ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6230/22 Справа № 212/2354/22 Суддя у 1-й інстанції - Овсянніков В.С. Суддя у 2-й інстанції - Бондар Я. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року м.Кривий Ріг

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Бондар Я.М.

суддів Зубакової В.П., Остапенко В.О

секретар судового засідання Гладиш К.С.

сторони:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - Акціонерне товариство «Криворізький залізорудний комбінат»,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, без фіксації судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу, без участі учасників справи, в порядку спрощеного позовного провадження, апеляційні скарги відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат», представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Олешицької Вікторії Едуардівни на рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року, ухваленого суддею Овсянніковим В.С. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області, (відомості про дату складення повного тексту судового рішення відсутні),

ВСТАНОВИВ:

У травні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся з позовом до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди у зв`язку з ушкодженням здоров`я.

Позов обгрунтовано тим, що протягом тривалого періоду працював в шкідливих умовах на підприємстві відповідача АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ» внаслідок чого захворів на професійне захворювання.

Висновком МСЕК від 29.03.2022 року позивачу первинно встановлено 65 % втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням.

Вважає, що з вини підприємства, яке порушило норми з безпеки праці та не забезпечило безпечних умов праці, йому спричинена моральна шкода, порушуються нормальні життєві зв`язки позивача, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання.

Тривалий процес лікування позбавляє йог можливості вести повноцінний спосіб життя. З момент отримання хронічного професійного захворювання, він постійно відчуває фізичні страждання та біль, обґрунтовані важкістю самопочуття та особливостями лікування.

Окрім того, внаслідок отриманих хронічних професійних захворювань, що супроводжуються значною втратою працездатності, синтетичною необхідністю отримання медичної допомоги, він постійно відчуває психологічний дискомфорт, порушення душевної рівноваги, вираженої у почуттях розпачу, тривоги, дратівливості, страху, поганому сні на фоні больових відчуттів та кашлі, що спричиняє дискомфорт та задуху, навіть незначні фізичні навантаження не дають йому вільно дихати.

На даний час незмінним є те, що самопочуття не поліпшується, негативні зміни у його житті є незворотними, усвідомлення чого завдає позивачу душевного болю та страждань. Незважаючи на постійні курси лікування, які лише тимчасово полегшують його стан, відновлення стану здоров`я є неможливим, що свідчить про незворотність втрати та неможливість відновлення стану здоров`я.

Розмір моральної шкоди позивач оцінює в сумі 422 500 гривень 00 копійок, яку просить стягнути з відповідача.

Рішенням Жовтневого районного суду м.Кривого рогу Дніпропетровської бласті від 25 липня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Олешицька Вікторія Едуардівна, до АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я, внаслідок професійного захворювання задоволені частково.

Стягнуто з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 190000 (сто дев`яносто тисяч) гривень, без утримання податку з доходу фізичних осіб.

Стягнуто з АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРИВОРІЗЬКИЙ ЗАЛІЗОРУДНИЙ КОМБІНАТ» на користь держави судовий збір в розмірі 1 900 гривень.

В решті позовних вимог відмовлено.

В апеляційній скарзі відповідач АТ "Кривбасзалізрудком" просить змінити рішення суду першої інстанції, зменшивши розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача на користь позивача зі 190 000 грн. до 89 781,25 грн. з урахуванням податків та інших обов`язкових платежів.

При цьому, відповідач зазначає, що суд першої інстанції жодним чном не обгрунтував визначений до стягнення розмір моральної шкоди та вказує, що судом не надано оцінки наведеному відповідачем розрахунку суми моральної шкоди в розмірі 89 781,25 грн.

Також скаржник вважає, що судом першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди не врахована стала судова практика по аналогічним справам по відшкодуванню моральної шкоди.

В апеляційній скарзі представник позивача ОСОБА_2 , просить рішення суду в частині відмовлених ОСОБА_1 позовних вимог скасувати, ухвалити у цій частині нове судове рішення про повне задоволення заявлених позивачем позовних вимог.

Сторона позивача вважає, що судом першої інстанції при визначені розміру моральної шкоди не враховано сталу судову практику в справах про відшкодуванню моральної шкоди, завданої ушкодженням здоров`я, розмір моральної шкоди є значно заниженим.

Відзиви на апеляційні скарги не подано.

22 листопада 2022 року на адресу Дніпровського апеляційного суду від представника позивача ОСОБА_2 надійшла заява про проведення апеляційного розгляду, призначеного на 22 листопада 2022 року на 10.50 годин без її та позивача участі, наполягає на задоволенні своєї апеляційної скарги, поданої в інтересах ОСОБА_1 та заперечує проти задоволення апеляційної скарги сторони відповідача.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах заявлених позовних вимог та доводів апеляційних скарг, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга відповідача підлягає частковому задоволенню, тоді як апеляційна скарга сторони позивача задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 з 04.08.2003 року по 25.03.2021 перебував у трудових відносинах з підприємством АТ «КРИВБАСЗАЛІЗРУДКОМ».

Звільнений з підприємства 25.03.2021 року за п.2 ст.40 КзПП України, у зв`язку виявленням невідповідності працівника виконуваній роботі внаслідок стану здоров`я, що перешкоджає проведенню даної роботи, що підтверджується копією трудової книжки позивача (а.с. 11-12).

Згідно Акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання (отруєння) від 07.02.2022 року встановлено причини виникнення професійного захворювання, а саме: маса вантажу, що постійно підіймається та переміщується вручну, перевищувала на 7 кг та складала 37 кг при допустимій до 30 кг; періодичне перебування у незручній робочій позі 42,4% при допустимому до 25%; згідно з вимогами Державних санітарних норм та правил «Гігієнічна класифікація праці за показниками шкідливості та небезпечності факторів виробничого середовища, важкості та напруженості трудового процесу», затверджених наказом МОЗ України №248 від 08.04.2014; концентрація пилу переважно фіброгенної дії з вмістом вільного діоксиду кремнію від 10 до 70% в повітрі робочої зони перевищувала гранично-допустиму в 1,8 разів згідно "Гігієнічних регламентів хімічних речовин у повітрі робочої зони", затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я від 14.07.2020 №1596 і складала 3,6 мг/м3 при ГДК 2,0 мг/м3.

Враховуючи роботу ОСОБА_1 впродовж 17 років 01 місяця в шкідливих умовах та неодноразову зміну керівництва, визначити конкретних посадових осіб, які порушили законодавство про охорону праці, гігієнічні регламенти і нормативно-правові акти неможливо (а.с. 13-15).

Відповідно до Висновку МСЕК від 29.03.2022 року позивачу первинно встановлено 65% втрати професійної працездатності та 3 групу інвалідності у зв`язку з професійним захворюванням (а.с.17).

Суд першої інстанції, ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 виходив з того, що між сторонами склалися трудові правовідносини, оскільки професійні захворювання отримані позивачем під час виконання ним трудових обов`язків на підприємстві Відповідача, тому роботодавець зобов`язаний відшкодувати спричинену позивачу втратою здоров`я моральну шкоду.

Колегія суддів повністю погоджується з таким висновком суду першої інстанції, однак погоджується з доводами відповідача щодо завищеного розміру відшкодування моральної шкоди та не погоджується з доводами сторони позивача щодо заниженого розміру моральної шкоди, з огляду на таке.

Статтею 3 Конституції України передбачається, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Частина 4 статті 43, частина 1 статті 46 Конституції України передбачають, що кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.

З огляду на правову позицію Європейського суду з прав людини, висловлену у рішенні від 08.11.2005 року «Кечко проти України» у випадках, коли з набуттям чинності певного закону його нормами призупиняється дія положень закону, що був прийнятий раніше, до спірних правовідносин застосовується закон, що діяв на момент виникнення у особи відповідного права. При цьому рішенням Конституційного Суду України № 20-рп/2008 від 08.10.2008 року , абз.9 п.5 встановлено, що саме право громадян на відшкодування моральної шкоди не порушено, оскільки статтею 1167 Цивільного кодексу України та статтею 237-1 Кодексу законів про працю України їм надано право відшкодовувати моральну шкоду за рахунок власника або уповноваженого ним органу (роботодавця).

У п.13 Постанови Пленуму ВСУ від 31.03.1995 № 4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що відповідно дост.237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин, зокрема, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах, яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків, що вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.

Відповідно до ст.1167 ЦК України - моральна шкода завдана фізичній або юридичній особі неправомірними діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала.

Згідно п.3 ч.1ст.268 ЦК України відносини з приводу відшкодування моральної шкоди, пов`язаної з ушкодженням здоров`я, випливають з порушення немайнових прав, а тому не мають строку позовної давності. У відповідності до ст. 4 ЗУ «Про охорону праці» від14 жовтня 1992 року N 2694-XII державна політика в області охорони праці базується на принципах пріоритету життя і здоров`я працівників, повної відповідальності роботодавця за створення незалежних, безпечних умов праці, соціального захисту працівників, повного відшкодування шкоди особам, які постраждали від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань.

Відповідно до статті 153 КЗпП України з забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган.

Статтею 173 КЗпП України закріплено за потерпілим право на відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, пов`язаним з виконанням трудових обов`язків.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачено проведення відповідно до законодавства власником або уповноваженим ним органом відшкодування моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Актом розслідування хронічного професійного захворювання, складеного 07.02.2022 встановлено, що причиною виникнення професійних захворювань Позивача є тривалий проміжок часу роботи в шкідливих умовах праці на підприємстві Відповідача.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при ухваленні рішення встановив обставини справи, дав їм належну оцінку і відповідно до норм процесуального та матеріального закону обґрунтовано дійшов висновку, що Позивачеві заподіяна моральна шкода у зв`язку з отриманими ним на підприємстві Відповідача професійними захворюваннями.

Доводи Відповідача щодо вини самого позивача у виникненні у нього професійного захворювання, колегія суддів відхиляє, оскільки до юридичного складу, який є підставою правовідносин з відшкодування моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу. Отже, Закон не перешкоджає стягненню з власника моральної шкоди за відсутності його вини, якщо є юридичні факти, що складають підставу обов`язку власника відшкодувати моральну шкоду.

Між тим, колегія суддів частково погоджується з доводами сторони Відповідача, що, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції не в достатній мірі врахував роз`яснення наведені в п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в правах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» №4 від 31.03.1995 року з подальшими змінами, оскільки не взяв до уваги конкретні обставини справи.

Так, визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з меж позовних вимог та доводів позовної заяви, суд врахував тяжкість наслідків, що настали в здоров`ї позивача, незворотність змін його здоров`я, відсутність наявності динаміки покращення стану здоров`я позивача, постійний характер страждань та, виходячи із засад розумності і справедливості, з урахуванням ступеню втрати професійної працездатності в розмірі 65 %, встановлення третьої групи інвалідності, значний період роботи (більше 15 років) у відповідача в умовах впливу шкідливих факторів, визначив до стягнення розмір компенсації у сумі 190 000 грн.

Колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги Відповідача щодо необґрунтовано завищеного розміру моральної шкоди та відповідно не може погодитись з доводами сторони Позивача щодо заниженого розміру моральної, визначеного судом до стягнення з Відповідача на користь Позивача та вважає, що він визначений без повного урахування роз`яснень п.9 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31 березня 1995 р. (з подальшими змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до якого розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням в кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин.

Відповідно до роз`яснень, викладених у п.9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу заподіяних позивачеві моральних і фізичних страждань, з урахуванням у кожному конкретному випадку ступеня вини відповідача та інших обставин. Зокрема, враховуються характер і тривалість страждань, стан здоров`я потерпілого, істотність вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках.

Як зазначено в п 4.1. Рішення Конституційного Суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).

Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Колегія суддів, ураховуючи наявність вини Відповідача у виникненні у Позивача професійних захворювань, беручи до уваги період роботи в умовах впливу шкідливих факторів 17 років 01 місяць, ступень втрати професійної працездатності, вперше з 29.03.2022 року - 65% (45% радикулопатія, 20% - ХОЗЛ) з встановленням третьої групи інвалідності з переоглядом до 01 квітня 2024 року, тобто не безстроково, вважає за необхідне змінити рішення суду в частині визначеного судом розміру моральної шкоди і зменшити її розмір з 190 000 грн. до 120 000 грн.

З огляду на викладені обставини, колегія суддів вважає, що достатнім, справедливим, співмірним розміром компенсації моральної шкоди Позивачеві буде 120 000 грн. Визначений розмір не призведе до збагачення Позивача та не поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.

Враховуючи зменшення судом апеляційної інстанції розміру відшкодування моральної шкоди, зменшенню підлягають і стягненні судом першої інстанції понесені по справі судові витрати, пропорційно до задоволених позовних вимог.

Оскільки рішенням суду апеляційної інстанції зменшено розмір моральної шкоди до 120 000 грн., відповідно зменшенню до 1% від цієї суми, що становить 1200 грн. підлягає і стягнутий на користь держави судовий збір.

Керуючисьст.ст.367, 374, 376, 381,382 ЦПК України, Дніпровський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ

Апеляційну скаргу відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» задовольнити частково.

Апеляційну скаргу представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Олешицької Вікторії Едуардівни залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м.Кривого Рогу Дніпропетровської області від 25 липня 2022 року в частині розміру моральної шкоди та судового збору змінити, зменшити розмір моральної шкоди, стягнутої з відповідача Акціонерного товариства «Криворізький залізорудний комбінат» на користь позивача ОСОБА_1 зі 190 000 (ста дев`яноста тисяч гривень) грн. до 120 000 (ста двадцяти тисяч гривень) грн., відповідно зменшивши суму судового збору з 1900 (однієї тисячі дев`ятсот гривень) грн. до 1200 (однієї тисячі двісті гривень) грн.

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст судового рішення складено 22 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: