Справа № 559/2688/22
Провадження № 2/559/851/2022
28 листопада 2022 року м. Дубно
Дубенський міськрайонний суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Панчука М.В.,
за участі секретаря судового засідання Остапчук О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дубно в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Дубенська міська рада Рівненської області про зняття із зареєстрованого місяця проживання особи,
ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом, в якому просить ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зняти із зареєстрованого місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 . В обґрунтування позовної заяви посилається на те, що вона є власником житлового будинку з господарськими будівлями за АДРЕСА_1 . У 2009 році за цією адресою зареєструвалася внучка позивачки - ОСОБА_2 , а у 2013 році і її дочка - ОСОБА_3 . У м. Дубно вони прибули з м.Сімферополь, АРК. У 2014 році онучка з дочкою виїхали з будинку позивачки і наскільки їй відомо, повернулися проживати в Крим, точноъ адреси не знаэ. З того часу вони більше не поверталися у м. Дубно і не виходили з позивачкою на зв`язок. Теперішнє місце проживання ОСОБА_2 та її дочки позивачці не відоме. Перед від`їздом, ОСОБА_2 оформила на ім`я позивачки довіреність з наданням їй повноважень представника для зняття її з дочкою з реєстраційного обліку за існуючою адресою. Термін цієї довіреності закінчився 14 вересня 2014 року і позивачка не встигла зняти вказаних осіб з реєстрації. На даний час відповідачі залишаються зареєстрованими у житловому будинку позивачки, хоча не є для неї членами сім`ї. Крім того, у будинку вони фактично не проживають уже вісім років. Факт реєстрації відповідачів у будинку позивачки позбавляє її можливості отримати житлову субсидію, наявність якої для неї, як людини похилого віку має дуже важливе значення. Тому, позивачка змушена звернутися до суду з даним позовом.
Ухвалою суду від 31 жовтня 2022 року відкрито провадження у справі, розгляд справи проводиться за правилами спрощеного позовного провадження.
В судове засідання позивачка не з`явилася. Згідно поданої заяви просить розгляд справи проводити без її участі. Зазначила, що позовні вимоги підтримує повністю та просить їх задоволити.
Відповідачі відзив на позову заяву не подали, заяв та клопотань від них не надходило. Ухвалу про прийняття справи до розгляду та відкриття провадження, якою визначено строк подачі відзиву на позовну заяву та копію позовної заяви з додатками, направлено відповідачам за зазначеною у позовній заяві адресою. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за їх відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи Дубенської міської ради в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Заяв та клопотань до суду не надходило.
Відповідно до ст. 178 ЦПК України в разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За таких умов, суд вирішує позов по суті на підставі наявних у справі доказів.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
Відповідно до ч. 4 ст. 248 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
Згідно зі ст. 16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до ст. 41 Конституції України та ч. 1 ст. 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Стаття 16 ЦК України передбачає способи захисту цивільних прав і інтересів осіб.
Відповідно до ч. 1 ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Згідно положень ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Захист права власності регулюється нормами Цивільного кодексу України.
Положеннями ст. 391 ЦК України регламентовано, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 є власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується свідоцтвом про право власності на житловий будинок, виданим на підставі рішення виконавчого комітету Дубенської міської ради №391 від 28.10.1999 (а.с.8).
Згідно будинкової книги для реєстрації громадян, проживаючих у будинку АДРЕСА_1 , відповідачка ОСОБА_2 зареєстрована за вказаною адресою з 09.04.2009 року, ОСОБА_3 з 29.01.2013 року (а.с.9,10).
Як зазначено в Актах про не проживання №77 від 06.07.2022, №90 від 12.08.2022 та №117 від 15.09.2022, складених комісією у складі начальника відділу кадрів ТОВ «Житловик-Дубно» у присутності двох сусідів, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не проживають за адресою: АДРЕСА_1 з 2014 року (а.с.14-16).
14.03.2014 року ОСОБА_2 оформила на ім`я ОСОБА_1 довіреність, якою уповноважила ОСОБА_1 представляти її інтереси та інтереси її малолітньої дитини ОСОБА_3 при знятті з реєстраційного обліку за вказаною представником адресою. Довіреність видана терміном до 14 вересня 2014 року (а.с.11).
За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_3 є власником квартири площею 64,8 кв.м. у АДРЕСА_2 (а.с. 12, 13).
Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
Відповідно до ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням).
Згідно зі ст. 41 Конституції України право приватної власності є непорушним. Конституційний принцип непорушності права власності означає неможливість втручання інших осіб у здійснення власником своїх повноважень, неможливість прояву свавілля відносно власника та відносно його прав, недопустимість будь-яких порушень його влади над своїм майном, а також недопустимість дій інших осіб всупереч інтересам власника та його волі. Непорушність права власності задекларована також статтею 321 Цивільного кодексу України.
Суд враховує, що будинок за адресою: АДРЕСА_1 перебуває у власності позивачки ОСОБА_1 . Відповідачі не являються членами її сім`ї, не проживають у житловому будинку з 2014 року, спільного господарства з позивачем не ведуть, а тому мають бути визнані такими, що втратили право на користування житлом позивачки.
Керуючись ст.ст. 4, 10, 18, 76, 95, 258, 263-265, 280 ЦПК України, ст.ст. 16, 383, 391 ЦК України, ст. 41 Конституції України, суд
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 такими, що втратили право користування житловим приміщенням, а саме житловим будинком за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду;
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя М.В. Панчук