Справа № 296/8191/22
УХВАЛА

Іменем України

"30" листопада 2022 р. м.Житомир

Суддя Корольовського районного суду міста Житомира Адамович О.Й., розглянувши заяву представника ОСОБА_1 - керуючого Адвокатського бюро "Соломонюк та Партнери"- адвоката Соломонюка С.А. про видачу судового наказу про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу №1 заборгованості із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням терміну виплати заробітної плати та витрат на правничу допомогу,-

ВСТАНОВИВ:

21.11.2022р. до Корольовського районного суду м. Житомира звернувся адвокат Соломонюк С.А. із заявою про видачу судового наказу, в якій просить стягнути з Житлово-будівельного кооперативу №1 суму нарахованої, але невиплаченої заробітної плати в розмірі 84555,57 грн., компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням термінів виплати заробітної плати в розмірі 8495,15 грн. в межах платежу за один місяць та судові витрати на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Корольовського районного суду м. Житомира від 21.11.2022 року дану заяву про видачу судового наказу розподілено головуючому судді Адамовичу О.Й.

Дослідивши матеріали даної заяви про видачу судового наказу, суддя вважає за необхідне зазначити наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 та ч. 2 ст. 160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених ст. 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Слід зазначити, що за змістом розділу ІІ «Наказне провадження» чинного ЦПК України судовий наказ може бути виданий лише за умови безспірності заявлених у заяві про видачу судового наказу вимог.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 161 ЦПК України визначено, що судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати та середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Відповідно до вимог п. 3 ч.1 ст. 165 Цивільного процесуального кодексу України суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу.

Згідно п. 5 ч.1 ст. 165 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом, для пред`явлення позову в суд за такою вимогою.

Відповідно до ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-IX, який набрав чинності 19.07.2022 року) працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 233 КЗпП України із заявою про вирішення трудового спору у справах про звільнення працівник має право звернутися до суду в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення, а у справах про виплату всіх сум, що належать працівникові при звільненні, - у тримісячний строк з дня одержання ним письмового повідомлення про суми, нараховані та виплачені йому при звільненні (стаття 116).

Згідно ч.1 ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

До внесення змін ч.2 ст. 233 КЗпП України передбачала, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Отже після внесених змін до ст. 233 КЗпП України частина друга вказаної статті була викладена в новій редакції, а із статті було вилучено норму про відсутність обмеження щодо строку звернення до суду у разі виникнення спору з оплати праці.

При цьому суд звертає увагу, що виходячи з позиції Конституційного Суду України, спір щодо стягнення не виплачених власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою сум заробітної плати є трудовим спором, пов`язаним з недотриманням законодавства про оплату праці.

Таким чином, у разі перебування працівника в трудових відносинах строк звернення з трудовим спором щодо оплати праці встановлюється ч. 1 ст. 233 КЗпП України (в редакції Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо оптимізації трудових відносин» від 01.07.2022 року № 2352-IX.

Із змісту поданої заяви про видачу судового наказу вбачається, що заявник просить стягнути з боржника, зокрема, нараховану, але не виплачену працівникові суму заробітної плати в розмірі 84555,57 грн. за період з січня 2022 року по жовтень 2022 року, при цьому заяву про видачу судового наказу було подано 21.11.2022р..

Отже зважаючи на період виникнення заборгованості слід дійти висновку, що заява подана з порушення строку, який встановлено ч.1 ст. 233 КЗпП України для звернення до суду, в частині заявлених до стягнення чергових виплат.

Таким чином судом встановлена відсутність правових підстав у видачі судового наказу в частині вимог про стягнення нарахованої, але не виплаченої працівникові суми заробітної плати з Житлово-будівельного кооперативу №1, оскільки заявником заявлено вимогу частково поза межами строку позовної давності, встановленої законом для такої вимоги.

Крім того враховуючи, що можливість заявлення вимоги про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу №1 компенсації за порушення строків виплати заробітної плати на підставі Закону України "Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати" в розмірі 8495,15 грн. не передбачена статтею 161 Цивільного процесуального кодексу України, а тому не підлягає розгляду в порядку наказного провадження, слід дійти висновку про наявність підстав для відмови у видачі судового наказу в цій частині.

Разом з тим, заявник має право звернутись до суду із вказаними вимогами у порядку позовного провадження, шляхом звернення з відповідною позовною заявою до суду.

Щодо заявленої вимоги про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу №1 компенсації витрат на правничу допомогу у розмірі 5 000 грн, слід зазначити, що наказне провадження призначене для розгляду справ за заявами про стягнення грошових сум незначного розміру, щодо яких відсутній спір або про його наявність заявнику невідомо (частина 3 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України).

Судові витрати підлягають розподілу між позивачем та відповідачем (сторонами у позовному провадженні) у разі вирішення спору по суті, тобто при ухваленні судом остаточного рішення, оскільки саме тоді на суд покладається обов`язок вирішення питання щодо розподілу судових витрат з урахуванням приписів частини 3, 8 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України та застосування пропорційності, що передбачено вимогами частин 1 та 2 статті 141 Цивільного процесуального кодексу України.

Розгляд справи в наказному провадженні передбачає відсутність спору, а заява про скасування судового наказу за відсутності умов для її повернення підлягає задоволенню без надання оцінки обґрунтованості підстав, зазначених заявником, а тому з огляду і на такі обставини підстави для заявлення в наказному провадженні судових витрат відсутні.

Крім того, склад та розмір витрат на правову допомогу входить до предмету доказування в справі та за правилами наказного провадження стягувач в справі буде позбавлений можливості навести доводи про співмірність заявлених вимог про стягнення витрат на професійну правничу допомогу, що забезпечується при розгляді справи в порядку позовного провадження.

Такий висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду, викладеній у постанові від 25 березня 2020 року у справі № 607/1219/18, про те, що відшкодування витрат на правничу допомогу можливе у справах позовного провадження.

Слід також зазначити, що судові витрати стягуються разом з боргом за одним судовим наказом. У разі подання боржником заяви про скасування судового наказу в тому числі з підстав не співмірності заявлених до стягнення витрат на професійну правничу допомогу, такий наказ підлягатиме скасуванню, що впливатиме в першу чергу на інтереси заявника щодо швидкого стягнення боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої статті 165 цього Кодексу, унеможливлює повторне звернення з такою самою заявою. Заявник у цьому випадку має право звернутися з тими самими вимогами у позовному порядку.

Керуючись статтями 161, 165, 260, 261 Цивільного процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити у видачі судового наказу за заявою представника ОСОБА_1 - керуючого Адвокатського бюро "Соломонюк та Партнери"- адвоката Соломонюка С.А. про видачу судового наказу про стягнення з Житлово-будівельного кооперативу №1 заборгованості із нарахованої, але невиплаченої заробітної плати, компенсації втрати частини доходів у зв`язку із порушенням терміну виплати заробітної плати та витрат на правничу допомогу.

Роз`яснити заявнику право на звернення з аналогічними вимогами до суду в порядку позовного провадження.

Ухвалу може бути оскаржена безпосередньо до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя О. Й. Адамович