Номер провадження: 22-ц/813/8402/22
Справа № 815/1466/18
Головуючий у першій інстанції Ярема Х.С.
Доповідач Кутурланова О. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кутурланової О.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

Чорної Т.Г.

секретар судового засідання Трофименко О.О.

розглянувши в порядку спрощеного провадження у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за апеляційною скаргою Департаменту комунальної власності Одеської міської ради на рішення Приморського районного суду м. Одеси у складі судді Яреми Х.С. від 30 серпня 2022 року у справі за позовом Департаменту комунальної власності Одеської міської ради до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, треті особи без самостійних вимог: Одеська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації,

ВСТАНОВИВ:

У квітні 2018 року Департамент комунальної власності Одеської міської ради у порядку адміністративного судочинства звернувся до суду з позовом до Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області, треті особи без самостійних вимог: Одеська міська рада, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про скасування декларації про готовність об`єкту до експлуатації, в якому просив скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкту до експлуатації, зареєстрованої 25.12.2015 року серії ОД №41.

В обгрунтування позовних вимог посилався на те, що нежитлові приміщення підвалу загальною площею 168,4 кв.м, що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади в особі Одеської міської ради.

Під час проведення співробітниками Департаменту комунальної власності Одеської міської ради інвентаризації та реєстрації об`єктів комунальної власності, позивачем виявлено, що частина нежитлових приміщень підвалу загальною площею 75,5 кв.м. вибуло з комунальної власності поза волею власника та увійшло до складу нежитлового приміщення продовольчого магазину в буд. АДРЕСА_1 , при цьому частина вищезазначеного приміщення підвалу загальною площею 128,3 кв.м з 26.12.2015 року вже зареєстрована на праві приватної власності за ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на підставі декларації №ОД 41 від 25.12.2015 року про готовність до експлуатації об`єкта - нежитлових приміщень продовольчого магазину за адресою: АДРЕСА_1 , який було реконструйовано зі збільшенням площі до 128,3 кв.м. без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані та цільового призначення.

Посилаючись на те, що за відсутності належних правових підстав відповідач зареєстрував спірну Декларацію, внаслідок чого за третіми особами неправомірно зареєстровано право власності на нежитлові приміщення продовольчого магазину за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 128,3 кв.м., до загальної площі яких увійшла площа нежитлових приміщень підвалу, загальною площею 75,5 кв. м., що належить на праві комунальної власності територіальній громаді м.Одеси, позивач просив суд скасувати реєстрацію декларації про готовність об`єкту до експлуатації серії ОД №41 від 25.12.2015 року.

Ухвалою Одеського окружного адміністративного суду від 06 липня 2018 року, залишеною без змін постановою П`ятого апеляційного адміністративного суду від 30 січня 2019 року позов залишено без розгляду.

Постановою Верховного Суду від 24 лютого 2021 року скасовано ухвалу від 06 липня 2018 року та постанову від 30 січня 2019 року і закрито провадження у справі.

Справу за підсудністю передано на розгляд Приморському районному суду м. Одеси.

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 30 серпня 2022 року у задоволенні позову Департаменту комунальної власності Одеської міської ради про скасування реєстрації декларації про готовність об`єкту до експлуатації серії ОД №41 від 25.12.2015 відмовлено.

В апеляційній скарзі Департамент комунальної власності Одеської міської ради, посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив рішення суду скасувати та постановити нове судове рішення, яким позовні вимоги Департаменту комунальної власності Одеської міської ради задовольнити у повному обсязі.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

Учасники справи в судове засідання суду апеляційної інстанції не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені своєчасно та належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи не подавали, у зв`язку із чим колегія суддів ухвалила розглядати справу у їх відсутність.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду без змін з наступних підстав.

Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам закону.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що скасування декларації про готовність об`єкта до експлуатації за умови зареєстрованого права власності на спірний об`єкт є неефективним способом захисту та не відновлює прав позивача на частину спірного об`єкту нерухомості.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Так, судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що нежитлові приміщення підвалу загальною площею 168,4 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 є комунальною власністю територіальної громади в особі Одеської міської ради, що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності від 18.12.2008 року НОМЕР_1 , яке зареєстровано в державному реєстрі прав на нерухоме майно 08.01.2009 року.

Департамент комунальної власності Одеської міської ради відповідно до Положення про Департамент комунальної власності Одеської міської ради від 19.02.2013 року № 2752 є юридичною особою і наділений міською радою повноваженнями щодо управління комунальною власністю територіальної громади міста та щодо реалізації повноважень Одеської міської ради у галузі земельних відносин відповідно до чинного законодавства (а.с.28-31).

Власниками нежитлових приміщень 1-го поверху, загальною площею 52,8 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується відповідним свідоцтвом про право власності від 25.10.2006 року №2295 (а.с.49 т.1).

Під час проведення співробітниками Департаменту комунальної власності Одеської міської ради інвентаризації та реєстрації об`єктів комунальної власності, позивачем виявлено, що частина нежитлових приміщень підвалу загальною площею 75,5 кв.м. вибуло з комунальної власності поза волею власника та увійшло до складу нежитлового приміщення продовольчого магазину в буд. АДРЕСА_1 .

З наявної в матеріалах справи копії Акту обстеження спірного нежитлового приміщення, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 від 24.11.2016 року вбачається, що працівниками Департаменту комунальної власності Одеської міськради встановлено факт зайняття частини вищезазначеного приміщення підвалу та реєстрації її з 26.12.2015 року на праві приватної власності за 3-ми особами - ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (а.с.151 т.1).

25 грудня 2015 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області зареєстрував декларацію про готовність об`єкта до експлуатації серії та номер №ОД 41 про реконструкцію нежитлового приміщення продовольчого магазину із збільшенням площі, а саме площею 128,3 кв.м, без зміни зовнішніх геометричних розмірів їх фундаментів у плані та цільового призначення у АДРЕСА_1 (а.с.20 т.1).

25 грудня 2015 року на підставі спірної декларації за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстроване право власності на нежитлові приміщення загальною пл. 128,3 кв.м, які розташовані за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.155 т.1 зворот).

Згідно з частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Відповідно до положень статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, що належать до I-III категорій складності, та об`єктів, будівництво яких здійснювалося на підставі будівельного паспорта, здійснюється шляхом реєстрації органом державного

архітектурно-будівельного контролю на безоплатній основі поданої замовником декларації про готовність об`єкта до експлуатації протягом десяти робочих днів з дня реєстрації заяви.

Датою прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта є дата реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації (частина 5 статті 39 Закону).

Відповідно до частини 9 статті 39 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності" зареєстрована декларація про готовність об`єкта до експлуатації або сертифікат є підставою для укладення договорів про постачання на прийнятий в експлуатацію об`єкт необхідних для його функціонування ресурсів - води, газу, тепла, електроенергії, включення даних про такий об`єкт до державної статистичної звітності та оформлення права власності на нього.

Замовник відповідно до закону несе відповідальність за повноту та достовірність даних, зазначених у поданій ним декларації про готовність об`єкта до експлуатації, та за експлуатацію об`єкта без зареєстрованої декларації або сертифіката (частина десята статті 39 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності»).

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що реєстрація декларації про початок виконання будівельних робіт є актом одноразового застосування, який потягнув за собою настання певних правових наслідків, в даному випадку вчинення ОК «Ідея» дій щодо реалізації наданого йому цією декларацією права на проведення будівельних робіт.

З моменту реєстрації декларації про готовність об`єкта до експлуатації, з якою пов`язується закінчення будівництва об`єкта містобудування, декларація про початок виконання будівельних робіт вичерпала свою дію.

У свою чергу, здійснюючи реєстрацію оскарженої декларації 25.12.2015 року Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області діяв як суб`єкт владних повноважень та в силу покладених на нього законом обов`язків повинен був перевірити сам об`єкт нерухомого майна, який вводився в експлуатацію, підстави такого введення, а також відомості зазначені в самій декларації про готовність об`єкта до експлуатації та наявність правовстановлюючих документів на вказаний об`єкт нерухомого майна.

В обґрунтування заявлених позовних вимог Департамент зазначив, що ДАБІ неправомірно зареєструвала спірну Декларацію, оскільки ОСОБА_2 та ОСОБА_1 незаконно включили до загальної площі реконструйованого житлового приміщення продовольчого магазину ще 75,5 кв.м підвального приміщення, яке належить на праві власності територіальній громаді міста Одеси.

Отже, цей позов подано на поновлення порушеного, на думку позивача, права власності територіальної громади міста Одеси на нежиле приміщення першого поверху площею 75,5 кв. м.

При цьому, частиною другою статті 331 Цивільного кодексу України визначено, що право власності на новостворене нерухоме майно (житлові будинки, будівлі, споруди тощо) виникає з моменту завершення будівництва (створення майна). Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.

З наявних у справі доказів вбачається, що 26.12.2015 року спірні приміщення зареєстровано на праві приватної власності за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .

Отже, за таких обставин колегія суддів вважає вірними висновки суду першої інстанції про те, що скасування оскаржуваної декларації про готовність об`єкта до експлуатації на підставі якої проведена реєстрація спірного нерухомого майна за ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які стали власниками спірних нежитлових приміщень, не призведе до поновлення прав та інтересів позивача.

Крім того, суд апеляційної інстанції звертає увагу на наступне.

Відповідно до частин першої та другої статті 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Тлумачення вказаних норм свідчить, що цивільні права/інтереси захищаються у спосіб, який передбачений законом або договором, та є ефективним для захисту конкретного порушеного або оспорюваного права/інтересу позивача. Якщо закон або договір не визначають такого ефективного способу захисту, суд відповідно до викладеної в позові вимоги позивача може визначити у рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. При розгляді справи суд має з`ясувати: чи передбачений обраний позивачем спосіб захисту законом або договором; чи передбачений законом або договором ефективний спосіб захисту порушеного права/інтересу позивача; чи є спосіб захисту, обраний позивачем, ефективним для захисту його порушеного права/інтересу у спірних правовідносинах. Якщо суд зробить висновок, що обраний позивачем спосіб захисту не передбачений законом або договором та/або є неефективним для захисту порушеного права/інтересу позивача, у цих правовідносинах позовні вимоги останнього не підлягають задоволенню.

Особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором. Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Це право чи інтерес суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто, таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.

Таким чином, поновити своє порушене право позивач може шляхом звернення до суду з відповідним позовом в порядку цивільного судочинства із залученням до справи як відповідачів фізичних осіб - власників майна.

(Висновок суду узгоджується з правовою позицією висловленою у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11.09.2019 р. у справі № 815/4789/16)

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку, що ухвалюючи рішення, суд першої інстанції, врахувавши заявлені позовні вимоги та підстави, на які сторони посилалися в обґрунтування своїх вимог, правильно встановивши фактичні обставини справи, які мають суттєве значення для її вирішення, надавши належну оцінку обставинам справи, дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позовних вимог внаслідок обрання позивачем неефективного способу захисту порушеного права.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Департаменту комунальної власності Одеської міської ради залишити без задоволення.

Рішення Приморського районного суду м. Одеси від 30 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Дата складання повного тексту постанови - 22.11.2022 року

Головуючий О.В. Кутурланова

Судді: Н.В. Орловська

Т.Г. Чорна