Провадження № 2/522/4209/22
Справа № 522/9138/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси

у складі: судді - Бондар В.Я.,

за участю секретаря судового засідання - Зеленюк П.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за розпискою, -

ВСТАНОВИВ:

21.07.2022 до Приморського районного суду м.Одеси звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення боргу за борговою розпискою у розмірі 11 573 дол. США.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 11.02.2022 ОСОБА_1 позичила ОСОБА_2 11 573,00 доларів США у якості авансу суми за попереднім договором купівлі продажу. Переписки в месенджерах щодо повернення коштів не дали результату. 19.07.2022 року позивач направила на адресу відповідача вимогу, яка залишена без реагування. Посилаючись на вимоги ст.1046-1047 ЦК України позивач просила задовольнити позовні вимоги.

Ухвалою Приморського районного суду м.Одеси від 22.07.2022 відкрито провадження у справі, справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з призначенням судового засідання на 04.10.2022. Заява про забезпечення позову повернута позивачу.

У судовому засіданні 04.10.2022 проведеному за участі представника позивача ОСОБА_3 , у зв`язку з відсутністю доказів сповіщення відповідача, розгляд справи відкладено на 30.11.2022.

17.10.2022 від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого заперечує проти позову.

В обґрунтування відзиву зазначено про те, що правовідносини між сторонами врегульовані попереднім договором від 02.09.2021 за якими відповідач зобов`язалася продати, а позивач купити нежитлове приміщення, зо знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будівельний номер приміщення 109. Позивач сплатила 11 000 дол. США в момент укладення договору, а решту суми у розмірі 9 000 дол. США зобов`язалася сплачувати щомісячно рівними частинами у сумі 391 дол. США протягом 23 місяців. Позивач сплатила платежі лише 02.10.2021 та 02.11.2021, після чого відмовилася сплачувати періодичні платежі. 11.02.2022 попередній договір між сторонами було розірвано. При цьому, відповідач видала розписку в якій посилається на умови договору від 02.09.2021. Тобто, розписки від 11.02.2021 не була видано на виконання договору позики.

У судове засідання 30.11.2022 сторони не з`явилися. Представник позивач надав заяву, в якій позов підтримав, просив розглянути у його відсутність. Представник відповідача надав заяву, в якій позов не визнав, просив розглянути справу у його відсутність.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку про відмову у задоволенні позову, зважаючи на наступне.

Судом встановлено, що 02 вересня 2021 року між ОСОБА_4 («Сторона 1») та ОСОБА_5 («Сторона 2») був укладений попередній договір, який посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Г.М. за №2792 (а.с.34-35).

Відповідно до п.1 Договору Сторона 1 зобов`язується передати у власність (продати), а Сторона 2 зобов`язується прийняти у власність (купити) та сплатити грошову суму, обумовлену цим договором, нежитлове приміщення, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , будівельний номер приміщення 109.

Відповідно до п.4 Договору Сторона 1 отримала від Сторони 2 в рахунок майбутнього продажу 297 031,90 грн, що еквівалентно 11 000 доларів США в момент укладення договору, а решту грошової суми у розмірі 9 000 доларів США Сторона 2 зобов`язалася сплачувати Стороні 1 щомісячно рівними частинами у сумі 391 доларів США протягом 23 місяців.

Пунктом 5 Договору сторони визначали дату укладення основного договору не пізніше 02.08.2023.

Відповідно до розписки до попереднього договору вбачається, що позивач сплатила платежі за 02.10.2021 та 02.11.2021 (а.с.35).

Пунктом 11 попереднього договору передбачено, що у разі, якщо Сторона 1 відмовиться продати вказану нерухомість, у строк, що вказаний в п.5 Договору, або відмовиться вчинити дії, визначені п.8 цього договору, то грошова сума, яка зазначена в п.4 договору, нею повертаються ,а також вона сплачує штраф у розмірі 10% від грошової суми, зазначеної в п.4 цього договору та яка була отримана під час підписання договору.

У разі, якщо Сторона 2 відмовиться придбати вказане майно та сплатити належні з неї грошові кошти у строк, що вказаний в договорі, то грошова сума, яка була сплачена нею під час підписання договору їй повертається, за винятком грошової суми у розмірі 10% від сплаченої нею грошової суми, яка зазначена в п.4 цього договору, та вважається штрафом і залишається у Сторони 1. У разі невиконання Стороною 2 своїх зобов`язань, повернення Стороною 1 грошової суми, за винятком штрафних санкцій, здійснюється після продажі нерухомості, що є предметом цього договору іншій особі. Продаж цієї нерухомості іншій особі повинен бути здійснений не пізніше ніж через 1 рік з моменту відмови Сторони 2 здійснити оплату та укласти договір купівлі продажу.

11 лютого 2022 року попередній договір між сторонами був розірваний, про що свідчить договір про розірвання попереднього договору посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чернишевою Н.Г. та зареєстрований в реєстрі за №251 (а.с.36).

11 лютого 2022 року ОСОБА_4 склала розписку, якою зобов`язалася повернути ОСОБА_5 авансову суму по передньому договору №2792, в розмірі 11573 дол. США, тобто 322 886 грн (а.с.15).

19.07.2022 ОСОБА_1 направила ОСОБА_2 вимогу про повернення коштів (а.с.13-14).

Верховний Суд у справі № 154/3443/18 зазначив, що досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, а також надавати оцінку всім наявним доказам і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.

Таких правових висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 січня 2019 року у справі № 464/3790/16-ц (провадження № 14-465цс18).

Таким чином, розписка від 11.02.2022 не була видана на виконання договору позики, а була видана на виконання попереднього договору від 02.09.2021. Правовідносини за договором позики у вказаній справі не виникли між сторонами.

Однією з підстав виникнення зобов`язання є договір (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).

Договір як приватно-правова категорія, оскільки є універсальним регулятором між учасниками цивільних відносин, має на меті забезпечити регулювання цивільних відносин, та має бути спрямований на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Таким чином, сторони у попередньому договорі визначили, що у разі відмови покупця від укладення договору грошові кошти мають бути повернуті, однак, не пізніше ніж через 1 рік з моменту відмови здійснити оплату.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 та 2 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивачем не було надано доказів того, що між сторонами виникли правовідносини по договору позики.

Як неодноразово звертав увагу Верховний Суд, відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством, є підставою для прийняття судом рішення про відмову в позові.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.02.2021 № 925/642/19 зроблені такі висновки: порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.

Статтею 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Отже, якщо сторони досягли домовленості згідно з положеннями статей 207, 640 ЦК України та уклали договір у якому передбачили умови його виконання, то ці умови мають виконуватись, що свідчить як про реалізацію сторонами свободи договору, так і недопущення порушення умов цього договору.

Аналізуючи умови договору, який наявний в матеріалах справах, можна дійти висновку, що обов`язок відповідача повернути авансовий платіж має бути виконаний після продажу нерухомості, яка має бути проданою не пізніше ніж через рік після відмови здійснити оплату та укласти договір купівлі-продажу.

Строк вказаний договором не пройшов, підстав для дострокового виконання договору позивачем не зазначено.

У зв`язку із вищевикладеним суд приходить до висновку про необґрунтованість позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 1, 2, 5, 12, 30, 43, 76, 81, 84, 89, 95, 223, 235, 241, 258, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_2 ) до ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , АДРЕСА_3 ) про стягнення боргу за борговою розпискою залишити без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його складення до Одеського апеляційного суду.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду

Повний текст рішення суду складено 01 грудня 2022 року.

Суддя В.Я.Бондар