Справа № 373/521/21 Головуючий 1 інстанція- Хасанова В.В.
Провадження № 22-ц/824/9149/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 листопада 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» на ухвалу Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 11 липня 2022 року за заявою Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» про розстрочку виконання рішення суду в справі за позовом ОСОБА_1 до Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав», третя особа: генеральний директор Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» Лукашевич Олексій Михайлович , про стягнення середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі,-

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року боржник Національний історико-етнографічний заповідник «Переяслав» звернувся до суду із заявою про розстрочення виконання рішення суду, яка мотивована тим, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2021 року в справі № 373/521/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року, стягнуто з НІЕЗ «Переяслав» на користь ОСОБА_1 210332,16 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та судовий збір у розмірі 2103,33 грн. Вказував, що НІЕЗ «Переяслав» є єдиним унікальним закладом у місті, який об`єднує більш як двадцять музеїв в один комплекс. Узв`язку із запровадженням 24 лютого 2022 року в Україні воєнного стану та тяжкою економічною ситуацією у державі і в галузі культури, зокрема, НІЕЗ «Переяслав» не має можливості своєчасно виконати рішення суду з огляду на важке фінансове становище та відсутність достатньої суми коштів, оскільки заявник фінансується з державного бюджету. З огляду на неспроможність своєчасно виконати рішення суду зі сплати 212435,49 грн. органами ДВС будуть вжиті заходи щодо арешту майна та коштів заповідника, що у свою чергу призведе до зупинення виплат заробітної плати працівникам, сплати податків та інших платежів. Окрім того, Міністерством культури та інформаційної політики України внесено зміни до бюджету заповідника і зменшено його бюджет на 4869600 грн.

У зв`язку з наведеним просив розстрочити виконання рішення Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2021 року на один рік, встановивши щомісячне часткове погашення боргу у розмірі 17702,96 грн.

- 2 -

Ухвалою Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 11 липня 2022 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Не погоджуючись із ухвалою суду, НІЕЗ «Переяслав» в особі його представника Кожуховського О.В. подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції і задоволити заяву про розстрочення виконання рішення суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обстаивн, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обстаивнам справи, неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що суд помилково ототожнив НІЕЗ «Переяслав» із державним органом, яким боржник не є. Висновки суду про відсутність виключних обставин є хибними, оскільки заявник надав відповідні докази, що заповідник фінансується з бюджету і його бюджет зменшено на 4869600 грн., що становить 12,5 % і є істотною часткою. В даному випадку неможливість виконання судового рішення є винятковим випадком і викликана особливими непереборними обстаивнами, пов`язаними із військовою агресією РФ, уведенням воєнного стану і обмеженням фінансування. Судом здійснено помилкове тлумачення рішень ЄСПЛ і контексті ст.1 Протоколу першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідач (боржник) Національний історико-етнографічний заповідник «Переяслав» та його представник Кожуховський О.В. належним чином повідомлені про час розгляду справи, що стверджується направленими згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на офіційну електронну адресу відповідача судовою повісткою, а також повісткою, направленою на електронну адресу Кожуховського О.В. , вказану ним у скарзі, і повідомленням про їх доставлення до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Позивач (стягувач) ОСОБА_1 в суді апеляційної інстанції пояснив, що увесь борг за судовим рішенням у розмірі 210332,16 грн. після постановлення судом ухвали про відмову у розстрочці йому вже виплачено, а тому залишив вирішення питання на розсуд суду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні заяви про розстрочення виконання судового рішення, суд обгрунтовував свої висновки відсутністю доказів, які б доводили наявність вийняткових обставин, що утруднюють виконання рішення і дають підстави для відстрочки виконання.

Також суд керувався принципів верховенства права, обов`язковості виконання судових рішень, відсутності виключних обставин для розстрочення виконання рішення, ступінь вини відповідача у виникненні спору, а також враховуючи, що розстрочення виконання рішення може вплинути на інтереси ОСОБА_1 , суд приходить до висновку про відмову в задоволенні заяви щодо розстрочення виконання рішення суду.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до приписів ст.18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і місцевого самоврядування, юридичних осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

- 3 -

Відповідно до положень ст.435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення. Підставою для відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим. Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує: 1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Згідно ч.1 ст.33 Закону України «Про виконавче провадження» за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (хвороба сторони виконавчого провадження, відрядження сторони виконавчого провадження, стихійне лихо тощо), сторони мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання рішення. Рішення про розстрочку виконується в частині та у строки, встановлені цим рішенням.

Отже, за змістом даної норми розстрочка виконання рішення можлива лише у виключних випадках за наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та не може перевищувати одного року з дня його ухвалення.

Судом встановлено, що рішенням Переяслав-Хмельницького міськрайонного суду Київської області від 15 листопада 2021 року в справі № 373/521/21, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 25 травня 2022 року, стягнуто з НІЕЗ «Переяслав» на користь ОСОБА_1 210332,16 грн. середнього заробітку за час затримки виконання рішення суду про поновлення на роботі та судовий збір у розмірі 2103,33 грн., а всього стягнуто 212435,49 грн.

На підставі вказаного рішення Переяслав-Хмельницьким міськрайонним судом Київської області 17 червня 2022 року видано виконавчий лист № 373/521/21, який перебуває на виконанні Переяслав-Хмельницького управління Державної казначейської служби України Київської області.

Також судом встановлено, що заявник не надав доказів, які б доводили наявність вийняткових обставин, що утруднюють виконання рішення і дають підстави для відстрочки його виконання, або роблять його неможливим.

За таких обставин суд вірно відмовив у задоволенні заяви НІЕЗ «Переяслав» про розстрочку виконання судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково ототожнив НІЕЗ «Переяслав» із державним органом, яким боржник не є не спростовують висновків суду про відсутність підстав для розстрочки судового рішення.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом здійснено помилкове тлумачення рішень ЄСПЛ в контексті ст.1 Протоколу першого Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод безпідставні. Суд першої інстанції вірно застосував висновки ЄСПЛ, викладені у рішеннях «Кечко проти України» (заява № 63134/00, пункти 23, 26) та «Ромашов проти України» (заява № 67534/01, пункт 43), в яких містяться висновки, що реалізація права на отримання грошових коштів працівником підприємств, які фінансуються з державного бюджету, не може бути поставлена у залежність від бюджетних асигнувань, тобто посилання органів державної влади на відсутність коштів, як на причину невиконання своїх зобов`язань, є безпідставними.

В обох справах ЄСПЛ захистив права працівників державних підприємств та організацій (вчителя і шахтаря), які фінансуються з державного бюджету, що має місце в цій справі, оскільки заявник НІЕЗ «Переяслав» мотивує розстрочку тим, що заповідник фінансується з державнгого бюджету і його бюджет зменшено на 4869600 грн., що становить 12,5 % і є істотною часткою.

- 4 -

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про відсутність виключних обставин, оскільки заявник надав відповідні докази, що заповідник фінансується з бюджету і його бюджет зменшено на 4869600 грн., що становить 12,5 % і є істотною часткою, колегія суддів відхиляє як необгрунтовані.

Такі посилання носять загальний характер і не підтверджені належними доказами. Так заявник надав довідку про зміну кошторису на 2022 рік, довідку про зміну до плану асигнувань та розрахунок фонду заробітної плати, які містить виключно певні цифри в певних колонках щодо фінансування і які не підтверджують і не спростовують наявність підстав для розстрочки. Заявником не надано чітких і зрозумілих арифметичних розрахунків, зокрема який конкретно розмір фінансування заявника на місяць (квартал), які витрати у нього на місяць (квартал) і чому сума у 210332,16 грн. не може бути виплачена.

Апеляційний суд наголошує, що усі посилання на зменшення фінансування носять загальний характер і ніяким чином не свідчать про неможливість виконання рішення.

Це ж стосується посилань на непереборні обставини, пов`язаними із військовою агресією РФ, уведенням воєнного стану і обмеженням фінансування, які також носять загальний характер. В матеріалах спарви відсутні відомості, що у зв`язку із військовою агресією, робота заповідника припинена, як і припинене фінансування чи виплата працівникамм заробітку.

Відхиляючи дані доводи, апеляційний суд звертає увагу,що введення военного стану на території України не є перешкодою для діяльності державних підприємств, установ і організацій, за виключенням окупованих територій.

Даючи оцінку доводам учасників, викладеним у апеляційні скарзі і відзиві, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що ухвала суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалена з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасована з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Керуючись ст.ст.259, 374, 375, 381 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Національного історико-етнографічного заповідника «Переяслав» залишити без задоволення.

Ухвалу Переяслав-Хмельницького районного суду Київської області від 11 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає згідно п.2 ч.1 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: