Житомирський апеляційний суд
Справа №272/734/22 Головуючий у 1-й інст. Карповець В.В.
Категорія 70 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря судового засідання Кузьменко А.О.

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без повідомлення учасників справи в м. Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу судді Андрушівського районного суду Житомирської області Карповець В.В. від 05 жовтня 2022 року

у цивільній справі №272/734/22 за заявою ОСОБА_1 про видачу судового наказу про стягнення з ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітньої дитини, -

в с т а н о в и в:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про видачу судового наказу. Просила видати судовий наказ, яким стягнути з ОСОБА_2 на користь заявника аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частини заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення дитиною повноліття.

Ухвалою судді Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2022 року відмовлено у видачі судового наказу.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказану ухвалу судді скасувати, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду. На думку апелянта, ухвала судді суду першої інстанції необґрунтована та прийнята з порушенням норм процесуального права. Зокрема апелянт зазначає, що вимоги, з якими вона звернулась до суду, підпадають під дію п.4 ч.1 статті 161 ЦПК України. Зокрема, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину однієї чверті.

Відповідно до ч.2 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на ухвали суду, зазначені в пункті 1 частини 1 статті 353 цього Кодексу, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відмовляючи у задоволенні заяви про видачу судового наказу, суддя суду першої інстанції виходив із того, що заява не відповідає вимогам статті 161 ЦПК України.

Проте, апеляційний суд не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його помилковим з наступних підстав.

Наказне провадження - це самостійний і спрощений вид судового провадження у цивільному судочинстві при розгляді окремих категорій справ, у якому суддя в установлених законом випадках за заявою про видачу судового наказу особи, якій належить право вимоги, без судового засідання і виклику стягувача та боржника на основі доданих до заяви документів видає судовий наказ, який є особливою формою судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.160 ЦПК України, судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.

В частині першій статті 161 ЦПК України передбачено вимоги, за якими може бути видано судовий наказ. Зокрема, згідно п.4 цієї частини, судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів на дітей, на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

В статті 163 ЦПК України визначено вимоги щодо форми та змісту заяви про видачу судового наказу.

Відповідно до ч.1 ст.163 ЦПК України, заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Згідно з ч.3 ст.163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено:

1) найменування суду, до якого подається заява;

2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), а також офіційні електронні адреси та інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника;

3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання або місцезнаходження;

4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;

5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.

В частині третій статті 163 ЦПК України визначено, що до заяви про видачу судового наказу додаються:

1) документ, що підтверджує сплату судового збору;

2) документ, що підтверджує повноваження представника, якщо заява підписана представником заявника;

3) копія договору, укладеного в письмовій формі (в тому числі електронній) формі, за яким пред`явлено вимоги про стягнення грошової заборгованості;

4) інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Виходячи з аналізу частин 2,3 статті 163 ЦПК України, у разі подання заяви про видачу судового наказу про стягнення аліментів, закон не вимагає від заявника додавати до заяви докази розірвання шлюбу між батьками дитини, відмови батька надавати матеріальну допомогу на утримання дитини та докази спроможності батька сплачувати аліменти.

Також, слід враховувати, що за приписами ч.5 ст.183 ЦПК України, право на звернення до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дитина.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1 було долучено до заяви докази на підтвердження факту проживання дитини разом з нею, а саме: довідку про місце реєстрації № 714 від 18.03.2021, з якої вбачається місце реєстрації ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 ; Витяг з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання № 1812- (а.с.18 зворот,20).

Крім того, ОСОБА_1 було долучено до заяви копію рішення Андрушівського районного суду Житомирської області від 21 липня 2022 року, зі змісту якого вбачається, що шлюб, зареєстрований 22.07.2017 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , розірвано (а.с.21).

За таких обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про відмову у видачі судового наказу.

ЄСПЛ зауважив, що внутрішньодержавним судам при застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом (рішення ЄСПЛ від 20 лютого 2014 року в справі Шишков проти Росії).

Надмірний формалізм у трактуванні національного процесуального законодавства, згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, визнається ним неправомірним обмеженням права на доступ до суду (як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод).

Не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, оскільки доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (рішення ЄСПЛ від 16 грудня 1992 року в справі «Жоффр де ля Прадель проти Франції»).

Відповідно до ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст.367,374,379,381-383 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу судді Андрушівського районного суду Житомирської області від 05 жовтня 2022 року скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку.

Головуючий: Судді: