ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/2332/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року Дарницький районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Сирбул О.Ф.,

за участю секретаря: Лаптєвої Ю.М.

відповідача ОСОБА_1

представника відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черниш Марина Олександрівна про усунення від права спадкування за законом,

в с т а н о в и в :

У вересні 2020 року позивач ОСОБА_3 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила ухвалити рішення про усунення від права на спадкування за законом ОСОБА_1 після смерті ОСОБА_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування позовних вимог позивач посилалась на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла її мати ОСОБА_4 . Після смерті матері відкрилася спадкова справа приватним нотаріусом КМНО Черниш М.О. Також до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини звернувся відповідач ОСОБА_4 , який є її колишнім чоловіком. За час подружнього життя її матері з відповідачем за згадками позивача постійно виникали сварки. Підґрунтям було пияцтво відповідача. Покійна майже постійно проживала зі своєю родиною, оскільки відповідач виганяв її з колишнього помешкання, де наразі проживає відповідач. Чотири роки, які передували зверненню до суду із вказаним позовом, після чергової сварки матері з відповідачем покійна ОСОБА_4 потрапила до лікарні, де в неї діагностували інсулін резистентний цукровий діабет. З час перебування її у лікарні, відповідач жодного разу не відвідував матір, коштів на лікування не надавав, хоча і мав таку можливість. Три роки назад відповідач вигнав матір з дому. У листопаді 2019 року, незадовго до смерті ОСОБА_4 відповідач зареєстрував в органах РАЦС розірвання шлюбу з ОСОБА_4 . Проте, рішенням Дарницького районного суду с. Києва від 02.11.2007 шлюб між подружжям було розірвано у 2007 році. Відповідач забрав правовстановлюючі документи на все майно ОСОБА_4 , вказавши на їх відсутність, що потягло за собою їх відновлення. У подальшому ОСОБА_4 захворіла на гнійне запалення легень в невдовзі померла. Про покійну ОСОБА_4 відповідач не піклувався та коштів на її утримання не надавав. За вісім днів до смерті мати перебувала у лікарні у тяжкому стані та потребувала уваги, догляду та лікування, однак відповідач, знаючи про це, жодним чином їй не допомагав, грошових коштів не надавав, не піклувався, у лікарні не відвідував, що вказує зокрема на зневажливе ставлення до неї, в першу чергу, як до людини, так і до матері їх спільного сина, яка через хворобу перебувала у безпорадному стані, а відповідач, навіть і не намагався допомогти. Достовірно знаючи про такий стан ОСОБА_4 та маючи змогу їй допомагати (навіть не матеріально, проте міг морально-відвідувати її, підтримувати), відповідач навмисно ухилявся від допомоги ігноруючи її важкий моральний та фізичний стан. На підтвердження того, що ОСОБА_4 перебувала у безпорадному стані, важкому стані до часу смерті та потребувала сторонньої допомоги і догляду, а відповідач, знав про її важкий стан здоров`я та те, що вона потребує сторонньої опіки та допомоги, не надавав жодної, можуть підтвердити свідки відповідні обставини негідної поведінки відповідача.

Через свою протиправну поведінку відповідач є негідним спадкоємцем та може бути усунутий за рішенням суду від права на спадкування.

Ухвалою суду від 21 вересня 2020 року відкрито провадження у справі, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження. Роз`яснено учасникам справи порядок подання заяв по суті справи та наслідки їх неподання.

Одночасно зобов`язано приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниш Марину Олександрівну надати до судового засідання належним чином завірену копію спадкової справи №03/2020 (номер у спадковому реєстрі - 65693290) щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 .

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Від відповідача 11 листопада 2020 року надійшов відзив на позовну заяву, який протокольною ухвалою суду від 19 січня 2021 року долучено до матеріалів справи.

На виконання ухвали суду від 21 вересня 2020 року до суду від приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниш М.О. надійшли копії матеріалів спадкової справи №03/2020 щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , які протокольною ухвалою суду від 19 січня 2021 року долучено до матеріалів справи.

Від позивача 24 лютого 2021 року надійшла відповідь на відзив на позовну заяву, яку протокольною ухвалою суду від 19 травня 2021 року долучено до матеріалів справи.

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про виклик у судове засідання та допиту у якості свідків ОСОБА_5 та ОСОБА_6 .

Ухвалою суду від 19 травня 2021 року, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання представника позивача про виклик у судове засідання та допиту у якості свідків ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , явку свідків покладено на сторону відповідача.

У судовому засіданні 19.01.2022 позивач надала пояснення аналогічні змісту позовної заяви та відповіді на відзив на позовну заяву, позовні вимоги підтримала та просила суд задовольнити у повному обсязі. У подальші судові засіданні позивач та її представник не з`являлись, про розгляд справи та послідуючі судові засідання повідомлялись у встановленому законом порядку.

Відповідач та його представник у судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечували у повному обсязі. Надавши пояснення аналогічні змісту відзиву на позовну заяву. Зокрема вказували на те, що вимоги позовної заяви є необґрунтованими, надуманими та не доведеними у процесуальний законом спосіб. Позивачем не доведено того, що ОСОБА_4 у останні дні свого життя перебувала у безпорадному стані, внаслідок чого потребувала сторонньої допомоги і піклування для забезпечення нормальних життєвих умов, у тому числі допомоги від відповідача, а також позивачем не доведено, що ОСОБА_4 зверталась за допомогою до відповідача і останній умисно ухилявся від надання такої допомоги.

Третя особа у судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлений у встановленому законом порядку.

Згідно ч. 3 ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явились в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

З урахуванням викладеного суд вважає за можливе розглянути справу у відсутності учасників справи.

Явку свідків у судові засідання ОСОБА_5 та ОСОБА_6 позивачем не забезпечено.

Явку свідків у судові засідання ОСОБА_7 та ОСОБА_8 відповідачем не забезпечено, та у судовому засіданні відповідач не наполягав на їх допиті.

Дослідивши матеріали цивільної справи, матеріали спадкової справи №03/2020, вислухавши вступне слово учасників справи, всебічно, повно та об`єктивно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, що мають істотне значення для правильного вирішення справи по суті та на яких ґрунтується позовні вимоги, оцінивши докази на предмет належності, достовірності та допустимості у їх сукупності, вважає, що в позов не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

У відповідності до ст.ст. 13, 81 ЦПК України суд розглядає справу не інакше, як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін чи інших осіб, які беруть участь у справі. Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і докази подаються сторонами і іншими особами, які беруть участь у справі.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Відповідно до статті 16 ЦК України особа має право звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу у визначені цією статтею способи. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що з 16 липня 1994 року ОСОБА_4 та відповідач ОСОБА_1 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 02.11.2007 на підставі рішення Дарницького районного суду м. Києва.

Позивач ОСОБА_3 доводиться ОСОБА_4 донькою від попереднього шлюбу.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 померла.

Відповідно довідки про причину смерті від 06.03.2020, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у зв`язку з правобічною гнійною пневмонією.

Після смерті ОСОБА_4 відкрилась спадкова справа щодо майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 №03/2020 (номер у спадковому реєстрі - 65693290) приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Черниш М.О. надано до судового засідання належним чином завірену копію спадкової справи.

До приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Черниш М.О. звернулись з заявами позивач ОСОБА_3 , і як чоловік померлої, відповідач ОСОБА_1 про прийняття ними спадщини та отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, так як за життя ОСОБА_4 заповіту не склала.

Відповідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Згідно зі ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтею 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті, а у разі відсутності заповіту, спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу,

Позивач ОСОБА_3 та відповідач ОСОБА_1 є спадкоємцями першої черги (ст. 1261 ЦК України).

Звернувшись до суду з даним позовом, позивач, яка є донькою спадкодавця, посилається на наявність підстав, визначених частиною п`ятою статті 1224 ЦК України, для усунення відповідача, який є чоловіком ОСОБА_4 та спадкоємцем першої черги за законом, від права на спадкування, оскільки померла фактично перебувала у безпорадному стані через хворобу та двічі проходила стаціонарне лікування, потребувала сторонньої допомоги, догляду, а відповідач маючи змогу не приймав участі у догляді за нею, не вчиняв належних дій щодо утримання та надання допомоги, якої вона потребувала.

Крім того, позивач у позовній заяві посилалась на те, що за період спільного життя з померлою відповідач зловживав алкогольними напоями, жорстоко поводився та застосовував фізичну силу до ОСОБА_4 , що у свою чергу викликало у ОСОБА_4 захворювання, проблеми зі здоров`ям та як наслідок її смерть.

Частиною п`ятою статті 1224 ЦК України передбачено, що за рішенням суду особа може бути усунена від права на спадкування за законом, якщо буде встановлено, що вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво був у безпорадному стані.

Зі змісту наведеної норми закону вбачається, що лише при одночасному настанні таких обставин, як ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги, так і перебування спадкодавця в безпорадному стані через похилий вік, тяжку хворобу або каліцтво, а також доведеності зазначених фактів у їх сукупності, спадкоємець може бути усунений від права на спадщину.

Для задоволення позовних вимог у справах про усунення від права на спадкування відповідно до частини п`ятої статті 1224 ЦК України має значення сукупність таких обставин: ухилення особи від надання спадкодавцеві допомоги при можливості її надання; перебування спадкодавця в безпорадному стані; потреба спадкодавця в допомозі саме цієї особи. Лише при одночасному настанні наведених обставин та їх доведеності у сукупності спадкоємець може бути усунений від спадкування.

Безпорадний стан - стан, при якому людина не може самостійно приймати активні заходи, що забезпечують її існування або оберігають її життя, здоров`я та гідність. Безпорадність може бути обумовлена фізіологічними причинами або може супроводжуватися патологічним процесами або бути їх наслідком (при психічних і нервових захворюваннях, при важких захворюваннях, що супроводжуються різкою фізичною слабкістю).

Безпорадний стан можливо та необхідно доказувати відповідними доказами, у тому числі записами в медичних документах.

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постановах від 14 листопада 2018 року у справі № 712/4709/15 (провадження № 61-8023св18), від 04 березня 2019 року у справі № 321/1573/17 (провадження № 61-45879св18) та від 17 липня 2019 року у справі № 676/5086/15-ц (провадження № 61-25032св19).

Факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому, слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку.

Ухилення особи від надання допомоги спадкодавцеві, який її потребував, полягає в умисних діях чи бездіяльності особи, спрямованих на уникнення від обов`язку забезпечити підтримку та допомогу спадкодавцю, тобто ухилення пов`язане з винною поведінкою особи, яка усвідомлювала свій обов`язок, мала можливість його виконувати, але не вчиняла необхідних дій (постанови Верховного Суду від 21 березня 2018 року у справі №337/6000/15 (провадження № 61-1302св 18) та від 04 липня 2018 року у справі №404/2163/16 (провадження № 61-15926св18).

Як наголошує п.6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року №7 „Про судову практику у справах про спадкування" факт ухилення особи від виконання обов`язку щодо утримання спадкодавця встановлюється судом за заявою заінтересованої особи (інших спадкоємців або територіальної громади). При цьому слід враховувати поведінку особи, розуміння нею свого обов`язку щодо надання допомоги, її необхідність для існування спадкодавця, наявність можливості для цього та свідомого невиконання такою особою встановленого законом обов`язку. Непред`явлення спадкодавцем, який мав право на утримання, позову про стягнення аліментів до особи, яка претендує на спадщину, не є достатньою підставою для відмови в позові про усунення від права на спадкування. Правило частини п`ятої статті 1224 ЦК України стосується всіх спадкоємців за законом, зокрема й тих, які відповідно до СК України не були зобов`язані утримувати спадкодавця.

Відповідно до ч. 5 статті 12 ЦПК України суд сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Статтею 13 ЦПК України передбачено, що збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею ст. 78 ЦПК України визначено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч. 2 ст. 12 ЦПК України).

Натомість роль суду зводиться до керування ходом судового процесу; роз`яснення у випадку необхідності учасникам судового процесу їхніх процесуальних прав та обов`язків, наслідків вчинення або невчинення процесуальних дій, сприяння учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених ЦПК (п.п. 1, 3, 4 ч. 5 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до п. 2. ч. 1 ст. 43 ЦПК учасники справи мають право подавати докази, яке у взаємозв`язку з положеннями ст. 44 повинно використовуватись добросовісно, а не всупереч завданню судочинства.

Відповідно до п. 2 та 4 ч. 2 ст. 43 ЦПК учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Законодавцем визначено, а саме ч. 1 ст. 79 ЦПК України, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Таким чином, доказуванням є процесуальна і розумова діяльність суб`єктів доказування, яка здійснюється в урегульованому цивільному процесуальному порядку і спрямована на з`ясування дійсних обставин справи, прав і обов`язків сторін, встановлення певних обставин шляхом ствердження юридичних фактів, зазначення доказів, а також подання, прийняття, збирання, витребування, дослідження і оцінки доказів; докази і доказування виступають процесуальними засобами пізнання в цивільному судочинстві.

Процес доказування (на достовірність знань про предмет) відбувається в межах передбачених процесуальних форм і структурно складається з декількох елементів або стадій, які взаємопов`язані й взаємообумовлені. Виділяються такі елементи: твердження про факти; визначення заінтересованих осіб щодо доказів; подання доказів; витребування доказів судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі; дослідження доказів; оцінка доказів.

Зазначення доказів - це інформація, повідомлення про конкретні засоби доказування, на підставі яких підтверджується наявність чи відсутність викладених обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, що було виконано стороною позивача.

Якість доказування забезпечується визначеним ЦПК процесуальним порядком і способом їх дослідження.

Особливість по доказуванню полягає в тому, що воно виступає як право і обов`язок осіб, які беруть участь у справі. Вони мають право подавати докази, брати участь в їх дослідженні, давати усні і письмові пояснення судові, подавати свої доводи, міркування та заперечення, тобто мають право на доказування.

Сторони, подаючи докази, реалізують своє право по доказуванню і одночасно виконують обов`язок по доказуванню. Обов`язок по доказуванню покладається на того, хто звернувся за допомогою до суду.

Право доказування виступає як можливість подання доказів, участь в їх дослідженні, попередній оцінці та гарантується сукупністю процесуальних засобів і реалізується по волі заінтересованих осіб особисто або за допомогою суду у відповідності з своїми інтересами та вибором способу поведінки.

Обов`язок по доказуванню полягає у необхідності виконання комплексу відповідних дій, який гарантується настанням несприятливих правових наслідків у випадку їх невиконання, зокрема, відмовою суду визнати наявність юридичного факту у разі невиконання стороною обов`язку по його доказуванню; якщо позивач не доведе підставу вимоги, то в позові належить відмовити.

Невиконання обов`язку по доказуванню для сторін й інших суб`єктів правового спору матиме матеріально-правові і процесуально-правові наслідки.

Проте, позивач не довела наявність зазначених вище юридичних фактів у їх сукупності, що є її процесуальним обов`язком у силу статті 12, 81 ЦПК України.

Одним з основних принципів цивільного судочинства є змагальність сторін (стаття 12 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Підставою для задоволення позову про усунення від права на спадкування за законом є в тому числі і знаходження спадкодавця в безпорадному стані.

Належними доказами, які підтверджують безпорадний стан особи, є відповідні медичні (лікарські) документи, висновки судово-медичних експертів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).

Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).

За змістом частин першої-третьої статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Матеріали справи не містять доказів перебування ОСОБА_4 у безпорадному стані, які за своєю сукупністю давали б висновки суду про те, що остання самостійно не могла забезпечити умови свого життя, потребувала стороннього догляду, допомоги та піклування.

Посилання позивача на ті обставини, що відповідач не надавав допомоги, яку потребував спадкодавець, яка не могла обходитись без сторонньої допомоги, позивач не довела належними та допустимими доказами.

У силу вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Розпорядившись своїми процесуальними правами на власний розсуд, позивач не надала суду належних та допустимих доказів, які б обґрунтовано підтверджували існування обставин, про які остання зазначає у позовній заяві. Вказані твердження ґрунтуються виключно на поясненнях самого позивача.

Таким чином, суд приходить до висновку, що позивач не надала суду доказів в розумінні вимог процесуального закону, про те, що померла за своїм станом здоров`я перебувала у безпорадному стані, тобто вона був неспроможна самостійно забезпечувати свої потреби, викликані тяжкою хворобою.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про необхідність відмовити позивачу в задоволенні позову повністю за недоведенністю позовних вимог.

Відповідно до статті 141 ЦПК України судовий збір в разі відмови в позові покладається на позивача.

Керуючись ст.ст. 4, 12-13, 78-81, 133, 137, 141, 258, 259, 264, 265, 268, 280-281, 284, 289, 352-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В :

У задоволені позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Черниш Марина Олександрівна, про усунення від права спадкування за законом - відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: