Справа № 242/5458/21
Провадження №2/148/350/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

17 листопада 2022 року Тульчинський районний суд

Вінницької області

в складі: головуючого судді Ковганича С.В. при секретарі Мрочко Т.О.,

за участі позивача ОСОБА_1 ,

представника позивача ОСОБА_2 ,

свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,

ОСОБА_5 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в м.Тульчині в порядку загального позовного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області та ОСОБА_3 про встановлення факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась до суду з позовом до Тульчинського району Вінницької області та ОСОБА_3 про встановлення факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування. З врахуванням заяви про уточнення позовних вимог, яка надійшла від представника позивача, остання мотивує позовні вимоги тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла мати позивача - ОСОБА_6 . За життя ОСОБА_6 залишила заповіт на житловий будинок на ім`я її чоловіка - ОСОБА_3 , який отримав на нього свідоцтво про право на спадщину за заповітом. ОСОБА_3 не оспорює той факт, що ОСОБА_6 заповіла йому лише житловий будинок, а не земельну ділянку.

Позивач спадщину прийняла, так як фактично вступила у володіння спадковим майном, оскільки на момент відкриття спадщини проживала разом із спадкодавцем та вони були зареєстровані за однією адресою.

Позивач звернулася до державного нотаріуса Авдїївської державної нотаріальної контори Цукурової М.І. з проханням видати на її ім`я свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 1,7370 га, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області, на підставі державного акту на право приватної власності на землю серія ВН №110173 виданого 16.07.2003, кадастровий номер земельної ділянки: :04:002:0345. Однак, у видачі свідоцтва їй було відмовлено оскільки нею не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме державний акт на право приватної власності на землю серія ВН №110173 виданого 16.07.2003 Тульчинською районною державною адміністрацією. Окрім того, були наявні розбіжності у написанні прізвища спадкодавця в державному акті на право приватної власності на землю, де записано « ОСОБА_6 », а в свідоцтві про смерть спадкодавця - « ОСОБА_6 », та немає оригіналу відкритої раніше спадкової справи для встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину.

Через дані обставини позивач змушена звернутися до суду з даним позовом. Просить встановити юридичний факт та визнати, що ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , дійсно належить державний акт серія НОМЕР_1 на право приватної власності на земельну ділянку, що був виданий 16.07.2003 на підставі розпорядження Тульчинської районної державної адміністрації Вінницької області від 16.07.2003 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

Визнати за позивачем в порядку спадкування за законом після смерті її матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 право власності на земельну ділянку кадастровий номер :04:002:0345, площею 1,7370 га, яка належала ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , право на яку посвідчувалось державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 110173, виданого 16.07.2003.

В судове засідання позивач та її представник не з`явилися, від представника позивача надійшла заява, згідно якої вона просить розглянути справу у її відсутність, позовні вимоги підтримує та просить задовольнити. В судовому засіданні 04.10.2022 позивач та її представник підтримали позовні вимоги, посилаючись на викладені в позовній заяві обставини та представник позивача вказала, що документи були втрачені в 2014 року внаслідок бойових дій. Також в матеріалах справи наявні письмові пояснення позивача, відповідно до яких вона підтримала позовні та уточнені вимоги, посилаючись на викладені в позові обставини та просить задовольнити позовні вимоги та розглянути справу у її відсутність.

Відповідач - представник Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявне клопотання від нього, згідно якого він просить проводити розгляд справи у відсутність в судовому засіданні представника Тульчинської міської ради, за наявними в матеріалахсправи документами.

Відповідач ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна заява від нього, згідно якої він просить розглянути справу у його відсутність, позовні вимоги визнає, проти їх задоволення не заперечує.

Допитаний в судовому засіданні 26.10.2021 в якості свідка відповідач ОСОБА_3 суду показав, що ОСОБА_6 , яка померла в 1996 році була його тещею. Вона залишила на його ім`я заповіт на квартиру та будинок. Він після її смерті оформив спадщину. Вони проживали разом з 1995 року в м.Авдіївка, Донецької області. Позивач є єдиною донькою померлої. Державний акт на землю на ім`я померлої було втрачено.

Свідок ОСОБА_9 в судовому засіданні 26.10.2022 показала, що вона була сусідкою ОСОБА_6 в с.Дранка, Тульчинського району. В 1994 чи 1995 роках ОСОБА_6 переїхала жити до своєї доньки.

Аналогічні покази дав свідок ОСОБА_5 .

Заслухавши позивача та її представника, свідків, дослідивши матеріали справи, вивчивши та оцінивши докази по справі та співставивши їх у відповідності до норм чинного законодавства, суд вважає, що позов слід задовольнити, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Авдіївка, Донецької області померла ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть від 04.06.1996 серія № НОМЕР_2 (а.с.15).

Після смерті ОСОБА_6 відкрилась спадщина.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові догововори) від 19.11.2021 №67387552 (а.с.50) вбачається, що від імені ОСОБА_6 28.05.1996 приватним нотаріусом Літовка А.О. було посвідчено заповіт за №1880, а 30.05.1996 Авдіївською державною нотаріальною конторою було посвідчено заповіт за 1-608.

Згідно інформаційної довідки зі Спадкового реєстру спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) від 19.11.2021 №67387552 (а.с.51) вбачається, що 18.11.1996 Авдіївською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа спадкодавця ОСОБА_6 за №413.

Згідно копії свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 30.10.1997 (а.с.26) вбачається, що спадкоємцем зазначеного в заповіту від 28.05.1996 за №1880 майна ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 , на ім`я якого державним нотаріусом Авдіївської державною нотаріальної контори було видано свідоцтво на спадкове майно, яке складається з квартири АДРЕСА_1 .

Згідно копії витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.12.2018 №НВ-018 (а.с.19-21) вбачається, що земельна ділянка, кадастровий номер :04:002:0345, розміром 1,7370 га, призначена для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та розташована на території Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області належить на праві власності ОСОБА_6 на підставі рішення Тульчинської РДА від 16.07.2003 №278, відповідно до якого було видано державний акт на земельну ділянку від 16.07.2003 серія ВН №110173.

Позивач являється дочкою померлої ОСОБА_6 , про що свідчить копія свідоцтва про народження від 20.02.1954 серія НОМЕР_3 (а.с.13) та копія свідоцтва про укладення шлюбу від 23.12.1972 серія НОМЕР_4 (а.с.14), відповідно до якого позивач після реєстрації шлюбу змінила своє дошлюбне прізвище ОСОБА_6 на ОСОБА_6 .

З метою видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на вищевказану земельну ділянку позивач звернулася до державного нотаріуса Авдїївської державної нотаріальної контори Цукурової М.І., однак, у видачі свідоцтва їй було відмовлено, про що свідчить копія постанови про відмову у вчиненні нотаріальної дії від 18.06.2021 №110/02-31 (а.с.23), оскільки нею не було надано оригіналів правовстановлюючих документів на спадкове майно, а саме державний акт на право приватної власності на землю серія ВН №110173 виданого 16.07.2003 Тульчинською районною державною адміністрацією. Окрім того, були наявні розбіжності у написанні прізвища спадкодавця в державному акті на право приватної власності на землю, де записано « ОСОБА_6 », а в свідоцтві про смерть спадкодавця - « ОСОБА_6 », та немає оригіналу відкритої раніше спадкової справи для встановлення кола спадкоємців, які прийняли спадщину.

Відповідно до копії повідомлення відділу №1 Управління у Тульчинському районі ГУ Держгеокадастру у Вінницькій області на запит адвоката Дальгіс О.О. (а.с.24) вбачається, що при розробці технічної документації із землеустрою щодо встановлення (відновлення) меж земельної ділянки в натурі (на місцевості), 12.12.2018 та реєстрації земельної ділянки у національній кадастровій системі було присвоєно інший кадастровий номер. Нажаль технічної можливості виправити дану помилку у НКС немає.

Оскільки позивач не може оформити належним чином свої спадкові права на земельну ділянку, тому вона змушена звернутися до суду з даним позовом.

Згідно з роз`ясненнями Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, спори про визнання права власності на земельну ділянку та права на земельну частку (пай) в порядку спадкування, зокрема у випадках, якщо відсутній отриманий спадкодавцем державний акт про право власності на земельну ділянку, зареєстрований належним чином, якщо спадкодавцем не був отриманий державний акт про право власності на земельну ділянку, або в державному акті є неточності, які підлягають виправленню, розглядаються судами з урахуванням вимог закону та роз`яснень, викладених в пунктах 10, 11 ППВСУ від 30.05.2008 №7 про те, що відповідно до статті 1225 ЦК право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців за загальними правилами спадкування (зі збереженням її цільового призначення) при підтвердженні цього права спадкодавця державним актом на право власності на землю або іншим правовстановлюючим документом. У порядку спадкування можуть передаватися також право користування земельною ділянкою для сільськогосподарських потреб (емфітевзис), право користування чужою земельною ділянкою для забудови (суперфіцій), право користування чужим майном (сервітут).

Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

Як роз`яснив ВССУ у п.1 листа «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» за № 24-753/0/4/-13 від 16.05.2013, при розгляді справ про спадкування суди мають встановлювати коло спадкоємців, які прийняли спадщину; законодавство, яке підлягає застосуванню щодо правового режиму спадкового майна та часу відкриття спадщини у випадку, якщо спадщина відкрилась до 01.01.2004 або ж спадкодавець проживав в іншій державі, спадкоємець є іноземним громадянином та проживає в іншій державі, а спадкове майно знаходиться на території України.

Обставини, які входять до предмета доказування у зазначеній категорії справ, можна встановити лише при дослідженні документів, наявних у спадковій справі. Належними доказами щодо фактів, які необхідно встановити для вирішення спору про право спадкування, є копії документів відповідної спадкової справи, зокрема, поданих заяв про прийняття спадщини, виданих свідоцтв про право на спадщину, довідок житлово-експлуатаційних організацій, сільських, селищних рад за місцем проживання спадкодавця.

Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).

Відповідно до п.1 Постанови Пленуму Верховного суду України № 7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування», у разі відкриття спадщини до 01.01.2004 до відносин спадкування застосовується чинне на той час законодавство.

Оскільки смерть спадкодавця ОСОБА_6 наступила до 01.01.2004, тому до даних правовідносин застосуванню підлягають норми ЦК УРСР (в ред.1963 р.).

Згідно із вимогами ст. 524 ч. 1 ЦК УРСР, спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом.

Згідно з ст. 529 ЦК УРСР, при спадкоємстві за законом спадкоємцями першої черги є в рівних частках діти (у тому числі усиновлені), дружина і батьки (усиновителі) померлого.

Відповідно до ст. 548 ч. 1 ЦК УРСР, для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Статтею 549 ЦК УРСР визначено, що спадкоємець прийняв спадщину, якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном або подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини; ці дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_6 на випадок своєї смерті на частину спадкового майна, зокрема на земельну ділянку, заповіту не залишила, а тому спадкування у даному випадку здійнюється за законом та її дочка ОСОБА_1 - позивач у справі, як спадкоємець першої черги за законом, яка на момент смерті матері проживала разом з нею, про що свідчить повідомлення Авдіївської міської військово-цивільної адміністрації Покровського району Донецької області від 24.05.2021 №Г-0377-1.7 (а.с.22), вступивши у фактичне володіння спадковим майном, вважається такою, що прийняла спадщину.

Окрім того, згідно ст.560 ЦК УРСР 1963 року оформлення спадщини на той час було правом, а не обов`язком спадкоємця.

Оскільки у даному випадку питання про право на спадщину не може бути вирішено в нотаріальному порядку шляхом видачі свідоцтва про право на спадщину, тому це питання повинно бути вирішено у судовому порядку шляхом визнання права власності на вищевказане спадкове майно за позивачем у порядку спадкування.

При цьому судом враховано, що державний акт на право власності на земельну ділянку серія ВН №110173, який було видано 16.07.2003 Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області на ім`я « ОСОБА_6 » було втрачено, а відтак наявна в матеріалах справі копія даного державного акту не є належним доказом, а тому суд її до уваги не бере.

Пунктом 6 ч.1 ст.315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту належності правовстановлюючих документів особі, прізвище, ім`я, по батькові, місце і час народження якої, що зазначені в документі, не збігаються з прізвищем, ім`ям, по батькові, місцем і часом народження цієї особи, зазначеним у свідоцтві про народження або в паспорті. У судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Обставини належності померлій ОСОБА_6 державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №110173, виданого 16.07.2003 Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області на ім`я « ОСОБА_6 » підтверджуються копією витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 12.12.2018 №НВ-018 (а.с.19-21) та однаковим ім`ям та по-батькові - ОСОБА_6 та співзвучністю призвищ « ОСОБА_6 » та « ОСОБА_6 ».

Згідно ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог та на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених ЦПК України. Докази не можуть ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи те, що позивач не має іншої можливості захистити своє право на спадщину, суд вважає, що відповідно до ст. 16 ЦК України, її цивільне право підлягає захисту шляхом визнання за нею права власності.

Таким чином, аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи із принципів розумності, виваженості, справедливості, суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог позивача в заявлених нею межах та про існування правових підстав для їх задоволення.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд, керуючись принципом диспозитивності цивільного процесу, беручи до уваги, що відповідачы безпосередньо права позивача не порушувала, вважає за можливе не стягувати на її користь понесені нею судові витрати.

На підставі викладеного, керуючись ч. 1 ст. 524 , ст. 529, ч. 1 ст. 548, ст. 549, 560 ЦК УРСР 1963 року, ст. 15, 16, 392 ЦК України, ст. 4, 13, 19, 76-81, 141, 263- 265, п.6 ч.1 ст. 315 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької області та ОСОБА_3 про встановлення факту та визнання права власності на нерухоме майно в порядку спадкування задовольнити.

Встановити факт належності ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , державного акту на право власності на земельну ділянку серія ВН №110173, виданого 16.07.2003 Тульчинською районною державною адміністрацією Вінницької області на ім`я « ОСОБА_6 » на земельну ділянку площею площею 1,7370 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка розташована на території Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області.

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно за законом після смерті матері ОСОБА_6 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , а саме на земельну ділянку площею 1,7370 га, призначену для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, кадастровий номер :04:002:0345, яка розташована на території Тульчинської міської ради Тульчинського району Вінницької област (колишньої Дранської сільської ради Тульчинського району Вінницької області), право на яку посвідчувалось державним актом на право власності на земельну ділянку серії ВН № 110173, виданого 16.07.2003.

Судові витрати залишити за позивачем.

Рішення суду може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги через Тульчинський районний суд Вінницької області. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя: