ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 522/22329/21

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6382/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів - Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,

при секретарі Кузьмук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Дідик Світлани Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 грудня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Свяченої Ю.Б.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст заяви

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернулась до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення (а.с.1-2).

В обґрунтування заяви зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати - ОСОБА_2 . За її заявою до нотаріуса про прийняття спадщини відкрито спадкову справу №67330354. У зв`язку з неузгодженістю між документами, що посвідчують померлу особу ОСОБА_2 за її життя, та документами, що були видані при її (заявника) народженні, вона ( ОСОБА_1 ) не може отримати документи на спадщину. Так, вказувала, що в свідоцтвах про її народження та про одруження батьків в імені матері було допущено помилку, а саме зазначено: «ОСОБА_2», тоді як вірним є ім`я « ОСОБА_2 ».

Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є рідною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 22 грудня 2021 року у задоволенні заяви відмовлено (а.с.36-39).

Судове рішення мотивоване тим, що вирішення судом питання про наявність у особи можливості претендувати на спадщину, є вирішенням спору про право, який має вирішуватися в порядку позовного провадження. При цьому, суд зазначив, що заявник не надала суду відмову нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, чим позбавила суд можливості встановити відсутність в даному випадку спору про право.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі адвокат Дідик С.В. в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та невірне застосування норм матеріального права, просила рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 грудня 2021 року скасувати та постановити нове рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.42-43).

Скарга обґрунтована тим, що судом при ухваленні оскаржуваного рішення не враховано, що встановлення юридичного факту у даній справі - родинних відносин між померлою ОСОБА_2 та її дочкою ОСОБА_1 , не несе юридичного наслідку щодо автоматичного вирішення їхніх прав та обов`язків, оскільки його встановлення буде лише підтвердженням народження ОСОБА_2 її дочки ОСОБА_1 . Встановлення факту родинних відносин необхідне для подальшого виникнення права, що неможливо ототожнювати з наявністю спору про право. Неузгодженість в документах неможливо виправити у позасудовому порядку, оскільки особа, у документах якої виявлено помилку, вже померла. З тексту судового рішення незрозуміло яким чином встановлення факту родинних відносин може вплинути на спадкові права і обов`язки інших осіб. Заперечень заінтересованої особи або інших осіб проти заяви про встановлення факту не встановлено. Отже у даній справі ніякого спору про право не існує, тому висновок суду помилковий. Щодо висновку суду про ненадання суду відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії, зазначала, що ОСОБА_1 виявила неузгодженість в документах на етапі збору документів, які необхідні для оформлення спадщини, та ще не зверталась до нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину, що відповідно, унеможливлює видачу відмови нотаріуса у вчиненні нотаріальної дії.

Заінтересована особа відзиву на позов не надала суду.

Сторони, будучі повідомленими про слухання справи на 22 листопада 2022 року, не прийняли участі у судовому засіданні, що відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи у їх відсутність (а.с.65-68).

Від адвоката Діденко С.В. в інтересах ОСОБА_1 надійшла заява про розгляд справи без участі апелянта та його представника (а.с.67).

Колегією суддів враховано наявність в матеріалах справи письмових документів, на підтвердження позицій сторін, положення ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду.

Ураховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 22 листопада 2022 року у відсутності сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на таке.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Звертаючись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин із спадкодавцем, заявник послалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_2 . Спадкова справа заведена за її заявою про прийняття спадщини. Однак, отримати документи на спадщину вона не може через неузгодженість між документами, що посвідчували померлу за її життя, та документами, що були видані при народжені заявнику, що виявилось у невірному зазначені імені померлою: замість вірного - « ОСОБА_2 » зазначено невірно - « ОСОБА_2 ».

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст.293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Відповідно до ч.2 ст.315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо із заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, вбачається спір про право, а якщо спір про право буде виявлений під час розгляду справи, - залишає заяву без розгляду (ч.4 ст. 315 ЦПК України).

У пункті 1 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» судам роз`яснено, що суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо, зокрема, згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян, встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У постанові Верховного Суду від 20 червня 2019 року у справі № 632/580/17 зроблено висновок, що юридичними фактами є певні факти реальної дійсності, з якими нормою права пов`язується настання правових наслідків, зокрема виникнення, зміна або припинення цивільних прав та обов`язків.

Отже, визначальною обставиною під час розгляду заяви про встановлення певних фактів у порядку окремого провадження є те, що встановлення такого факту не пов`язане з наступним вирішенням спору про право цивільне.

Під спором про право необхідно розуміти певний стан суб`єктивного права; спір є суть суперечності, конфлікт, протиборство сторін, спір поділяється на матеріальний і процесуальний. Таким чином, під час розгляду справ у порядку окремого провадження виключається існування спору про право, який пов`язаний з порушенням, оспорюванням або невизнанням, а також недоведенням наявності суб`єктивного права за умов, що є певні особи, які перешкоджають у реалізації такого права.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2019 року у справі № 320/948/18 зроблено висновок, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів.

Відтак, справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов:

- факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення;

- встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішенням спору про право. Якщо під час розгляду справи про встановлення факту заінтересованими особами буде заявлений спір про право або суд сам дійде висновку, що у цій справі встановлення факту пов`язане з необхідністю вирішення в судовому порядку спору про право, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює цим особам, що вони вправі подати позов на загальних підставах;

- заявник не має іншої можливості одержати чи відновити документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення. Для цього заявник разом із заявою про встановлення факту подає докази на підтвердження того, що до її пред`явлення він звертався до відповідних організацій за одержанням документа, який посвідчував би такий факт, але йому в цьому було відмовлено із зазначенням причин відмови (відсутність архіву, відсутність запису в актах цивільного стану тощо);

- чинним законодавством не передбачено іншого позасудового порядку встановлення юридичних фактів».

Згідно з п.п.2,23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними. Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися до суду із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.

Статтею 1216 ЦК України встановлено, що спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

За правилами ст.1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

За нормами ст.1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених ст.1259 цього Кодексу.

У першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки (ст.1261 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини (ст.1269 ЦК України).

Спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.ч.1,3 ст.1296 ЦК України).

Отже, звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини свідчить про те, що ОСОБА_1 бажає прийняти спадщину після померлої ОСОБА_2 . Однак, враховуючи наявність розбіжностей у зазначенні імені спадкодавця в документах, для підтвердження прийняття спадщини має значення встановлення факту родинних відносин ОСОБА_1 із спадкодавцем ОСОБА_2 .

Згідно з ч.1 ст. 1296 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Разом з тим, незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ч.5 ст.1268 ЦК України).

Частиною 1 ст.1297 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно.

Проте відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину (ч.3 ст.1296 ЦК України).

Таким чином, спадкові права є майновим об`єктом цивільного права, оскільки вони надають спадкоємцям можливість успадкувати майно (прийняти спадщину), але право розпорядження нею виникає після оформлення успадкованого права власності у встановленому законом порядку.

Відмовляючи ОСОБА_1 у задоволенні заяви про встановлення факту, що має юридичне значення, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що вказаний факт не підлягає встановленню у порядку окремого провадження, оскільки в даному випадку існує спір про право, який підлягає розгляду у порядку позовного провадження.

Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду, оскільки вони не відповідають нормам права, які підлягають застосуванню, і фактичним обставинам справи.

Суд не зазначив, хто є спадкоємцем у порядку, передбаченому спадковим правом (ЦК України), який би оспорював право заявника на прийняття спадщини, тобто не встановив, між ким існує спір, оскільки існування спору про право повинно реальним, а не гіпотетичним.

Подібні висновки узгоджуються з висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 336/709/18, від 14 квітня 2021 року у справі № 205/2102/19-ц, від 28 квітня 2021 року у справі № 520/19532/19.

Листом від 21 липня 2021 року приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська В.В. (до звернення із заявою ОСОБА_1 до суду для встановлення факту родинних відносин!) повідомлено ОСОБА_1 про отримання 11 березня 2021 року її заяви про прийняття спадщини щодо майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також нотаріусом повідомлено про необхідність додаткового надання правовстановлюючих документів на нерухоме майно спадкодавця та документів, підтверджуючих родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем (а.с.44).

При зборі документів на вимогу нотаріуса, ОСОБА_1 виявлено розбіжності у зазначенні імені її матері у відповідних документа. Зокрема, зазначено не вірно у:

- свідоцтві про народженні заявниці в графі мати зазначено російською мовою: « ОСОБА_2 » (а.с.7);

- свідоцтві про одруження батьків заявниці зазначено російською мовою: « ОСОБА_2 » (а.с.8).

В той час як вірно - ОСОБА_2 , що підтверджується копією паспорта, довідкою про присвоєння ідентифікаційного номера, свідоцтвом про смерть, висновком ВКК обласної дитячої клінічної лікарні від 19 травня 2011 року, висновком про час настання інвалідності від 30 травня 2011 року (а.с.9,10,15,18,19).

Отже, ОСОБА_1 , отримавши лист нотаріуса від 21 липня 2021 року про необхідність надання документів, що підтверджують родинні відносини спадкоємця зі спадкодавцем, при зборі документів виявила вищезазначені розбіжності в написанні імені спадкодавця, що унеможливлює встановити родинні відносини між нею та спадкодавцем, тому була змушена звернутись до суду із заявою про встановлення факту родинних відносин.

З матеріалів справи вбачається, що 21 жовтня 1956 року ОСОБА_7 та ОСОБА_2 уклали шлюб, після реєстрації якого остання залишилась на прізвищі ОСОБА_2 . При цьому, в свідоцтві про одруження від 21 жовтня 1956 року ім`я ОСОБА_2 зазначено - ОСОБА_2 . (а.с.8).

ІНФОРМАЦІЯ_4 народилась ОСОБА_1 (заявник). В свідоцтві про народження від 14 вересня 1957 року зазначено в графі «батьки»: ОСОБА_7 (батько) та ОСОБА_2 (мати) а.с.7.

01 жовтня 1977 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_10 укладено шлюб. Після реєстрації шлюбу ОСОБА_1 змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.11-12).

11 січня 1983 року зазначений шлюб розірвано, після державної реєстрації розірвання шлюбу ОСОБА_1 прізвище не змінила (а.с.13).

11 квітня 1984 року ОСОБА_12 та ОСОБА_1 уклали шлюб, в наслідок чого остання змінила прізвище на ОСОБА_1 (а.с.14).

Матеріали справи містять копії паспорта ОСОБА_2 та довідки про присвоєння їй ідентифікаційного номера, в яких зазначено ім`я - ОСОБА_2 (а.с.9,10). Також ім`я ОСОБА_2 зазначено у свідоцтві про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 18 січня 2021 року; витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі; виписці ВКК обласної дитячої клінічної лікарні від 19 травня 2011 року за №47; висновку про час настання інвалідності від 30 травня 2011 року (а.с.15,16,18,19). Зазначене свідчить про допущення помилки в написанні імені ОСОБА_2 у свідоцтві про одруження та свідоцтві про народження ОСОБА_1

Крім того, суду надано копію ордеру за №350, виданого 05 червня 1965 року виконавчим комітетом Центральної райради депутатів трудящих м.Одеси на ім`я ОСОБА_7 та склад його сім`ї: дружина ОСОБА_2 , донька ОСОБА_1 , мати ОСОБА_13 та фотокартки (а.с.17,21).

Судом було допитано у судовому засіданні свідка ОСОБА_14 (онука ОСОБА_13 і донька заявниці), яка підтвердила, що її мати ОСОБА_1 є рідною донькою ОСОБА_2 . Повідомила суду про обізнаність у виявленні помилок у імені бабусі вже після її смерті, у зв`язку з чим у матері виникли складнощі в оформленні спадщини після бабусі та нотаріус рекомендувала звернутись до суду для усунення виявлених розбіжностей у документах, що підтверджують родинні відносини зі спадкодавцем (а.с.34-35).

Доводи апеляційної скарги щодо порушення судом норм процесуального права під час допиту свідка, які виразились у не попередженні свідка про кримінальну відповідальність спростовуються протоколом та звукозаписом судового засідання від 22 грудня 2021 року (а.с.35,40). Тому вказані доводи апелянта відхилені судом апеляційної інстанції.

Аналізуючи вищенаведені докази в сукупності, колегія суддів дійшла до висновку, що заявником доведено факт родинних відносин з ОСОБА_2 , а саме, що остання є рідною матір`ю ОСОБА_1 . Допущення помилки в імені померлої ОСОБА_2 у свідоцтві про народження заявника та свідоцтві про одруження батьків заявника перешкоджає останній підтвердити родинні відносини її як спадкоємця зі спадкодавцем для оформлення спадщини, яку вона прийняла у відповідності до вимог діючого законодавства.

Отже, ОСОБА_1 підтвердила достатніми, належними і допустимими доказами існування обставин, на які вона посилається у своїй заяві про встановлення факту, що має юридичне значення. Висновки суду про наявність спору про право, який має розглядатися у порядку позовного провадження, є передчасним і нічим не підтверджений.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги частково знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Доводи апеляційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржене рішення суду першої інстанції постановлене без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з чим, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково, а оскаржене рішення суду скасуванню з постановленням нового рішення про задоволення заяви ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Дідик Світлани Валеріївни в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 22 грудня 2021 року скасувати.

Заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: приватний нотаріус Одеського міського нотаріального округу Гарська Вікторія Валеріївна про встановлення факту, що має юридичне значення задовольнити.

Встановити факт, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка ІНФОРМАЦІЯ_1 померла, є рідною матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: