Справа № 192/303/22
Провадження № 2/192/304/22
РІШЕННЯ

Іменем України

23 листопада 2022 року Солонянський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Стрельникова О.О.

за участю: секретаря судового засідання Петровської О.Д.,

представників позивача адвоката Костантинова Р.Д., Гягяєвої А.О.,

представника відповідача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт Солоне, Солонянського району, Дніпропетровської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Кредитної спілки «САМАРА» до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до відповідачів про стягнення заборгованості за кредитним договором.

На обґрунтування своїх вимог посилається на те, що 25 квітня 2019 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №177/19 про надання останньому кредиту в сумі 33000 грн. 00 коп. строком на 12 місяців починаючи з 25 квітня 2019 року до 24 квітня 2020 року, відповідно до умов якого позивач передав відповідачу грошові кошти зі сплатою за користування кредитом відсотків згідно умов договору, а відповідач ОСОБА_2 зобов`язався погашати заборгованість по кредитному договору щомісячно в період з 20 по 30 число кожного місяця згідно з графіком погашення заборгованості по кредитному договору, що складається із заборгованості по кредиту та відсотків за користування кредитом.

Позивач зазначає, що відповідач повинен був повернути 33000 грн. 00 коп. в якості отриманого кредиту та проценти за користування кредитом, які розраховуються щомісячно при своєчасному внесенні платежів відповідно до п. 4.2 кредитного договору.

Відповідач ОСОБА_2 не належним чином виконував свої зобов`язання по кредитному договору. Порушення при виконанні зобов`язань виявилися в тому, що відповідач не сплачував заборгованість по кредиту, тим самим порушивши запланований графік повернення кредиту.

Строк дії кредитного договору закінчився 24 квітня 2020 року, а сума кредиту не повернена і залишок за кредитом складає 13771 грн. 50 коп.

Згідно до кредитного договору та розрахунку заборгованості відповідач ОСОБА_2 повинен повернути:

13771 грн. 50 коп. залишок по кредиту, тобто заборгованість становить 13771 грн. 50 коп.

Виконання зобов`язань відповідача за кредитним договором забезпечувалось згідно укладеного 25 квітня 2019 року за №177/19 договору поруки, солідарною порукою фізичними особами відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , відповідно до умов якого поручителі відповідають по зобов`язаннях позичальника за кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, що свідчить про те, що відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 зобов`язалися перед позивачем відповідати солідарно з відповідачем ОСОБА_2 у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язання за кредитним договором №177/19 від 25 квітня 2019 року.

Відповідач ОСОБА_2 не виконав взятих на себе зобов`язань по поверненню основної суми кредиту, внаслідок чого позивачем направлялися відповідачу письмові претензії про необхідність сплати заборгованості за кредитним договором, у відповідь на які кредит не було сплачено, у зв`язку з чим змушені звернутися до суду з даним позовом до відповідача як боржника про примусове стягнення за кредитним договором заборгованості за кредитом.

Представники позивача в судовому засіданні позов підтримали та просили його задовольнити в повному обсязі з підстав викладених в позові.

Представник відповідача ОСОБА_2 , в судовому засіданні позов не визнав, оскільки відповідач неодноразово звертався до позивача з метою роз`яснення суми заборгованості по процентах, так як ОСОБА_2 сплачував заборгованість за кредитним договором, на що представники позивача вигадували якісь домисли про неіснуючу заборгованість, що потягло додаткові виплати відповідачем по кредиту, які не враховані у розрахунку заборгованості. Крім того, позивачем в позовній заяві не зазначено те, що між позивачем та ОСОБА_2 було укладено додатковий договір № 2 від 20 грудня 2019 року до кредитного договору №177/19 від 25 квітня 2019 року та узгоджено графік погано кредиту та відсотків за його користування. Таким чином, загальна сума сплаченого кредиту відповідачем з урахуванням додаткового договору до кредитного договору більше суми, яка підлягала сплаті. У зв`язку з чим просив відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.

Відповідачі, які про час та місце розгляду справи повідомлені, в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили, згідно поданих заяв відповідачі ОСОБА_3 та ОСОБА_4 просили проводити розгляд справи у їх відсутність та відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі (а.с. 67-70).

Суд, заслухавши представників позивача, представника відповідача ОСОБА_2 , дослідивши докази, що маються у справі, приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню, виходячи з такого.

Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Частиною 6 ст. 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Однією із різновидностей зобов`язання є кредитний договір, який укладається між сторонами відповідно до вимог ст.ст. 1046-1050, 1054-10561 ЦК України та відповідно до ст. 629 цього Кодексу є обов`язковим до виконання сторонами.

Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 був укладений кредитний договір №177/19 від 25 квітня 2019 року (а.с. 6-8) про надання останньому кредиту в сумі 33000 грн. 00 коп. терміном на 12 місяців зі сплатою за користування кредитом процентів нарахованих згідно п. 4 цього договору зі строком повернення кредиту до 24 квітня 2020 року.

Відповідно до умов договору, позивач передав відповідачу грошові кошти у сумі 33000 грн. 00 коп. згідно видаткового касового ордеру без номеру від 25 квітня 2019 року, а відповідач зобов`язався здійснювати погашення кредиту та відсотків за користування ним в строки та розмірі, обумовлені кредитним договором та графіком, шляхом внесення щомісячно готівки на ім`я позивача, починаючи з 30 травня 2019 року та погасити кредит не пізніше 24 квітня 2020 року, а у випадку неналежного виконання ним взятих на себе зобов`язань на першу вимогу позивача сплатити штрафні санкції (а.с. 6-8, 10).

З розрахунку заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором №177/19 від 25 квітня 2019 року вбачається, що станом на 18 листопада 2021 року на думку позивача, за кредитним договором мається заборгованість за кредитом в розмірі 13771 грн. 50 коп., яка складається з тіла кредиту (а.с. 12).

Пунктом 4.5 кредитного договору передбачено, що при порушені позичальником строків сплати кредиту та процентів, вказаних в п. 4.3 договору розмір процентів за користування кредитом складає 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного погашення.

Виконання умов кредитного договору забезпечувалось солідарною порукою фізичних осіб відповідачами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 згідно договору поруки №177/19 від 25 квітня 2019 року, відповідно до умов якого поручителі відповідають по зобов`язаннях за кредитним договором перед кредитором у тому ж обсязі і на тих же умовах, що і боржник, що свідчить про те, що відповідачі зобов`язалися перед позивачем відповідати солідарно у повному обсязі за своєчасне та повне виконання зобов`язання за кредитним договором №177/21 від 25 квітня 2019 року (а.с. 9).

Згідно додаткового договору №2 від 20 грудня 2019 року до кредитного договору №177/19 від 25 квітня 2019 року, укладеного між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 , з п. 5 додаткового договору вбачається, що в разі порушення позичальником умов викладених в п. 4 додаткового договору, а саме в разі виникнення прострочення сплати кредиту та процентів, яка перевищує 30 календарних днів, цей додатковий договір автоматично стає недійсним (а.с. 45).

Враховуючи, що відповідачі не виконали умови зазначеної додаткового договору № 2, то у відповідність до п. 5 вказаного додаткового договору він є недійсним. При цьому суд не приймає доводи представників позивача, що даний додатковий договір не є укладеним, оскільки голова правління не впізнає свій підпис на даному додатковому договорі, враховуючи, що обставина не підписання стороною договору повинна підтверджуватись відповідним висновком почеркознавчого експерта, а не лише запереченням особи свого підпису. Будь-якого висновку експерта представниками позивача суду не надано, як і не заявлено клопотання про призначення такої експертизи в судовому засіданні.

Як вбачається з позову, позивач вважає, що оскільки відповідачі прострочили виконання погодженого сторонами графіку повернення кредиту, тому, у відповідність до п. 4.5 кредитного договору, відповідачам нараховано проценти за користування кредитом з розміру 0,5 % на день від суми залишку за кредитом за кожен день простроченої заборгованості за кредитом до повного її погашення і з врахуванням положень п. 4.7 кредитного договору всі суми, які сплачені відповідачами після виникнення прострочення були направлені на погашення спочатку процентів, а вже потім на погашення заборгованості з тіла кредиту.

Тому залишок заборгованості з тіла кредиту на думку позивача станом на 24 квітня 2020 року складає 13771 грн. 50 коп.

Суд не приймає дані доводи позивача за таких підстав.

Цивільне законодавство передбачає як випадки, коли боржник правомірно користується наданими йому коштами та має право не сплачувати кредитору свій борг протягом певного узгодженого часу, так і випадки, коли боржник повинен сплатити борг кредитору, однак не сплачує коштів, користуючись ними протягом певного строку неправомірно.

Зокрема, відносини щодо сплати процентів за одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу врегульовані частиною першою статті 1048 ЦК України. Такі проценти є звичайною платою боржника за право тимчасово користуватися наданими йому коштами на визначених договором та законодавством умовах, тобто у межах належного та добросовісного виконання сторонами договірних зобов`язань, а не у випадку їх порушення.

Натомість наслідки прострочення грошового зобов`язання (коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх) також урегульовані законодавством. У випадках, коли боржник порушив умови договору, прострочивши виконання грошового зобов`язання, за частиною першою статті 1050 ЦК України застосуванню у таких правовідносинах підлягає положення статті 625 цього Кодексу.

За наведеним у цій статті регулюванням відповідальності за прострочення грошового зобов`язання на боржника за прострочення виконання грошового зобов`язання покладається обов`язок сплатити кредитору на його вимогу суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. Проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання.

Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання. На відміну від процентів, які є звичайною платою за користування грошима, зокрема за договором позики, до них застосовуються загальні норми про цивільно-правову відповідальність.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Таким чином, нарахування позивачем після прострочення зобов`язання відповідачам в заборгованість процентів за договором є помилковим.

Така позиція суду відповідає позиції Великої Палати Верховного Суду викладеній в постанові від 04 лютого 2020 року у справі № 912/1120/16.

Як вбачається з доданого до позову розрахунку заборгованості, відповідачі 30 червня 2019 року допустили прострочення сплати чергового платежу (а.с. 4), і нарахування позивачем після цієї дати процентів передбачених кредитним договором є безпідставним.

Враховуючи, що після прострочення сплати чергового платежу 30 червня 2019 року до 30 лютого 2021 року відповідачами здійснено погашення заборгованості в розмірі 46149 грн. 00 коп., що перевищує розмір заборгованості за тілом кредиту, тому суд вважає, що відповідачами сплачено заборгованість за тілом кредиту в повному обсязі і вимоги позивача про стягнення з них солідарно такої заборгованості є безпідставними і в задоволені позову слід відмовити.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.

Таким чином, у зв`язку з відмовою в задоволенні позову, судові витрати по справі, відповідно до ст. 141 КПК України, покладаються на позивача.

На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 554, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561 ЦК України; керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 85, 141, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

В задоволені позову Кредитної спілки «САМАРА», яка розташована: м. Дніпро, вул. Воскресенська, буд. 17А, ідентифікаційний код в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 35934134 до ОСОБА_2 , який мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , ОСОБА_3 , яка мешкає: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , ОСОБА_4 , який мешкає: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором відмовити.

Судові витрати по справі покласти на позивача.

Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий: суддя Стрельников О.О.