Справа №:2-2858/2011
Провадження №: 6/755/628/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"30" листопада 2022 р. Дніпровський районний суд м. Києва у складі:

головуючої судді - Слободянюк А.В.,

за участю секретаря - Бовкун М.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа №2-2858/2011, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 04.06.2014 року таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Старкпром», Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), -

у с т а н о в и в:

ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Курінного С.Ю. звернулась до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у якій просить визнати виконавчий лист №2-2858/2011 виданий Дніпровським районним судом міста Києва 04.06.2014 року таким, що не підлягає виконанню.

Вимоги заяви мотивовано тим, що 27.02.2012 року заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва у справі № 2-2858/2011 задоволено позов ПАТ «Кредобанк» та стягнуто з ОСОБА_1 815 452,72 грн. На виконання вказаного рішення 04.06.2014 року видано виконавчий лист. 04.08.2018 року Державною виконавчою службою Дніпровського РУЮ в м. Києві відкрито виконавче провадження №44257200 з примусового виконання зазначеного виконавчого листа.

На переконання заявниці вказаний виконавчий лист є таким, що не підлягає виконанню на підставі ч. 2 ст. 432 ЦПК України. Так, згідно рішення Дніпровського районного суду м. Києва у справі №2-2858/2011 з ОСОБА_1 було стягнуто заборгованість за кредитним договором №10 від 26.01.2007 року. Поряд із цим, виконання кредитного зобов`язання було забезпечене іпотекою належної відповідачу на праві власності земельної ділянки згідно договору іпотеки від 26.01.2017 року. 27.05.2016 року між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «Факторингова компанія «УКРФІНРЕСУРС» був укладений договір відступлення прав вимоги. У наступному, 27.05.2016 року між ТОВ «Факторингова компанія «УКРФІНРЕСУРС» та ТОВ «Старкпром» також був укладений договір відступлення прав за договором іпотеки. 29.12.2016 року ТОВ «Старкпром» на підставі іпотечного договору звернув стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку шляхом набуття іпотекодержателем у власність земельної ділянки. Ринкова вартість предмета іпотеки станом на 29.12.2016 року була визначена на підставі Звіту № 353/08/22-1 від 10.08.2022 року та складає 1 205 000,00 грн. Пункт 5.4.1 договору іпотеки передбачав задоволення вимог іпотекодержателя шляхом передання йому від іпотекодавця предмета іпотеки, при цьому ціна придбання повинна визначатись шляхом експертної оцінки предмета іпотеки на день придбання. Отже, борг по Кредитному договору № 10 від 26.01.2007 року, який відступався стягувачу, в розмірі 815 452,72 грн, був погашений за рахунок іпотенчого майна, оцінка якого станом на дату 29.12.2016 року (день визнання права власності за ТОВ «Старкпром») становило 1 205 000 грн. Тобто, з 29.12.2016 року зобов`язання по Кредитному договору № 10 від 26.01.2007 року припинилось, а відтак виконавчий лист № 2-2858/2011 від 04.06.2014 року, виданий Дніпровським районним судом міста Києва на підставі рішення суду від 27.02.2012 року, повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.

Представник заявника та заявник в призначене судове засідання не з`явились, представник Курінний С.Ю. до канцелярії суду заяву про розгляд справи за їх відсутності, вимоги заяви підтримали, наполягали на їх задоволенні.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 3 ст. 432 ЦПК України, неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви.

Суд, вивчивши зміст заяви та додатки до неї, дослідивши матеріали справи приходить до висновку про те, що заява підлягає до задоволення, з огляду на наступне.

Відповідно до положень статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника виправити помилку, допущену при його оформленні або видачі, чи визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню.

При цьому метою визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню є унеможливлення подальшого проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом та закінчення виконавчого провадження (пункт 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження»).

Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові (зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання) та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання.

Наслідком визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, відповідно до пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» є закінчення виконавчого провадження. Натомість фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом є самостійною підставою для закінчення виконавчого провадження, передбаченою пунктом 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». У такому випадку немає необхідності звертатися до суду із заявою про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, виконавче провадження підлягає закінченню на підставі пункту 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження». Зазначене узгоджується з правовими висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 16 січня 2018 року у справі № 755/15479/14-ц та від 09 жовтня 2019 року у справі № 2403/2559/12.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, 26.01.2007 року між ВАТ «Кредобанк», правонаступником якого є ПАТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 10, за умовами якого, ОСОБА_1 було надано грошові кошти у сумі 85 000,00 доларів США на строк до 01.01.2027 року.

З метою забезпечення виконання грошових зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, 26.01.2007 року між ВАТ «Кредобанк» та позичальником ОСОБА_1 укладено нотаріально посвідчений Договір іпотеки, за умовами якого, остання передала в іпотеку банку майнові права на земельну ділянку площею 0,0620 га за адресою: АДРЕСА_1 (с/т «ДВРЗ»).

У зв`язку із порушенням зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором, заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27.02.2012 року позов ПАТ "Кредобанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Кредобанк" заборгованість за кредитним договором на загальну суму 813 632,72 грн, судові витрати по сплаті державного мита в сумі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн, а всього загальною сумою 815 452,72 грн.

01.06.2012 року Дніпровський районний суд міста Києва видав виконавчий лист на виконання вищенаведеного заочного рішення суду, який був отриманий представником позивача.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 09.04.2014 року видано дублікат виконавчого листа по справі № 2-2858/11 по рішенню Дніпровського районного суду міста Києва від 27.02.2012 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "Кредобанк" заборгованість за кредитним договором на загальну суму 813 632,72 грн, судові витрати - 1 820,00 грн, а всього 815 452,72 грн.

16.06.2014 року Дніпровським районним судом міста Києва, поновлено ПАТ "Кредобанк" строк пред`явлення для виконання виконавчого документу, виданого на підставі рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.02.2012 року за позовом ПАТ "Кредобанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 815 452,72 грн.

04.08.2014 року, на підставі заяви представника ПАТ «Кредобанк», головним державним виконавцем органу державної виконавчої служби Дніпровського РУЮ в м. Києві Чайкою І.В., було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №44257200 з примусового виконання виконавчого листа №2-2858/2011, виданого Дніпровським районним судом м. Києва 04.06.2014 року.

На підставі Договору відступлення права вимоги від 27.05.2016 року за Кредитним договором № 10 від 26.01.2007 року, укладеного між ПАТ «Кредобанк» та ТОВ «ФК «Укрфінресурс», первісний кредитор ПАТ «Кредобанк» відступив новому кредитору ТОВ «ФК «Укрфінресурс» належні банку права вимоги до боржника ОСОБА_1 , зокрема за Кредитним договором від 26.01.2007 року № 10.

Того ж дня, між ТОВ «ФК «Укрфінресурс» та ТОВ «Старкпром» укладено Договір відступлення права вимоги від 27.05.2016 року за Кредитним договором № 10 від 26.01.2007 року, за яким ТОВ «ФК «Укрфінресурс» відступив новому кредитору ТОВ «Старкпром» належні Товариству права вимоги до боржника ОСОБА_1 , зокрема, за кредитним договором від 26.01.2007 року № 10.

30.12.2016 року рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Джуринською Л.В. про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 33297173, внесено запис про право власності від 29.12.2016 року за №18428244, зареєстрований за ТОВ «Старкпром» на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, площею 0,062 га за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :66:598:0030), майнові права на яку були предметом договору іпотеки від 26.01.2007 року, укладеного між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 .

Ухвалою Дніпровського районного суду міста Києва від 04.02.2021 року замінено стягувача ПАТ Кредобанк» його правонаступником ТОВ «Старкпром» по цивільній справі № 2-2858/2011 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором на загальну суму 813 632,72 грн, судових витрат по сплаті державного мита в сумі 1 700,00 грн, витрат на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн, а всього загальною сумою 815 452,72 грн.

Обґрунтовуючи свої вимоги боржник вказував, що між ним та ПАТ «Кредобанк» було вирішено звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання у спосіб передачі іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки.

Окремим видом застави є іпотека (стаття 575 ЦК України).

Згідно з п.2 ч.1 ст.1 Закону України «Про іпотеку» (в редакції чинній на 29.12.2016 року) іпотека - це вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

За змістом ст.3 Закону України «Про іпотеку» іпотека має похідний характер від основного зобов`язання і є дійсною до припинення основного зобов`язання або до закінчення строку дії іпотечного договору.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.33 Закону України «Про іпотеку» в разі невиконання або неналежного виконання боржником основного зобов`язання іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього Закону.

Звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.

Сам договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, що передбачає передачу іпотекодержателю права власності, є правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно.

Відповідно до приписів ст. 36 Закону України «Про іпотеку» сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.

Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати: передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону; право іпотекодержателя від свого імені продати предмет іпотеки будь-якій особі на підставі договору купівлі-продажу у порядку, встановленому статтею 38 цього Закону.

Після завершення позасудового врегулювання будь-які наступні вимоги іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання є недійсними.

Наведена вище норма права передбачає спеціальні підстави припинення зобов`язань щодо виконання основного (кредитного) зобов`язання, яке було забезпечене іпотечним договором.

Отже, положення ст. 36 Закону України «Про іпотеку» передбачають таку підставу припинення зобов`язання, як позасудове врегулювання звернення стягнення на предмет іпотеки з метою забезпечення вимог кредитора - іпотекодержателя. У разі завершення такого позасудового врегулювання, тобто звернення стягнення на предмет іпотеки у способи, визначені ст.38 Закону України «Про іпотеку», зобов`язання припиняється, оскільки за положеннями Закону усі наступні вимоги є недійсними.

Таким чином, за змістом ст.ст.1, 33, 36 Закону України «Про іпотеку» використання позасудового врегулювання способу звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до умови іпотечного договору, яка містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, призводить до задоволення вимог кредитора за основним зобов`язанням.

Згідно зі ст. 37 ЗУ «Про іпотеку» встановлено, що іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.

Рішення про реєстрацію права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, що є предметом іпотеки, може бути оскаржено іпотекодавцем у суді.

Іпотекодержатель набуває предмет іпотеки у власність за вартістю, визначеною на момент такого набуття на підставі оцінки предмета іпотеки суб`єктом оціночної діяльності. У разі набуття права власності на предмет іпотеки іпотекодержатель зобов`язаний відшкодувати іпотекодавцю перевищення 90 відсотків вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог іпотекодержателя.

Завершенням позасудового врегулювання є державна реєстрація прав власності на всі предмети іпотеки, що виступають забезпеченням за основним зобов`язанням: за іпотекодержателем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом набуття його у власність іпотекодержателем); за покупцем (якщо звернено стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу іпотекодержателем третій особі).

Отже, позасудове врегулювання шляхом набуття іпотекодержателем у власність предмета іпотеки за вартістю, визначеною на момент звернення стягнення на предмет іпотеки суб`єктом оціночної діяльності, має наслідком припинення іпотечного зобов`язання на підставі абз.4 ч.1 ст. 17 Закону України "Про іпотеку" з моменту державної реєстрації права власності на іпотечне майно за іпотекодержателем та зумовлює недійсність будь-яких наступних вимог іпотекодержателя щодо виконання боржником основного зобов`язання (кредитного договору) в порядку ч. 4 ст. 36 Закону України "Про іпотеку".

Така правова позиція викладена у Постановах Верховного Суду від 15 березня 2018 року у справі №927/84/16 та від 03 квітня 2018 року у справі №911/2798/16 у подібних правовідносинах.

Так, із Договору іпотеки від 26.01.2007 року, укладеного між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 вбачається, що його укладено в забезпечення виконання умов Кредитного договору № 10 від 26.01.2007 року.

Предметом іпотеки за вказаним договором є майнові права на земельну ділянку площею 0,0620 га за адресою: АДРЕСА_1 ).

Пунктом 3.1.4. визначено, що у разі невиконання Іпотекодавцем зобов`язань за цим та/або Кредитним договором іпотекодержатель має право звернути стягнення на предмет іпотеки, реалізувати його відповідно до розділу 5 договору іпотеки, та за рахунок вирученої від реалізації предмета іпотеки суми переважено перед іншими кредиторами задовольнити в повному обсязі свою вимогу, що визначена на момент фактичного задоволення, включаючи повернення суми кредиту, сплату процентів, неустойки, вдшкодування зьитків, завданих порушенням зобов`язання, необхідних витрат на утримання заставленого майна, а також витрат, пов`язаних з реалізацією предмета іпотеки.

Відповідно до умов Договору іпотеки від 26.01.2007 року сторони погодили, що ймовірна ринкова вартість предмета іпотеки становить 654 566,00 грн, а заставна вартість дорівнює 458 196,20 грн (п.п. 1.4, 1.5)

Розділом 5 договору іпотеки визначено звернення стягнення на предмет іпотеки. Зокрема сторонами договору узгоджено, що іпотекодержатель у разі виникнення у нього права на задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки на власний розсуд звертає стягнення на предмет іпотеки, зокрема у позасудовому порядку продає від свого імені предмет іпотеки чи приймає предмет іпотеки у свою власність. Пунктом 5.4.1 сторони погодили, що у випадку набуття права звернення стягнення на предмет іпотеки іпотекодавець передає у власність іпотекодержателю предмет іпотеки. Ціна придбання визначається шляхом експертної оцінки предмету іпотеки на день придбання. У разі, якщо ціна предмету іпотеки, який передається іпотекодержателю у власність, є меншою від суми заборгованості, Іпотекодержатель вправі задовольнити свої вимоги за рахунок іншого майна іпотекодавця. Рішення про прийняття у власність предмета іпотеки приймається іпотекадержателем одноосібно, при цьому достатньою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на предмет іпотеки є цей договір та письмове рішення іпотекодержателя про прийняття у власність предмета іпотеки. Цей договір та письмове рішення іпотекодержателя мають силу договору купівлі-продажу предмета іпотеки між іпотекодержателем та іпотекодавцем.

Тобто сторони узгодили позасудовий порядок звернення стягнення. Разом з тим визначили і порядок такого звернення стягнення. Вказане узгоджується з положеннями статей 36 та 37 Закону України «Про іпотеку».

Згідно Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єкті нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 01.08.2022 року, 29.12.2016 року ТОВ «Старкпром» набуло право власності на земельну ділянку для ведення особистого підсобного господарства, садівництва, городництва, сінокосіння і випасання худоби, площею 0,062 га за адресою: АДРЕСА_2 (кадастровий номер :66:598:0030), майнові права на яку були предметом договору іпотеки від 26.01.2007 року, укладеного між ВАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 .

Підставами для державної реєстрації права власності є договір іпотеки №70 від 26.01.2007 року, договір відступлення прав за договором іпотеки №2359 від 27.05.2016 року та договір про відступлення прав за договором іпотеки №2365 від 27.05.2016 року.

Так, на підтвердження проведення оцінки предмета іпотеки на момент переходу права власності до іпотекодержателя, з метою визначення вартості предмета іпотеки, заявником наданий до суду Звіт № 353/08/22-1 від 10.08.2022 року про експертну грошову оцінку земельної ділянки, виготовлений суб`єктом оціночної діяльності Приватним підприємством «Габ`яно», відповідно до висновку якого ринкова вартість земельної ділянки загальною площею 0,0620 га, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 ), кадастровий номер :66:598:0030, станом на 29.12.2016 року становить 1 205 000,00 грн.

Отже, предмет іпотеки був набутий іпотекодержателем на момент його відчуження за ціною, що значно перевищує суму заборгованості за кредитним договором, встановленої заочним рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 27.02.2012 року.

З вищенаведеного випливає, що ТОВ «Старкпром» задовольнило свої вимоги за кредитним договором скориставшись своїм правом звернення стягнення на предмет іпотеки.

Тобто, з огляду на встановлені судом обставини та вищевказану правову позицію, є наявними матеріально-правові підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню.

Відповідно до ст. 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За таких обставин, суд вважає, що виконавчий лист № 2-2858/2011, виданий Дніпровським районним судом м. Києва 04.06.2014 року, повинен бути визнаний таким, що не підлягає виконанню, оскільки заборгованість за кредитним договором у розмірі 815 452,72 грн, визначена у цьому листі, повністю погашена за рахунок іпотечного майна, шляхом реєстрації за стягувачем права власності на це майно, вартість якого відповідно до Звіту № 353/08/22-1 від 10.08.2022 року про експертну грошову оцінку земельної ділянки, значно перевищує суму стягнутого боргу.

Частиною першою статті 12 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 599 ЦК України визначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

З огляду на викладене, заявником наведено обґрунтовані підстави для визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із повним погашенням боргу за виконавчим листом, виданим Дніпровським районним судом міста Києва.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 76-81, 89, 258-261, 353-355, 432 ЦПК України, суд, Законами України «Про іпотеку», «Про виконавче провадження», суд, -

п о с т а н о в и в:

Заяву ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа № 2-2858/2011, виданого Дніпровським районним судом міста Києва 04.06.2014 року таким, що не підлягає виконанню, заінтересовані особи: Публічне акціонерне товариство «Кредобанк», Товариство з обмеженою відповідальністю «Старкпром», Дніпровський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

Визнати виконавчий лист № 2-2858/2011, виданий Дніпровським районним судом міста Києва 04.06.2014 року на виконання заочного рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 27.02.2012 року по цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором на загальну суму 813 632,72 грн., судові витрати по сплаті державного мита в сумі 1 700,00 грн, витрати на інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи в сумі 120,00 грн, а всього на загальну суму 815 452, 72 грн, таким що не підлягає виконанню.

Ухвала набирає законної сили з моменту її оголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного тексту ухвали суду.

Учасник справи, якому повний текст ухвали суду не був вручений у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на ухвалу суду - якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 01.12.2022 року.

Суддя А.В. Слободянюк