Номер провадження: 22-ц/813/8167/22
Справа № 511/134/22
Головуючий у першій інстанції Бобровська І.В.
Доповідач Пузанова Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого (суддя-доповідач) Пузанової Л.В.,

суддів: Орловської Н.В.,

Склярської І.В.,

секретар Зєйналова А.Ф.к.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі апеляційну скаргу Державної казначейської служби України на рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Головного Управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, заподіяної незаконними та протиправними діями правоохоронних органів,

встановив:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Головного управління Національної поліції в Одеській області, Одеської обласної прокуратури про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними та протиправними діями правоохоронних органів.

В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначив, що з 19 травня 2017 року він перебував під слідством у зв`язку із обвинуваченням у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами першою та другою статті 186 КК України.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.06.2019 року, з врахуванням ухвали Одеського апеляційного суду від 31.05.2021 року, його визнано виправданим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою та другою статті 186 КК України, на підставі пункту 1 частини першої статті 373 КПК України- у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень, в яких обвинувачувався.

Посилаючись на те, що в результаті незаконного перебування під слідством і судом йому завдано моральних страждань, які призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків, спричинення негативних змін в емоційному стані, погіршення стосунків з оточуючими людьми та вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, позивач просив суд стягнути з Державної казначейської служби за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом списання з єдиного казначейського рахунку на його користь в рахунок відшкодування моральної шкоди 315 768,96 грн із розрахунку одного розміру мінімальної заробітної плати, який з 01.01.2022 року становить 6 500грн, за кожен місяць перебування під слідством та судом у кількості 48 місяців та 12 днів.

Рішенням Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 липня 2022 року постановлено позов задовольнити частково та стягнути з держави Україна за рахунок коштів державного бюджету України на користь ОСОБА_1 312 000грн на відшкодування моральної шкоди. В задоволенні інших вимог позову-відмовити.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

В обґрунтування доводів скарги зазначила, що судом першої інстанції необґрунтовано завищено суму відшкодування моральної шкоди , оскільки ним не враховано вимоги Закону України від 06.12.2016 року №1774-УІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, який набрав чинності з 01 січня 2017 року та передбачає, що мінімальна заробітна плата після набрання чинності цим Законом не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який з 01.01.2022 року становить 2 481грн. Вважає, що розмір моральної шкоди, що міг бути відшкодований на користь позивача, не може перевищувати визначену законом мінімальну межу такого відшкодування, яка становить у спірних правовідносинах 119 997,70грн, а не 312 000грн як визначив суд.

Скаржник вважає, що висновки суду як щодо розміру відшкодування, так і щодо факту заподіяння позивачу моральної шкоди при наведених ним обставинах, є недостатньо мотивованими та зроблені при відсутності належних і достатніх доказів на підтвердження доводів останнього.

Відзив на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не надходив.

В судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник скаржника Богдан І.С., викладені в апеляційній скарзі доводи підтримала, просила скаргу задовольнити.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явилися, були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу (пункт 2 частини восьмої статті 128 ЦПК України), (а. с.189-190, 193-196).

Відповідно до частини другої статті 372 ЦПК України, неявка сторін та інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах, визначених статтею 367 ЦПК України, апеляційний суд зробив висновок про те, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Рішення суду мотивовано тим, що позивач 48 місяців перебував під слідством та судом і вироком суду від 03.06.2019 року, який набрав чинності 31.05.2021 року, був виправданим у вчиненні кримінальних правопорушень, в яких обвинувачувався, в зв`язку з недоведеністю їх вчинення, тому відповідно до закону має право на відшкодування завданої йому моральної шкоди у розмірі, не меншому одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом, яка підлягає відшкодуванню державою за рахунок коштів Державного бюджету України.

В процесі розгляду справи суд встановив, що 20.05.2017 року ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 186 КК України у кримінальному провадженні № 0000627, внесеному до ЄРДР 20.05.2017 року ; обвинувальний акт у кримінальному провадженні № 0000627, внесеному до ЄРДР 20.05.2017 року, про висунення обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частинами першою та другою статті 186 КК України, складений начальником слідчого відділу Роздільнянського ВП ГУНП в Одеській області та 28.11.2017 року затверджений прокурором Роздільнянської місцевої прокуратури.

Вироком Роздільнянського районного суду Одеської області від 03.06.2019 року у справі №511/1674/17 ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою та другою статті 186 КК України і виправдано у зв`язку з недоведеністю вчинення ним кримінального правопорушення.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 31.05.2021 року апеляційну скаргу прокурора Роздільнянської місцевої прокуратури Одеської області залишено без задоволення, вирок Роздільнянського районного суду Одеської області від 03 червня 2019 року, яким ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнано невинуватими у вчиненні злочинів, передбачених частинами першою та другою статті 186 КК України, змінено в частині підстав виправдання та ухвалено вважати, зокрема ОСОБА_1 виправданим у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених частинами першою та другою статті 186 КК України, на підставі пункту 1 частини першої статті 373 КПК України , у зв`язку з недоведеністю вчинення кримінальних правопорушень, в яких він обвинувачується. В іншій частині оскаржений вирок залишено без змін.

Відповідно до частин першої та другої статті 1167 Цивільного кодексу України, моральна шкода, завдана фізичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт.

При цьому у частинах другій та четвертій статті 23 ЦК України зазначені підстави для відшкодування моральної шкоди, яка може полягати у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку зі знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частинами першою та другою статті 1176 ЦПК України, шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовуються державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду.

Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Якщо кримінальне провадження закрито на підставі закону або акту про помилування, право на відшкодування шкоди не виникає (частина третя статті 1176 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди, завданої, зокрема внаслідок незаконного притягнення особи до кримінальної відповідальності врегульовано Законом № 266/94-ВР Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду. Для визначення порядку виконання цього Закону було також прийнято наказ Міністерства юстиції України від 04 березня 1996 року №.6/5/3/41 «Про затвердження Положення про застосування Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів дізнання, попереднього слідства, прокуратури і суду»

Відповідно до положень статті 3 цього Закону, у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт, громадянинові, серед іншого, відшкодовується моральна шкода.

При цьому положення статті 4 цього Закону визначають відшкодування моральної шкоди за рахунок державного бюджету та містять підстави відшкодування моральної шкоди. Зокрема, відшкодування моральної шкоди провадиться в разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Статтею 13 Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду встановлено мінімальні гарантії держави на відшкодування моральної шкоди, оскільки зазначено, що відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Відповідно до положень наведеного Закону, заява про відшкодування моральної шкоди розглядається тільки судом з урахуванням фактичних обставин щодо наявності моральної шкоди в межах, встановлених саме цивільним законодавством, з дослідженням доказів, у тому числі висновків експертизи. Такі процесуальні дії суду притаманні змагальному процесу, яким є за чинними на цей час процесуальними кодексами саме позовне провадження.

Наведені вище висновки відповідають висновкам Верховного Суду, викладеним, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08.02.2022 року у справі №201/10234/20 та згідно із частиною четвертою статті 263 ЦПК України мають враховуватися судами при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин.

Отже, враховуючи встановлені судом обставини щодо незаконного притягнення ОСОБА_1 , якого судовими рішеннями, що набрали законної сили, визнано невинуватим у пред`явленому йому обвинуваченні, до кримінальної відповідальності, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що у нього виникло право на відшкодування завданої при цьому моральної шкоди, розмір якої не може бути нижчим від гарантованого державою розміру, а саме: не може бути меншим однієї заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством і судом.

Висновки суду у спірних правовідносинах відповідають обставинам справи, які з`ясовані судом повно і всебічно та підтверджені належними і достатніми доказами, а також нормам матеріального права, що регулюють ці правовідносини.

Доводи апеляційної скарги не ґрунтуються на законі та як такі, що висновків суду не спростовують, підлягають відхиленню.

Зокрема, посилання скаржника на те, що межі відшкодування завданої позивачеві моральної шкоди визначені судом без врахування положень Закону України від 06.12.2016 року №1774-УІІІ Про внесення змін до деяких законодавчих актів України (набрав чинності з 01 січня 2017 року), яким передбачено, що мінімальна заробітна плата після набрання цим Законом чинності не застосовується як розрахункова величина для визначення посадових окладів та заробітної плати працівників та інших виплат, а до внесення змін до законів України щодо незастосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини вона застосовується в розмірі прожиткового мінімуму для працездатних осіб, колегія суддів вважає юридично неспроможними, оскільки наведеним Законом зміни до Закону України Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду не вносилися, тому цей Закон не підлягає застосуванню до спірних правовідносин, так як їх не регулює.

Необґрунтованими колегія суддів вважає також доводи апеляційної скарги з приводу недоведення позивачем факту заподіяння йому моральної шкоди, оскільки за обставинами справи ОСОБА_1 під слідством та судом перебував протягом тривалого періоду часу, починаючи з травня 2017 року та до травня 2021 року. Щодо нього вчинялися такі процесуальні дії, як затримання за підозрою у вчиненні кримінального правопорушення та поміщення до Роздільнянського ІТТ; обрання запобіжного заходу у вигляді цілодобового домашнього арешту терміном на два місяці; йому вручався обвинувальний акт та кримінальне провадження було передано до суду тощо. Очевидним, на думку колегії суддів, є те, що зазначені вище дії призвели до порушення нормальних життєвих зв`язків позивача, вимагали від нього додаткових зусиль для організації свого життя, мали негативні наслідки для душевного спокою, а отже: завдали моральної шкоди, визначений судом розмір грошового відшкодування якої, відповідно до закону, є мінімальним.

З огляду на наведене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що рішення ухвалено судом з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для його скасування та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову відсутні.

На підставі викладеного, керуючись статтями 367, 374, 375 ЦПК України, апеляційний суд

постановив:

Апеляційну скаргу Державної казначейської служби України залишити без задоволення, а рішення Роздільнянського районного суду Одеської області від 26 липня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий Л. В. Пузанова

Судді: Н. В. Орловська

І.В. Склярська

Повний текст постанови складено 25 листопада 2022 року

Суддя Л. В. Пузанова