коштів на руки у банку під час оформлення кредиту надані з підписом, який не є її, тобто нею ці документи не підписувалися. Про це свідчить розбіжність у підписах інших документів по справі, в тому числі і її власноручно використаного підпису. Відповідно не вважає ці докази достовірними та належними, та заявляє, що ці документи є фальсифіковані банком для подання позову до суду і є неналежними доказами. Звертає увагу на те, що в позовній заяві позивачем вказано, що заходи досудового врегулювання спору, які проводилися банківською установою, успіху не мали. Проте, інформувань від банку нею не отримувалося, як докази до позовної заяви банківська установа надає докази інформування невідомої їй громадянки ОСОБА_2 , з невідомою їй адресою проживання. Абсолютно ніякого інформування від банку про це не отримувала, окрім проведення банком певних незаконних дій щодо створення виконавчого напису нотаріуса про стягнення коштів по цьому кредитному договору, який рішенням суду було успішно визнано таким, що не підлягає виконанню. Стверджує, що довідка про рух коштів по її рахунку у банківській установі було виконано з порушеннями постанови Кабінету Міністрів України від 25.10.2017 р. № 106 та Постанови НБУ України № 22 від 21.01.2004 року «Про затвердження Інструкції про безготівкові розрахунки в Україні в національній валют. Що стосується умов кредитування, та статуту банку, які додані до позову, вважає, що вони не можуть розповсюджуватися на відповідача, оскільки нею не підписані.

Відповідно до ст. 368, ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши доводи учасників справи в межах мотивів позовної заяви, відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Із змісту оскаржуваного рішення вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 258,259, 263-265, 351-355 ЦПК України, 129 Конституції України, 525, 526, 530, 612, 625, 629, 1049, 1050, 1054 та задовольняючи позов, виходив з того, що 14.06.2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №Z70.423.70165. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 40000 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повність виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами. Проте, відповідач не повернула отриманий кредит встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Як вбачається із наданої в матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору, останній платіж ОСОБА_1 здійснила 23.07.2019 року. У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 02 травня 2018 року на адресу ОСОБА_1 банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань, що підтверджується наявними в матеріалах справи копіями списків про згрупування поштових відправлень. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагав терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Як вбачається із наявної в матеріалах справи довідки розрахунку заборгованості, яку суд приймає до уваги, у відповідача станом на 14.12.2021 року виникла заборгованість у сумі 60 625,35 грн., що складається з 39 295,14 грн. простроченного основного боргу; 9995,92 грн. прострочених процентів; 7348,00 грн. простроченої плати за обслуговування кредиту; 3986,29 грн. пені. Крім цього, підтвердження факту правильності нарахування суми кредитної заборгованості станом на 14.12.2021 підтверджується детальним розрахунком заборгованості ОСОБА_3 . Цей документ містить інформацію про загальний розмір кредитної заборгованості, її структуру, строки та базу нарахування кожної складової боргу та є належним, достатнім, достовірним та допустимим доказом правильності розрахунку нарахованої суми заборгованості. Також, із виписки по рахунку відповідача вбачається, що станом на 23.07.2019 нею було внесено платіж загальним розміром 1451,82 грн., призначенням якого зазначено «повернення авансового внеску зг. ВП 56791513 боржник ОСОБА_1 » та фактично зазначену суму розподілено на «Погашення простроченого основного боргу по кревному договорі №Z70.423.70165 від 14.06.2017 кл. ОСОБА_1 ». Проте, 15.09.2020 на підставі сторнування вищевказаного платежу, та зазначену суму було спрямовано на «Погашення заборгованості за кредитним договором Z70.423.70165 від 14.06.2017». Отже, вищевказаний платіж було зараховано в рахунок погашень кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк». Так у пункті 5.5. Кредитного договору сторони домовились, що строк позовної давності за цим Договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредиту, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. Таким чином, оскільки останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено відповідачем - 23.07.2019. Позивач звернувся до суду із позовом у цій справі - 14.12.2021, тобто позивачем АТ «Ідея Банк» дотримано строки позовної давності під час подачі позову до суду. Суд прийшов до висновку, що ОСОБА_1 прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих процентів, належним чином не повертає отриманий кредит, не виконує взятих на себе за договором зобов`язань, в судове засідання неодноразово не з`явилася та не представила суду жодних доказів на спростування вимог позивача. Тому суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити.

Колегія суддів вважає, що висновки суду першої інстанції частково відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, однак частково зроблені без повного та всебічного з`ясування всіх обставин, що мають значення для справи; частина обставин, які суд вважав встановленими не відповідають обставинам, що мають значення для справи та вимогам закону, а тому рішення суду підлягає зміні.

Акціонерне товариство «Ідея Банк» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 , в якому просили стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ «Ідея Банк» заборгованість за кредитним договором в розмірі 60625,35 грн. та 2270 грн. судового збору.

В обґрунтування поданого позову покликалися на те, що 14.06.2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №Z70.423.70165. Згідно кредитного договору відповідач отримала кредит в розмірі 40000 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів. Позивач повність виконав свої зобов`язання згідно Кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами. Проте, відповідач не повернула отриманий кредит у встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі проценти за кредитним договором. Останній платіж відповідачем здійснено 23.07.2019 р. Сума боргу відповідача за кредитним договором станом на 14.12.2021 р. становить 60625,35 грн. Вказана заборгованість відповідача підтверджується випискою по особовому рахунку № НОМЕР_2 та довідкою-розрахунком заборгованості станом на 14.12.2021 р. Відтак, у зв`язку із невиконанням умов кредитного договору, 02 травня 2018 року на адресу відповідача банком направлено вимогу про усунення порушення кредитних зобов`язань. Згідно даної вимоги АТ «Ідея Банк» вимагало терміново, протягом 30 (тридцяти) календарних днів з дня направлення кредитором цієї вимоги виконати зобов`язання по кредитному договору, а саме достроково повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитними коштами, тобто до дня фактичного погашення всієї заборгованості за кредитом, а також суму пені, нарахованої по день повного погашення заборгованості та інші платежі за кредитним договором. Також відповідачу було повідомлено, що у випадку непогашення заборгованості за кредитним договором в тридцятиденний строк з дня направлення цієї вимоги Банком будуть здійсненні заходи щодо примусового стягнення із відповідача заборгованості за кредитним договором на власний вибір кредитора. Відповідач у встановлений строк зобов`язання за кредитним договором не виконав, з огляду на що 18.06.2018 за заявою АТ «Ідея Банк» приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис за №1384. Однак в подальшому вищевказаний виконавчий напис нотаріуса в судовому порядку за позовом відповідача визнано таким, що не підлягає виконанню.

Як вбачається з матеріалів справи, 14.06.2017 року між АТ «Ідея Банк» та ОСОБА_1 , було укладено кредитний договір №Z70.423.70165, згідно якого відповідачка отримала кредит в розмірі 40000 грн. зі сплатою 15% річних, з поверненням, сплатою кредиту та інших платежів, у тому числі процентів у терміни, передбачені встановленим Кредитним договором графіком щомісячних платежів.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення закону щодо договору позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно ст.526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору.

Відповідно до ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події.

Частиною 1 статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язаний повернути позичкодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позичкодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Згідно ст.629 ЦК України, договір є обов`язковим до виконання сторонами.

Відповідно до ч.1 ст.625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.

Частина 1 ст.612 ЦК України визначає, що боржник, у даному випадку відповідач, вважається таким, що прострочив виконання зобов`язання, якщо він не виконав зобов`язання у строк, який встановлений договором чи законом.

Судом встановлено, що позивач повністю виконав свої зобов`язання згідно кредитного договору, що підтверджується меморіальними ордерами. Проте, відповідачка не повернула отриманий кредит встановлений договором термін та не сплатила нараховані інші платежі, у тому числі відсотки за кредитним договором.

Як вбачається із наданої в матеріалах справи виписки з особового рахунку по кредитному договору, останній платіж ОСОБА_1 здійснила 23.07.2019 року.

У зв`язку із невиконанням умов кредитного договору утворилась заборгованість за договором №Z70.423.70165 від 14.06.2017 року, яка згідно довідки-розрахунку заборгованості станом на 14.12.2021 року становить 60625,35 грн. та складається із: прострочений основний борг 39295,14 грн., прострочені проценти 9995,92 грн., прострочена плата за обслуговування кредиту 7348 грн. та пеня 3986,29 грн.

18.06.2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим О.М. було вчинено виконавчий напис №1384 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «Ідея Банк» невиплачені в строк грошові кошти на підставі кредитного договору №Z70.423.70165 від 14.06.2017 року у розмірі 76040,77 грн.

Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 05 серпня 2021 року у справі № 461/190/21 за позовом ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Носівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, позовну заяву ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Ідея Банк», приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Гуревічова Олега Миколайовича, за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог Носівського районного відділу державної виконавчої служби Північно-Східного Міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню задоволено повністю. Визнано виконавчий напис вчинений Приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Гуревічовим Олегом Миколаєвичем від 18 червня 2018 року зареєстрований у реєстрі за № 1384 про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного Товариства «ІДЕЯ БАНК» заборгованості у загальному розмірі 76040 грн. 77 коп. таким, що не підлягає виконанню.

У відзиві на позовну заяву відповідачка підтверджує факт укладення кредитного договору №Z70.423.70165 від 14.06.2017 та здійснення останнього платежу спрямованого на погашення кредитних зобов`язань 23.07.2019. Отже, ці обставини були визнані ОСОБА_1 , є встановленими та доведенню не підлягають.

Крім цього, підтвердження факту правильності нарахування суми кредитної заборгованості станом на 14.12.2021 підтверджується детальним розрахунком заборгованості Потіхи О. Цей документ містить інформацію про загальний розмір кредитної заборгованості, її структуру, строки та базу нарахування кожної складової боргу та є належним, достатнім, достовірним та допустимим доказом правильності розрахунку нарахованої суми заборгованості.

Також, із виписки по рахунку відповідача вбачається, що станом на 23.07.2019 нею було внесено платіж загальним розміром 1451,82 грн., призначенням якого зазначено «повернення авансового внеску зг. ВП 56791513 боржник ОСОБА_1 » та фактично зазначену суму розподілено на «Погашення простроченого основного боргу по кредитному договорі №Z70.423.70165 від 14.06.2017 кл. ОСОБА_1 ». Проте, 15.09.2020 на підставі сторнування вищевказаного платежу, та зазначену суму було спрямовано на «Погашення заборгованості за кредитним договором Z70.423.70165 від 14.06.2017». Отже, вищевказаний платіж було зараховано в рахунок погашень кредитних зобов`язань ОСОБА_1 перед АТ «Ідея Банк».

У пункті 5.5. Кредитного договору сторони домовились, що строк позовної давності за цим Договором, в тому числі для стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється сторонами тривалістю у 5 років. Позовна давність щодо стягнення заборгованості по кредиту, процентах, платі за обслуговування кредиту, інших грошових внесків, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.

Таким чином, судом правильно встановлено, що оскільки останній платіж на погашення заборгованості за кредитним договором було сплачено відповідачкою 23.07.2019 року, а позивач звернувся до суду із позовом у цій справі 14.12.2021, тобто позивачем АТ «Ідея Банк» дотримано строки позовної давності під час подачі позову до суду.

Що стосується вимог банку про стягнення плати за обслуговування кредиту, то слід вказати наступне.

Відповідно до абзацу третього частини четвертої статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») кредитодавцю забороняється встановлювати у договорі про надання споживчого кредиту будь-які збори, відсотки, комісії, платежі тощо за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону. Умова договору про надання споживчого кредиту, яка передбачає здійснення будь-яких платежів за дії, які не є послугою у визначенні цього Закону, є нікчемною.

Згідно із частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») до договорів із споживачами про надання споживчого кредиту застосовуються положення цього Закону про несправедливі умови в договорах, зокрема положення, згідно з якими передбачаються зміни в будь-яких витратах за договором, крім відсоткової ставки.

Відповідно до частин першої-другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» (у редакції станом на 01 січня 2017 року остання редакція до набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування») продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Згідно із пунктом 3.6 Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту, затверджених постановою Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року №168, банки не мають права встановлювати платежі, які споживач має сплатити на користь банку за дії, які банк здійснює на власну користь (ведення справи, договору, облік заборгованості споживача тощо), або за дії, які споживач здійснює на користь банку (прийняття платежу від споживача тощо) або що їх вчиняє банк або споживач з метою встановлення, зміни або припинення правовідносин (укладення кредитного договору, унесення до нього змін, прийняття повідомлення споживача про відкликання згоди на укладення кредитного договору тощо).

10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку з чим у Законі України «Про захист прав споживачів» текст статті 11 викладено в такій редакції: «Цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

Положення частин першої, другої, п`ятої статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними, проте, враховуючи ультрактивну форму дії Закону України «Про захист прав споживачів», визначені ним наслідки включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації щодо кредиту, підлягають перевірці на відповідність змісту положень Закону України «Про споживче кредитування».

Відповідно до пункту 4 частини першої статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» загальні витрати за споживчим кредитом витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Відповідно до частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.

Таким чином, Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту.

На виконання вимог, у тому числі, пункту 4 частини першої статті 1 та частини другої статті 8 Закону України «Про споживче кредитування» Правління Національного банку України постановою від 08 червня 2017 року № 49 затвердило Правила розрахунку банками України загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (далі Правила про споживчий кредит). Цією ж постановою визнано такою, що втратила чинність, постанову Правління Національного банку України від 10 травня 2007 року № 168 «Про затвердження Правил надання банками України інформації споживачу про умови кредитування та сукупну вартість кредиту».

Відповідно до пункту 5 Правил про споживчий кредит банк надає споживачу детальний розпис складових загальної вартості кредиту у вигляді графіка платежів (згідно зі строковістю, зазначеною у договорі про споживчий кредит, щомісяця, щокварталу тощо) у розрізі сум погашення основного боргу, сплати процентів за користування кредитом, вартості всіх додаткових та супутніх послуг банку та кредитного посередника (за наявності) за кожним платіжним періодом, за формою, наведеною в додатку 2 до цих Правил.

Банк має право обчислювати загальні витрати за споживчим кредитом, базуючись на припущенні, що платежі за послуги банку залишатимуться незмінними та застосовуватимуться протягом строку дії договору про споживчий кредит, якщо договір про споживчий кредит містить умови, що дозволяють зміну процентної ставки та/або інших платежів за послуги банку, включених до загальних витрат за споживчим кредитом, і така зміна не може бути визначена на момент обчислення загальної вартості кредиту та реальної річної процентної ставки (пункт 8 Правил про споживчий кредит).

Згідно з додатком 1 до Правил про споживчий кредит загальні витрати за споживчим кредитом, тобто витрати споживача, уключаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги банку (у тому числі за ведення рахунків) та кредитного посередника (за наявності), які сплачуються споживачем і пов`язані з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту.

Правила про споживчий кредит розроблені й затверджені на виконання вимог Закону України «Про споживче кредитування» та підтверджують правомірність дій банку щодо встановлення у договорі споживчого кредиту комісії за обслуговування кредитної заборгованості.

Додатком 2 до протоколу Комітету з управління активами, пасивами і тарифами ПАТ «Ідея Банк» № 119.2 від 02 жовтня 2017 року (діяв на момент укладення оспорюваного договору) затверджено тарифи банку, у тому числі щодо послуг з кредитування. Тарифи передбачають такі послуги за обслуговування кредитної заборгованості: обслуговування кредитної лінії (визначення вартості послуги обумовлено умовами договору), видача довідок про кредитну заборгованість (50 грн), надання довідки про рух по рахунку (виписка по одному рахунку) (50 грн), надання довідки про рух по всіх рахунках кредитної угоди (історія договору) (75 грн), детальна розшифровка заборгованості за кредитом (150 грн), зміна дати щомісячного чергового платежу (100 грн), надання нового графіку щомісячних платежів за зверненням позичальника (100 грн), видача завірених печаткою банку копій кредитних договорів та додатків на них (за кожну), які зберігаються в архіві (50 грн), надання термінової послуги (200 грн).

У кредитних відносинах економічною метою кредитодавця є повернення суми кредиту та одержання процентів за користування кредитом. Кредитодавець зацікавлений у своєчасному виконанні позичальником обов`язків за кредитним договором, для чого позичальник має бути поінформований про строки i суми належних платежів.

Закон України «Про споживче кредитування» розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.

Відповідно до частин першої та другої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

Відповідно до частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.

З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Щодо наслідків включення до договору споживчого кредиту умови, якою встановлено плату за надання інформації, що за законом повинна надаватися безоплатно, має застосовуватися той нормативно-правовий акт, який набув чинності на момент виникнення спірних правовідносин та в цій частині відміняє дію попереднього нормативно-правового акта, тобто застосуванню підлягає Закон України «Про споживче кредитування».

Пунктом 1.10 кредитного договору ОСОБА_1 встановлено плату за обслуговування кредиту, що включає в себе плату за: надання інформації по рахункам позичальника з використанням телефонних каналів зв`язку, а саме зі стаціонарних телефонів по Україні, в контакт-центрі, шляхом направлення СМС-повідомлень щодо суми платежу за цим договором, щодо зарахування платежу в погашення заборгованості за кредитом тощо; надання інформації по рахунку позичальника із використанням засобів електронного зв`язку шляхом направлення інформації про стан рахунку на адресу електронної пошти позичальника; опрацювання запитів позичальника, що направлені банку позичальником із використанням різних каналів зв`язку тощо.

Враховуючи те, що відповідачці встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, положення пунктів 1.10, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк», щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемним.

Вказане відповідає правовій позиції, викладеній в постанові Великої Палати Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19.

Окрім цього, рішенням Галицького районного суду м. Львова від 19 квітня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_4 до АТ «Ідея Банк» про визнання недійсними положень кредитного договору, яке не оскаржувалось, набрало законної сили та є чинним, визнано недійсним положення пункту 1.10 кредитного договору від 14 червня 2017 року №Z70.423.70165, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк».Визнано недійсним положення пункту 6 кредитного договору від 14 червня 2017 року №Z70.423.70165, укладеного між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» в частині стягнення плати за обслуговування кредиту банком.

Відтак, оскільки Банком у Кредитному договорі була встановлена плата за ті послуги, які за вказаним законом повинні надаватися безоплатно, то колегія суддів вважає, що підстав для стягнення Банком з відповідачки плати за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 7348 грн. станом на грудень 2021 року, не було.

Також, із розрахунку заборгованості вбачається, що банком протягом дії договору безпідставно зараховувалися кошти, сплачені відповідачкою у розмірі 1320,40 грн. на погашення заборгованості, в рахунок плати за обслуговування кредитом за нікчемною умовою договору, про що йшлося.

Відтак, від суми заборгованості, що підлягала стягненню слід відрахувати, як стягнуту Банком суму за нікчемною умовою договору, так і нараховану Банком суму за обслуговування кредиту за цією ж нікчемною умовою договору (60625,35 грн. 7348 грн. 1320,40 грн.).

Відповідно до стягнення підлягала заборгованість у розмірі 51956,95 грн.

Що стосується невизнання відповідачкою підписів здійснених від її імені у документах поданих Банком суду, та здійснених при підписанні кредитного договору, отримання кредитних коштів, тощо, то такі доводи слід вважати голослівними, оскільки будь-яких доказів на підтвердження таких доводів суду подано не було, клопотань про витребування таких не заявлялося у судах обох інстанцій. Крім цього, позивачка оспорюючи окремі положення договору у іншій справі сама визнавала укладення такого між нею та позивачем і відповідно не ставила під сумнів отримання кредитних коштів за таким.

Відтак, зважаючи на те, що ОСОБА_1 прострочила погашення поточних платежів кредиту та нарахованих відсотків, належним чином не виконала взятих на себе за договором зобов`язань, слід було б стягнути з відповідачки в користь позивача заборгованість у розмірі 51956,95грн.

Враховуючи вказане, доводи апеляційної скарги слід вважати частково обґрунтованими, та таку слід задовольнити частково, рішення ж суду першої інстанції слід змінити, виклавши резолютивну частину рішення таким чином: «позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, код ЄДРПОУ 19390819) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу задовольнити частково. Стягнутиз ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, код ЄДРПОУ 19390819) заборгованість за кредитним договором в розмірі 51956,95 грн. В задоволенні решти позову відмовити. Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, ) судовий збір у розмірі 1945,42 грн.».

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.3, 376 ч.1 п.2-4, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Галицького районного суду м. Львова від 20 квітня 2022 року змінити.

Резолютивну частину рішення викласти в такій редакції:

«Позовні вимоги Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, ) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) про стягнення боргу задовольнити частково.

Стягнутиз ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, ) заборгованість за кредитним договором в розмірі 51956,95 грн.

В задоволенні решти позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , адреса проживання: АДРЕСА_2 ) на користь Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова,11, ) судовий збір у розмірі 1945,42 грн.»

Стягнути з Акціонерного товариства «Ідея Банк» в користь ОСОБА_1 486,85 грн. судового збору за розгляд справи судом апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2022 року.

Головуючий: Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра