Номер провадження 2/754/4356/22
Справа №754/5782/22
РІШЕННЯ

Іменем України

18 листопада 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді Таран Н.Г.

секретаря судового засідання Довгань Г.А.

за участі представника позивачів адвоката Решнюка А.В.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в залі суду в місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням

ВСТАНОВИВ:

Позивачі, ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Деснянського районного суду міста Києва з позовом до відповідача ОСОБА_3 про визнання особи такою, що втратила право користування житлом.

Вимоги позову обґрунтовує тим, що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.08.2013 власниками квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -(позивачі). Договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Панченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2081. В даній квартирі на день подачі позову зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (відповідач) яка є матір`ю ОСОБА_2 . На протязі останніх восьми років ОСОБА_3 не проживає в житловому приміщені без поважних причин, про що складено відповідні Акти. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утримані житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає, квартирою не цікавиться. Зазначає, що перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинять.

Позивачі вказують, що не бажають сплачувати комунальні платежі за Відповідача, наявність Відповідача в даній квартирі змушує його сплачувати за Відповідача, в той час коли вона не проживає та не користується житлом вже понад рік.

Посилаючись на викладені обставини справи, Позивачі просять суд: визнати ОСОБА_3 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 29 липня 2022 року позовну заяву залишено без руху та надано час на усунення недоліків.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 09 серпня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду справу. Визначено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Призначено судове засідання по справі.

Представник позивачів в судовому засіданні підтримала позовні вимоги та просила задовольнити в повному обсязі.

Відповідач до судового засідання не з`являлася. Відповідачу надіслана судова повістка відповідно до ст.128-130 ЦПК України за місцем реєстрації, рекомендованим поштовим відправленням про час та місце розгляду справи. Причини неявки суду не повідомлено.

Відповідач не скористалася процесуальним правом подачі Відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень, та за відсутності доказів поважності причин неподання учасниками розгляду заяв по суті справи, суд вирішує справу за наявними письмовими матеріалами, що відповідає положенню частини восьмої статті 178 Цивільного процесуального кодексу України.

Суд, заслухавши сторону, дослідивши письмові докази, з`ясувавши фактичні обставини, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, прийшов таких висновків.

Суд в межах заявлених позовних вимог (стаття 13 ЦПК України) та наданих сторонами доказів по справі встановив наступні обставини та правовідносини.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Гарантії здійснення права власності та його захисту закріплені в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 р., зокрема, в ст.1 Першого протоколу до неї (ратифіковано законом України від 17.07.1997р. №475/97-ВР), яка є складовою правової системи відповідно до ст. 9 Конституції України, а також у вітчизняному законодавстві.

Так, відповідно до ч.4 ст.41 Конституції України ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого майнового права та інтересу (ст.16 Цивільного кодексу України).

При розгляді справи судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.

що на підставі договору купівлі-продажу квартири від 22.08.2013 власником квартири АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 -(позивачі). Договір посвідчений приватним нотаріусом КМНО Панченко О.В. та зареєстрований в реєстрі за № 2081. В даній квартирі на день подачі позову зареєстровані ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 (відповідач) яка є матір`ю ОСОБА_2 . На протязі останніх восьми років ОСОБА_3 не проживає в житловому приміщені без поважних причин, про що складено відповідні Акти. Відповідач не проживає в даній квартирі, не сплачує комунальні платежі, в утримані житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає, квартирою не цікавиться. Зазначає, що перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу не чинять.

Позивачі вказують, що не бажають сплачувати комунальні платежі за Відповідача, наявність Відповідача в даній квартирі змушує його сплачувати за Відповідача, в той час коли вона не проживає та не користується житлом вже понад рік.

Згідно з Актами, складеними та підписаними сусідами та завіреного начальником ЖРЕО № 316, в квартирі АДРЕСА_1 , ОСОБА_3 , 1957 року народження дійсно не проживає за вищевказаною адресою, щонайменше 8 років.

Позивачі, вказуючи на відсутність відповідача у займаному ними житловому приміщенні без поважних причин понад шість місяців та втратою останнім, у зв`язку з цим права користування жилим приміщенням, звернулися до суду з вказаним позовом за захистом свого порушеного права, шляхом визнання відповідача такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Реєстрація відповідача у вказаній квартирі, створює перешкоди позивачу у користуванні та розпорядженні належним йому майном.

Позивачі ніяких перешкод у здійсненні права користування жилим приміщенням відповідачу не чинять, за захистом порушеного права на проживання відповідач не зверталася.

Докази, які б свідчили про наявність поважних причин не проживання відповідача в житловому приміщенні, у матеріалах справи відсутні.

Норми права, що регулюють правовідносини під час розгляду справи.

Конституцією України (ст.41) та ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17 липня 1997 року відповідно до Закону України «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2,4, 7 та 11 до Конвенції» від 17 липня 1997 р. № 475/97-ВР, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст. 7 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», питання про зняття з реєстрації особи за місцем проживання взаємопов`язане і залежать від вирішення питання про житлові права особи, які регулюються нормами житлового і цивільного законодавства (ст.ст. 71, 72, 156 ЖК України; ст. 405 ЦК України). Зняття з реєстрації місця проживання особи здійснюється на підставі, зокрема, судового рішення, яке набрало законної сили, про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, про виселення, про визнання особи безвісно відсутньою або оголошення її померлою.

Статтею 47 Конституції України та ст. 9 ЖК УРСР гарантовано право громадянина на житло. Ніхто не може бути виселеним із займаного житла або обмежений у праві користування жилим приміщенням, не інакше як на підставі і у порядку, передбаченому законом. Житлові права охороняються законом, за виключенням випадків, коли вони здійснюються усупереч з призначенням цих прав або з порушенням прав інших громадян чи прав державних і громадських організацій.

Відповідно до ст.150 ЖК України передбачено, що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартири, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.

Відповідно до положень ст. 156 ЖК України члени сім`ї власника квартири, які проживають разом з ним у квартирі, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником квартири, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. До членів сім`ї власника квартири належать особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу(дружина, їх діти, батьки).

Згідно ст. 163 ЖК України у разі тимчасової відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається займане жиле приміщення у випадках і межах строків, встановлених частиною першою, пунктами 1 і 5 частини третьої та частиною четвертою ст. 71 цього кодексу.

Тимчасова відсутність наймача та членів його сім`ї не звільняє їх від виконання обов`язків за договором найму жилого приміщення.

Згідно ст. 71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. Якщо наймач або члени його сім`ї були відсутні з поважних причин шість місяців, цей строк за заявою відсутнього може бути продовжено наймодавцем, а у разі спору - судом.

Поважності причин відсутності відповідача в спірній квартирі не встановлено.

Статтею 72 ЖК України визначено, що визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.

Суд вважає, що представником позивачів у судовому засіданні доведено у порядку та у спосіб встановленому законом, що відповідач без поважних причин не проживає у спірній квартирі.

З огляду на викладене та враховуючи, що відповідач не проживає в спірній квартирі без поважних причин понад передбачені законодавством строки та втратила інтерес до житла, суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог на необхідність їх задоволення.

Судові витрати відповідно до ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України покладаються на відповідача. Таким чином, з відповідача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2 481,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 9, 64, 71, 72 ЖК УРСР, ст. ст. 10, 11, 12, 13, 141, 206, 258, 259, 263-265, 273, 280-285 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 такою, що втратила право користування житловим приміщенням - квартирою АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та ОСОБА_2 понесені ними по справі судові витрати зі сплати судового збору по 992,40 грн. кожному.

Рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його постановив за письмовою заявою відповідача, поданою у відповідності до вимог ст.. 285 ЦПК України протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту судового рішення.

Сторони по справі:

позивачі:

ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання, АДРЕСА_2 ) ;

ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , місце проживання, АДРЕСА_2 );

відповідач ОСОБА_3 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання, АДРЕСА_2 )

Повний текст рішення складено 25.11.2022 року.

Суддя: Н.Г.Таран