Справа № 357/9350/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді Ярмола О. Я. ,

при секретарі Пустова Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу за договором позики, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 , звернувся до суду з вказаним позовом, мотивуючи тим, що 01.08.2022 року позивач передав в борг відповідачу ОСОБА_2 грошові кошти у сумі 140 000 грн., строком до 01.09.2022 року, при цьому відповідач надав позивачу власноручно написану розписку. Станом на день подачі даного позову, відповідач свої зобов`язання не виконав, а тому позивач просить в судовому порядку стягнути з відповідача на свою користь борг в сумі 140 000 грн., відшкодувати судові витрати.

Ухвалою судді від 07.11.2022 року вказану справу прийнято до провадження та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

29.11.2022 року на адресу суду направлено відзив на позов.

В судовому засіданні позивач підтримав заявлені вимоги, в повному обсязі.

Відповідач в судовому засіданні позов визнав.

Відповідно до ч.4 ст. 206 ЦПК України у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.

Заслухавши пояснення позивача, відповідача, з`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Так, з матеріалів справи вбачається, що 01.08.2022 року між сторонами був укладений договір позики на суму 140 000 грн., за умовами якого відповідач зобов`язувався повернути позивачу вказану суму боргу до 01.09.2022 року, що стверджується власноручною розпискою відповідача. (а.с.5).

В судовому засіданні було приєднано та оглянуто оригінал вказаної розписки від 01.08.2022 року, яка повністю відповідає копії, що міститься в матеріалах справи (а.с.22).

Позивач суду пояснив, що він позичив грошові кошти в сумі 140 000 грн. ОСОБА_2 на ремонт будинку, в присутності його сина і дочки. Позивач зазначив, що ОСОБА_2 , обіцяв повернути кошти до 01.09.2022 року, однак до цього часу борг не повернув.

Відповідач суду пояснив, що вказані кошти він брав на проведення ремонтних робіт в будинку, та не зміг вчасно повернути, оскільки отримує лише пенсію, якої не вистачає, щоб повернути борг, іноді позивач позичає гроші в сусідів, бо не вистачає коштів для життя. Відповідач зазначає, що робив ремонт в будинку, змурував нову лежанку, грубу, розраховував, що діти допоможуть повернути борг, але грошей не має, щоб повернути борг.

При вирішенні даного спору суд виходив з наступного.

Одним із принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який полягає у тому, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявленою нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд (ст. 13 ЦПК України).

Відповідно до ст. 626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ст. 627 ЦК України).

За своєю правовою природою договір є правочином. Водночас, договір є й основною підставою виникнення цивільних прав та обов`язків (ст.11 ЦК України).

За ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона /позикодавець/ передає у власність другій стороні /позичальникові/ грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

В даному випадку, відповідно до вимог ст.1047 ЦК України договір позики повинен бути укладеним у письмовій формі.

Згідно п.2 вказаної статті на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

ЦК України не встановлює обмежень щодо використання розписки в цивільних відносинах, передбачаючи лише випадки, коли розписці надається правопідтверджувальне значення в окремих видах цивільних відносин. У разі якщо складається боргова розписка, це вже є доказом факту отримання грошових коштів, тому аргументація, що договір позики не є укладеним через відсутність факту передання грошових коштів за умови недоведеності протилежного, не відповідає нормам законодавства України. В цивільному праві при аналізі правової природи розписки у позикових відносинах йдеться про сурогати або замінники письмової форми правочину, які свідчать про додержання вимоги закону про письмову форму правочину.

Якщо наявний факт існування розписки, у якій позичальник чітко зазначає отримання коштів, скріплює її своїм підписом, це свідчить про реальний характер договору позики. У назві боргової розписки не обов`язково зазначати слово «позика», адже ключовим є зміст цього документа. Отже, письмове застереження, яке складено окремо чи міститься в тексті договору, про завершену дію щодо передання коштів позичальнику не тільки засвідчує факт такого передання, а і є моментом виникнення зобов`язання за реальним договором позики. Розписка є підтвердженням укладення договору позики, якщо засвідчує факт отримання позики у борг і містить умови щодо її повернення.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 05 вересня 2018 року у справі № 756/8630/14-ц.

Згідно ч.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Суду надана позивачем розписка в підтвердження того, що відповідач взяв у нього в борг кошти в сумі 140 000 грн. Хоча зазначена вище розписка і не є належною письмовою формою договору позики, як вважає суд, але згідно законодавства може прийматися до уваги, і приймається судом, для підтвердження укладення договору позики між сторонами.

Згідно приписів ст. 1047 ЦК України розписка є одночасно документом, який підтверджує й передачу грошей позикодавцем позичальнику, й укладення договору позики.

Суд, також, виходить з того, що у наданій до суду розписці зазначені: сторони зобов`язання, грошова сума, яку заборгував відповідач, особистий підпис боржника, дата складання розписки. Відповідач не заперечує власноручного написання тексту розписки.

Отже, між сторонами було досягнуто згоди стосовно всіх істотних умов договору позики й розписка свідчить про його укладення відповідно до вимог ст.1046 ЦК України.

Зі змісту позовної заяви та пояснень позивача вбачається, що станом на день розгляду справи судом, відповідач не повернув борг.

Згідно ч.1 ст.509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона /боржник/ зобов`язана вчинити на користь другої сторони /кредитора/ певну дію /передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо/ або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

В ст.610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання /неналежне виконання/.

Так, за ст.1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику /грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем/ у строк та в порядку, що встановлені договором.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

А тому проаналізувавши всі надані по справі докази, суд приходить до висновку, що між сторонами, дійсно, мав місце договір позики на суму 140 000 грн., умови якого відповідач належно не виконав.

З урахуванням того, що відповідач порушив взяті на себе зобов`язання щодо належного виконання своїх зобов`язань по поверненню боргу в строк до 01.09.2022 року, суд вважає, що позовні вимоги про стягнення боргу за договором позики є обґрунтованими, а тому, підлягають до задоволення.

На підставі ст. 141 ЦПК України, сплачений позивачем судовий збір 1400 грн. підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок відповідача.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 526, 610,1046, 1047,1049 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 258- 265, 354 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 (ІПН : НОМЕР_1 ), проживаючого та зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 (ІПН : НОМЕР_2 ), проживаючого та зареєстрованого за адресою : АДРЕСА_2 , борг за договором позики від 01.08.2022 р. в сумі 140 000 грн. (сто сорок тисяч гривень) та судові витрати по справі в сумі 1400 грн. (тисяча чотириста гривень).

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Повний текст рішення суду виготовлено 01.12.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола