ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий суддя Лобов О.А.

судді: Дорош А.І., Триголов В.М.

за участю секретаря судового засідання Коротун І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м.Полтаві справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 жовтня 2021 року (час ухвалення судового рішення не зазначений; дата виготовлення повного текста судового рішення 26 жовтня 2021 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державного бюро розслідувань м.Полтави про компенсацію моральної шкоди.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, апеляційній суд

у с т а н о в и в :

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, просив, ухвалити рішення, яким стягнути з державного бюджета через Державну казначейську службу України компенсацію моральної шкоди у розмірі 566 760,00 грн.

В обґрунтування заявлених вимог посилається на те, що 01.12.2019 року матеріали кримінального провадження №0000268, порушенного за заявою позивача, направлені до СУ ТУ ДБР в м.Полтави для проведення досудового розслідування. 08.07.2019 року слідчим суддею Червонозаводського районного суду м.Харкова скасовано постанову слідчого прокуратури Жеваго В.В. від 21.03.2018 року про відмову у визнанні потерпілим. 23.12.2019 року слідчим ТУ ДБР в м.Полтаві Кравченко Т.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження. 09.04.2020 року слідчим суддею Октябрського районного суду м.Харкова винесено ухвалу про скасування постанови слідчого про закриття кримінального провадження від 23.12.2019 року. 11.02.2020 року позивач звернувся по слідчого з клопотанням про призначення судово-психологічної експертизи, однак про результат розгляду клопотання слідчий позивача не повідомив. 06.05.2020 року ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави зобов`язано слідчого розглянути клопотання позивача від 11.02.2020 року. 21.05.2020 року позивач повторно звернувся до слідчого з клопотанням про призначення судово-психологічної експертизи, однак 11.05.2021 року слідчим винесено постанову про відмову в задоволенні клопотання ОСОБА_1 з тих підстав, що останній не має статусу потерпілого у кримінальному провадженні. Більше ніяких слідчо-процесуальних дій, спрямованих на встановлення істини, слідчий не проводив. Позивач зазначає, що своїми тривалими неправомірними незаконними діями і бездіяльністю, надмірну тривалість досудового розслідування, неодноразове прийняття рішень по кримінальному провадженню у спосіб, який вочевидь для позивача демонструє ігнорування його доводів, слідчий Кравченко Т.О. заподіяла позивачу як потерпілому моральної шкоди, оскільки з вини останньої його порушені права не поновлені, порушення закону не припинено, досудове розслідування у кримінальному провадженні проводиться неналежним чином через систематичну бездіяльність слідчого. Крім того вказує, що з вини відповідача він був вимушений витрачати свій особистий час і звертатись до суду зі скаргами на бездіяльність слідчого, що завдало позивачу моральні страждання. З вини слідчого позивач був позбавлений відчуття безпеки, правової стабільності, верховенства закону, порушено його психологічне благополуччя, він був позбавлений конституційного права на доступ до правосуддя.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 жовтня 2021 року відмовлено за недоведеністю у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1

ОСОБА_1 в апеляційній скарзі, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення про задоволення його позову у повному обсязі.

В обгрунтування вимог апеляційної скарги, стверджується, що суд не дав належної оцінки встановленим фактичним обставинам, помилково витлумачив норми матеріального права, якими врегульовані спірні правовідносини та у порушення вимог ст.263 ЦПК України не врахував правові висновки, викладені у постановах Верховного Суду по справах з подібними спірними правовідносинами і фактичними обставинами, зокрема за його позовами.

У відзиві ТУ ДБР в м.Полтаві, посилаючись на необгрунтованість доводів апеляційної скарги, просить рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Звертається увага, що посилання позивача на ухвали слідчих суддів є безпідставним, оскільки жодною ухвалою не встановлена неправомірна бездіяльність слідчого, а процесуальні рішення слідчого оцінені виключно у площині кримінального процесуального законодавства, оскільки відповідно до ч.2 ст.307 КПК України до компетенції слідчого судді не входить оцінка правомірності чи неправомірності дій слідчого.

Стверджується, що судова практика за позовами ОСОБА_1 до Держави є різною, тобто наразі існує достатньо судових рішень, якими відмовлено у задоволенні його позовів.

Наголошується, що позивач вже звертався з позовом про відшкодування моральної шкоди, завданої йому у межах розслідування кримінального провадження №0000268, а також з іншими аналогічними позовами, у межах розгляду яких судами встановлена недоведеність, необгрунтованість заявлених позивачем вимог.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.11.2021 року справу передано в провадження колегії суддів Харківського апеляційного суду.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 06.12.2021 року відкрито провадження у справі.

Ухвалою цього ж суду від 13.12.2012 року закінчено підготовчі дії у справі, справу призначено до судового розгляду.

Відповідно до Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» №64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку із військовою агресією Російської Федерації проти України в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. Указом Президента України №133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовженого строк дії воєнного стану з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

Указом Президента України від 18.04.2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17.05.2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Полтавського апеляційного суду від 01.08.2022 року справу передано до провадження колегії суддів під головуванням судді Лобова О.А., суддів учасників колегії Дорош А.І., Триголов В.М.

Перевіривши матеріали справи у межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст. 375 ЦПК України апеляційний суд за результатами розгляду має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як вбачається з матеріалів справи, 05 вересня 2016 року позивач в порядку ст.214 КПК України звернувся до Прокуратури Харківської області із заявою про вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ст. 364 КК України, однак відповідні відомості до ЄРДР не були внесені.

27 вересня 2016 року слідчий суддя Печерського районного суду м. Києва постановив ухвалу, якою зобов`язав уповноважену особу прокуратури внести відомості до ЄРДР, викладені в заяві від 05.09.2016 року.

Вищевикладені відомості були внесені до ЄРДР 11.08.2017 року за №0000268 за ознаками злочину, передбаченого ч.1 ст.364 КК України.

01 грудня 2019 року матеріали вказаного кримінального провадження направлені до СУ ТУ ДБР в м.Полтави для проведення досудового розслідування.

23.12.2019 року слідчим ТУ ДБР в м.Полтаві Кравченко Т.О. винесено постанову про закриття кримінального провадження №0000268.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 09.04.2020 року скасована постанова слідчого про закриття кримінального провадження (а.с.85-86).

В ухвалі слідчого судді зазначено, що постанова слідчого є передчасною, так як слідчим не було здіснено заходів по збиранню та дослідженню доказів в порядку ст.91-94 КПК України.

11.02.2020 року позивач звернувся до слідчого з клопотанням про призначення судово-психологічної експертизи.

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 06.05.2020 року зобов`язано слідчого ТУ ДБР у м.Полтаві Кравченко Т.О. розглянути клопотання ОСОБА_1 від 11.02.2020 року (а.с.18). Як на підставу для задоволення скарги суд послався на відсутність відомостей на час розгляду скарги про розгляд слідчим ТУ ДБР у м.Полтава Кравченко Т.О. клопотання ОСОБА_1

ОСОБА_1 повторно звернувся до слідчого ТУ ДБР у м.Полтаві Кравченко Т.О. з клопотанням про призначення судово-психологічної експертизи.

Постановою слідчого ТУ ДБР у м.Полтава Кравченко Т.О. від 11.05.2020 року відмовлено в задоволенні зазначеного клопотання (а.с.10-11).

Ухвалою слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 05.10.2020 року відмовлено у задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність слідчого з тих підстав, що клопотання про призначення судово-психологічної експертизи від 11 лютого 2020 року слідчим фактично розглягнуто (а.с.15).

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив з того, що жодної з перелічених у ч.2 ст.23 ЦК України обставин, з якими закон пов`язує виникнення моральної шкоди, у тому числі будь-якої протиправної поведінки, слідчим ТУ ДБР у м. Полтаві не допущено.

Слідчі ТУ ДБР у м.Полтаві, що проводять досудове слідство та приймають відповідно до вимог КПК України певні процесуальні рішення, виконують не владні управлінські функції, а здійснюють процесуальну діяльність, а отже до таких суб`єктів, зазначених у ст.1174 ЦК України, не належать.

Доводи позивача про завдання йому моральної шкоди з вини відповідачів не підтверджені належними та допустимими доказами.

Перевіряючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд керується такими міркуваннями.

Згідно ч.1 та 2 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Відповідно ч.4 та 5 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На переконання апеляційного суду рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням наведених вимог процесуального закону.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 березня 2019 року (справа № 920/715/17) викладений такий правовий висновок щодо застосування норм матеріального права, які регулюють спірні правовідносини.

Загальні підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені частиною першою статті 1167 ЦК України, відповідно до якої моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями або бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України. Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органами державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 ЦК України).

Статті 1173, 1174 ЦК України є спеціальними і передбачають певні особливості, характерні для розгляду справ про деліктну відповідальність органів державної влади та посадових осіб, які відмінні від загальних правил деліктної відповідальності. Так, зокрема, цими правовими нормами передбачено, що для застосування відповідальності посадових осіб та органів державної влади наявність їх вини не є обов`язковою. Втім, цими нормами не заперечується обов`язковість наявності інших елементів складу цивільного правопорушення, які є обов`язковими для доказування у спорах про стягнення збитків.

Необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення шкоди є наявність трьох умов: неправомірні дії цього органу, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, і довести наявність цих умов має позивач, який звернувся з позовом про стягнення шкоди на підставі статті 1173 ЦК України.

Слід звернути увагу, що питання про неправомірну бездіяльність та неправомірні рішення службових осіб органу досудового розслідування у межах кримінального провадження №0000268 за період з вересня 2016 року по вересень 2018 року вже розглянуто судом за позовом ОСОБА_1 у справі № 638/15130/18.

У справі, що переглядається, предметом позову є вимога про стягнення із Держави грошових коштів у рахунок відшкодування моральної шкоди.

Підставою заявлених вимог (обставини, якими обгрунтовується позов), є незаконна, на думку позивача, бездіяльність та неправомірні рішення слідчого ТУ ДБР у м.Полтава Кравченко Т.О., а саме постанова від 23.12.2019 року про закриття кримінального провадження №0000268 і не вирішення клопотання ОСОБА_1 про призначення судово-психологічної експертизи.

Однією із засад кримінального провадження є забезпечення права на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності, гарантоване статтею 24 КПК України, згідно з якою кожному гарантується право на оскарження процесуальних рішень, дій чи бездіяльності суду, слідчого судді, прокурора, слідчого в порядку, передбаченому цим Кодексом.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 303 КПК України на досудовому провадженні можуть бути оскаржені рішення, дії чи бездіяльність слідчого або прокурора, у тому числі бездіяльність слідчого, прокурора, яка полягає у невнесенні відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання заяви чи повідомлення про кримінальне правопорушення.

Згідно із частиною другою статті 307 КПК України ухвала слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування може бути про: 1) скасування рішення слідчого чи прокурора; 2) зобов`язання припинити дію; 3) зобов`язання вчинити певну дію; 4) відмову у задоволенні скарги.

Таким чином, в ухвалі слідчого судді за результатами розгляду скарги на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування забезпечується така засада кримінального судочинства, як реалізація особою права на оскарження їх процесуальних рішень, дій чи бездіяльності до суду.

Суд, здійснюючи нагляд за дотриманням верховенства права та законності у процесуальній діяльності слідчого та прокурора, забезпечує дотримання основних прав та інтересів особи та реалізує відповідний судовий контроль за їх діяльністю, що має на меті усунути недоліки у ній.

Втім, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності зазначених посадових осіб саме по собі не може свідчити про незаконність їх діяльності як такої.

Зі змісту ухвали слідчого судді Октябрського районного суду м.Полтави від 09.04.2020 року вбачається, що підставою для задоволення скарги ОСОБА_1 стала передчасність рішення слідчого про закриття кримінального провадження, оскільки, як встановлено судом, слідчим не було здійснено заходів по збиранню та дослідженню доказів в порядку ст.91-94 КПК України.

Отже, в порядку кримінального судочинства порушене право позивача було відновлено. У постанові суду відсутні висновки про неправомірну бездіяльність та/або незаконність дій (рішень) слідчого.

Що стосується вирішення клопотання про призначення судово-психологічної експертизи, то слідчий у межах своєї компетенції ухвалив процесуальне рішення, яке є чинним. Ухвала слідчого судді про покладення обов`язку розглянути клопотання містить лише висновок про відсутність відомостей у суду про розгляду слідчим такого клопотання. Будь-які висновки про неправомірну бездіяльність слідчого ухала суду не містить.

За таких обставин слід погодитися з висновком суду першої інстанції про те, що позивач не довів належними, допустимими, достовірними і достатніми доказами (ст.78-80 ЦПК України) існування одночасно трьох умов: неправомірні дії органу державної влади, наявність шкоди та причинний зв`язок між неправомірними діями і заподіяною шкодою, які є необхідною підставою для притягнення органу державної влади до відповідальності у вигляді стягнення моральної шкоди.

Враховуючи встановлене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не містять посилання на обставини, з якими процесуальне законодавство пов`язує можливість чи обов`язок скасування або зміни судового рішення.

Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375, ст.382, ст.384 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 21 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 30 листопада 2022 року.

Головуючий суддя О.А.Лобов

Судді: А.І.Дорош

В.М.Триголов