Справа № 344/8261/22
Провадження № 22-ц/4808/1205/22
Головуючий у 1 інстанції Кіндратишин Л. Р.
Суддя-доповідач Томин
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючої Томин О.О.,

суддів: Бойчука І.В., Пнівучк О.В.

за участю секретаря Шандалович В.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на рішення Івано-Франківського міського суду, ухвалене суддею Кіндратишин Л.Р. 7 вересня 2022 року в м. Івано-Франківську, повний текст якого виготовлено 12 вересня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі,

в с т а н о в и в:

У липні 2022 позивач ОСОБА_2 звернулася до суду із позовом до відповідача Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області (далі також Управління) про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Позовні вимоги мотивовано тим, що рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.12.2021 року ОСОБА_2 поновлено на посаді заступника начальника управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 11.03.2021 року. Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.04.2022 року вказане рішення суду змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

15 та 21 грудня 2021 року позивач зверталась до відповідача із заявами про виконання вищевказаного рішення суду. Однак листами від 17.12.2021 року та 28.12.2021 року їй відмовлено у поновлені на посаді. Таким чином, рішення суду у добровільному порядку не виконано.

Лише наказом №140-к від 14.06.2022 року її поновлено на роботі. З даним наказом позивач ознайомлена 17.06.2022 року і в цей день вона приступила до роботи.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.12.2021 року було встановлено розмір її середньоденної заробітної плати 1588,80 грн., період невиконання відповідачем судового рішення складає з 14.12.2021 року по 17.06.2022 року (130 робочих днів).

З огляду на викладене просила стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за час затримки виконання рішення суду у розмірі 206544 грн. та судові витрати.

Рішенням Івано-Франківського міського суду від 7 вересня 2022 року позов задоволено частково. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі в розмірі 203366 грн. 40 коп. У іншій частині позовних вимог відмовлено. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 2033 грн. судового збору та 3500 гривень витрат на правничу допомогу.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області подало апеляційну скаргу, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та неповне з`ясування обставин справи.

Зазначає, що рішення суду від 14.12.2021 року про поновлення ОСОБА_1 на посаді було отримано Управлінням 05.01.2022 року. Однак наказом Управління №231 від 23.07.2021 року на посаду заступника начальника Управління, яку раніше обіймала ОСОБА_1 , призначено ОСОБА_3 .

З 26.12.2021 року ОСОБА_3 була відсутня на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується відповідними листками непрацездатності. Тому вважає, що в Управління не було можливості виконати рішення у зв`язку з неможливістю згідно ч. 3 ст. 40 КЗпП України звільнити ОСОБА_3 .

13.06.2022 року ОСОБА_3 подала на ім`я начальника Управління заяву про звільнення з посади, і цього ж дня її було звільнено. Відповідно, 14.06.2022 року видано наказ про поновлення позивача на посаді заступника начальника Управління, з яким вона ознайомлена 17.06.2022 року та приступила до виконання посадових обов`язків.

Таким чином рішення суду в частині поновлення позивача на роботі виконано відповідно до вимог законодавства.

Просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

ОСОБА_1 подала відзив на апеляційну скаргу, в якому просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення місцевого суду без змін. Зазначає, що рішення суду про поновлення її на посаді підлягало негайному виконанню, однак відповідачем жодні заходи щодо її поновлення не вживались тривалий час. Вважає, що посилання відповідача в апеляційній скарзі на об`єктивну неможливість її поновлення на посаді у зв`язку з відсутністю на роботі ОСОБА_3 через тимчасову непрацездатність з 27.12.2021 року по 25.06.2021 року не заслуговує на увагу, оскільки позивачем ще до 27.12.2021 року, а саме 15.12.2021 року та 21.12.2021 року були подані заяви відповідачу про виконання рішення суду з копіями такого рішення та виконавчого листа.

В судовому засіданні апеляційного суду представник апелянта адвокат Челій-Пушкар О.І. щодо задоволення апеляційної скарги заперечила, просила рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник відповідача подала до суду клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку із зайнятістю в розгляді іншої справи в якості третьої особи на 14:00 год. З урахуванням наведеного, строків розгляду апеляційної скарги, положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив про розгляд справи за відсутності представника відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника позивача, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Івано-Франківського міського суду від 14.12.2021 року у справі №344/5357/21 задоволено позов ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області про визнання протиправним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Визнано протиправним та скасовано Наказ №70-к від 11 березня 2021 року «Про звільнення ОСОБА_1 ». Поновлено ОСОБА_1 на посаді заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 11 березня 2021 року. Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року включно в розмірі 305049 гривні 60 копійок за вирахуванням всіх обов`язкових платежів та внесків. Рішення в частині поновлення на роботі допущено до негайного виконання. Вирішено питання судових витрат (а.с. 6-11).

Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 28.04.2022 року вказане рішення змінено в частині стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу за період з 11 березня 2021 року по 14 грудня 2021 року включно в розмірі 305049 гривні 60 копійок. Зменшено розмір середнього заробітку за час вимушеного прогулу до 280040 грн. (а.с. 12-15).

Ухвалою Верховного Суду від 27.07.2022 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області на вказані рішення суду. Станом на момент розгляду даної справи відсутні результати розгляду даної скарги (а.с. 80-81).

15.12.2021 року та 21.12.2021 року ОСОБА_1 зверталася до начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області із заявами про поновлення на роботі згідно рішення суду, до яких долучала копії вказаного рішення суду та виконавчого листа. Дані заяви були отримані відповідачем в той же день (а.с. 16, 17).

Листом №11-24/1879 від 17.12.2021 року Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області повідомлено ОСОБА_1 , що задовольнити її заяву про поновлення на роботі немає змоги у зв`язку із відрядженням начальника управління з 15.12.2021 року по 18.12.2021 року (а.с. 18). А листом №11-24/1995 від 28.12.2021 року заяву позивача повернуто без розгляду; зазначено, що станом на день надання відповіді управлінням не отримано копію рішення суду (а.с. 19).

Платіжним дорученням №711 від 24.05.2022 року Управління виконавчої дирекції фонду в Івано-Франківській області виплатило ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу згідно виконавчого листа Івано-Франківського міського суду від 09.05.2022 року по справі №344/5357/21 (а.с. 57).

Наказом №140-к від 14.06.2022 року ОСОБА_1 поновлено на посаді заступника начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області з 11.03.2021 року на підставі рішення суду від 14.12.2021 року (а.с. 20).

17.06.2022 року ОСОБА_1 приступила до роботи, про що свідчить табель обліку робочого часу (а.с. 68).

Згідно копії Довідки Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській №25 від 31.03.2021 року середньоденна заробітна плата ОСОБА_1 за 2 останні місяці (січень-лютий 2021 року) становить 1588,80 грн. (а.с. 21).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що рішення суду у частині поновлення на роботі позивача було виконано відповідачем тільки 14.07.2022 року, що надає ОСОБА_1 право на отримання середнього заробітку за час затримки його виконання в силу приписів ст. 236 КЗпП України за період з 15.12.2021 року по 17.06.2022 року. Належних доказів поважності причин невиконання вказаного рішення у встановлений законом строк відповідачем суду не надано. При цьому строк вимушеного прогулу у зв`язку з затримкою виконання рішення суду становить 128 робочих дні, а розмір середньоденної заробітної плати 1588,80 грн. Отже загальна сума середнього заробітку за час вимушеного прогулу розрахована 203366,40 грн. (128*1588,80 грн.). Також судом стягнуто документально підтверджені витрати на правову допомогу в сумі 3500,00 грн. та 2033 грн. сплаченого судового збору.

Однак апеляційний суд не може в повній мірі погодитися із такими висновками з огляду на наступне.

Відповідно до статті 1291 Конституцій України суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом.

За змістом ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд допускає негайне виконання рішень у справах про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника.

Відповідно до ч. 7 ст. 235 КЗпП України рішення про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, прийняте органом, який розглядає трудовий спір, підлягає негайному виконанню.

Статтею 236 КЗпП України передбачено, що у разі затримки роботодавцем виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого або переведеного на іншу роботу працівника, цей орган виносить ухвалу про виплату йому середнього заробітку або різниці в заробітку за час затримки.

Звертаючись до суду із даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, рішення суду від 14.12.2021 року в частині поновлення її на роботі, яке було допущено до негайного виконання, фактично було виконано відповідачем 14.07.2022 року шляхом видання відповідного наказу, з яким вона ознайомлена 17.06.2022 року.

Таким чином суд першої інстанції правильно прийшов до висновку про те, що позивач має право на виплату їй середнього заробітку за час затримки виконання вказаного рішення.

Що стосується доводів апелянта про те, що в Управління не було можливості виконати рішення суду вчасно, оскільки таке отримано ними 05.01.2022 року, а з 26.12.2021 року ОСОБА_3 , яка була призначена на посаду, яку раніше обіймала позивач, була відсутня на роботі у зв`язку з тимчасовою непрацездатністю, що підтверджується відповідними листками непрацездатності, і заяву про звільнення з посади подала тільки 13.06.2022 року, то такі не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Як зазначив Верховний Суд в постанові від 09.11.2022 року у справі №460/600/22 (провадження №К/990/22376/22), Верховний Суд неодноразово висловлювався стосовно застосування статті 236 КЗпП України у площині виконання рішення суду про поновлення на роботі/посаді, яке допущене до негайного виконання.

Приміром, у постанові від 21 жовтня 2021 року у справі №640/19103/19 Верховний Суд з цього приводу зазначив, що негайне виконання судового рішення полягає в тому, що воно набуває властивостей обов`язковості та підлягає виконанню не з моменту набрання ним законної сили, а негайно із часу його проголошення у судовому засіданні, чим забезпечується швидкий і реальний захист прав та інтересів громадян і держави.

Належним виконанням рішення про поновлення на роботі необхідно вважати видання роботодавцем (власником або уповноваженим ним органом) про це наказу, що дає можливість працівнику приступити до виконання своїх попередніх обов`язків.

Невиконання судового рішення тягне за собою відповідальність, встановлену законом. Водночас така відповідальність не поставлена в залежність від дій чи ініціативи працівника.

Відповідальність за затримку власником або уповноваженим ним органом виконання рішення органу, який розглядав трудовий спір про поновлення на роботі незаконно звільненого працівника, встановлена статтею 236 КЗпП України, згідно з якою виплата середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі проводиться незалежно від вини роботодавця в цій затримці.

Середній заробіток за своїм змістом є державною гарантією, право на отримання якого виникла у працівника, який був незаконно позбавлений можливості виконувати свою роботу з незалежних від нього причин. Закон пов`язує цю виплату виключно із фактом затримки виконання рішення про поновлення на роботі.

Приписи ч. 8 ст. 235 КЗпП України і ч. 1 ст. 430 ЦПК України достатньо чітко і однозначно встановлюють, що рішення про поновлення на роботі/посаді підлягають негайному виконанню й цей імператив адресований передовсім роботодавцю, який зобов`язаний самостійно виконати рішення суду, допущене до негайного виконання, яке покладає на нього зобов`язання щодо поновлення на посаді.

Отже, в справі, що переглядається, відповідач зобов`язаний був виконати рішення суду про поновлення позивача на роботі 14.12.2021 року, а його посилання на отримання копії такого рішення тільки 05.01.2022 року є неспроможними.

Крім того, суд першої інстанції правильно зазначав, що ОСОБА_1 15.12.2021 року та 21.12.2021 року зверталася до начальника Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області із заявами про поновлення на роботі згідно рішення суду, до яких також долучала копії вказаного рішення суду та виконавчого листа (а.с. 16, 17). Однак такі безпідставно не було задоволено; зазначено, що з 15.12.2021 року по 18.12.2021 року начальник Управління, уповноважений вирішувати дані кадрові питання перебуває у відрядженні, а згодом що станом на 28.12.2021 року Управлінням не отримано копію рішення суду (а.с. 18, 19).

Доводам представника відповідача про неможливість виконання даного рішення у зв`язку з перебуванням призначеної на посаду, яку раніше обіймала позивач, ОСОБА_3 на лікуванні з 26.12.2021 року, то таким судом теж вже надавалася оцінка, зокрема, з огляду на те, що в відповідача були можливість і обов`язок виконати дане рішення ще до 26.12.2021 року.

Разом з тим, місцевим судом не враховано, що період затримки виконання рішення про поновлення на роботі для стягнення середнього заробітку на підставі статті 236 КЗпП України слід рахувати від наступного дня після ухвалення рішення про поновлення на роботі до дати видання роботодавцем наказу про поновлення на роботі.

Такі висновки, зокрема, містяться в постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року у справі №640/19103/19.

Таким чином, беручи до уваги, що позивача ОСОБА_1 було поновлено на роботі рішенням суду від 14.12.2021 року, а наказ про поновлення її на посаді Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області винесено 14.06.2022 року, з останнього на її користь підлягає стягненню середній заробіток за час затримки виконання рішення за період з 15.12.2021 року по 14.06.2022 року (125 робочих днів).

Середній заробіток працівника визначається відповідно до ст. 27 Закону України «Про оплату праці» за правилами, передбаченими Порядком обчислення середньої заробітної плати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 8 лютого 1995 року №100 (далі Порядок).

З урахуванням цих норм, зокрема п.п. 2, 5, 8 Порядку, розмір середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення позивача на роботі за вищевказаний період становить 198600,00 грн. без утримання податку й інших обов`язкових платежів.

Таким чином рішення суду першої інстанції в частині стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі слід змінити, стягнувши такий в розмірі 198600 грн. 00 коп., який визначено без утримання обов`язкових податків та платежів.

Згідно вимог ч.ч. 1, 2, 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Отже з відповідача на користь позивача з урахуванням часткового задоволення позову та взаємозарахування судового збору підлягає стягненню 1914 грн. 50 коп. судового збору та 3418 грн. 10 коп. витрат на правничу допомогу.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області задовольнити частково.

Рішення Івано-Франківського міського суду від 7 вересня 2022 року в частині задоволених позовних вимог та стягнення судових витрат змінити.

Стягнути з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Івано-Франківській області (, адреса: вул. А. Мельника, 11, м. Івано-Франківськ, 76014) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) 198600 (сто дев`яносто вісім тисяч шістсот) грн. 00 коп. середній заробіток за час затримки виконання рішення про поновлення на роботі, який визначено без утримання обов`язкових податків та платежів, 1914 (одну тисячу дев`ятсот чотирнадцять) грн. 50 коп. судового збору та 3418 (три тисячі чотириста вісімнадцять) грн. 10 коп. витрат на правничу допомогу.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуюча: О.О. Томин

Судді: І.В. Бойчук

О.В. Пнівчук

Повний текст постанови складено 25 листопада 2022 року.