Справа № 464/667/22 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1520/22 Доповідач в 2-й інстанції: Приколота Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м.Львів

Справа № 464/667/22

Провадження № 22ц/811/1520/22

Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Приколоти Т.І.,

суддів : Мікуш Ю.Р., Савуляка Р.В.

секретар Іванова О.О.

з участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

ОСОБА_3 , ОСОБА_4

розглянув справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , на рішення Сихівського районного суду м. Львова, ухвалене у м. Львові 3 травня 2022 року у складі судді Теслюка Д.Ю., у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_5 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування квартирою, -

встановив:

7 лютого 2022 року ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах неповнолітнього позивача ОСОБА_5 , звернулася до суду з цим позовом. В обґрунтування своїх вимог посилається на те, що відповідно до свідоцтва про право власності від 12 березня 2021 року, квартира АДРЕСА_1 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 та ОСОБА_5 . Відповідно до норм ЦК України частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, а, відтак, у даному випадку кожному співвласнику належить по ј частини спірної квартири. Квартира має загальну площу 87,6 кв.м, складається із трьох ізольованих житлових кімнат площею 49,6 кв.м (18,0 кв.м, 17,2 кв.м 14,4 кв.м відповідно) та допоміжних приміщень: кухні з лоджією, ванної кімнати, вбиральні, коридора. У квартирі зареєстровані усі співвласники, особовий рахунок відкрито на ОСОБА_3 . Тривалий час з відповідачами у справі виникають суперечки та непорозуміння з приводу оплати комунальних послуг, утримання, використання та збереження нерухомого майна. Майно, що є у спільній сумісній власності, відповідно до діючого законодавства України, може бути поділене між співвласниками за домовленістю. Однак, спірна квартира, в силу її неподільності, не може бути поділена в натурі, оскільки неможливо виділити сторонам ізольовані кімнати та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватись як окремі квартири. На умову сплати грошової компенсації за належні їм частки в нерухомому майні та залишення квартири у своїй власності, відповідачі не погоджуються. Домовитись із відповідачами про порядок користування квартирою також не вдається, відтак єдиним можливим способом подальшого використання спільного майна буде встановлення судом порядку користування квартирою. Вважає, що кожен із співвласників має право на надання у володіння та користування тією частини майна, яка відповідає його частці у праві спільної власності.

Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 3 травня 2022 року у задоволенні позову відмовлено.

Рішення суду оскаржила ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 . Вважає рішення необґрунтованим та незаконним з причин невідповідності наведених в рішенні висновків суду обставинам справи, неправильного тлумачення норм матеріального права та застосування закону, який не підлягав застосуванню. Зазначає, що відсутність вимоги про визначення розміру часток співвласників квартири не могла бути підставою для відмови суду в задоволенні позову щодо визначення порядку користування квартирою, зважаючи на рівність ідеальних часток співвласників у праві спільної сумісної власності. Просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги; колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу належить задовольнити.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

На підставі ст.ст. 76-81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства.

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; 5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; а також питання щодо розподілу судових витрат, допуску рішення до негайного виконання, скасування заходів забезпечення позову.

Встановлено, що ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 є співвласниками квартири АДРЕСА_1 . Вказана квартира належить їм на праві приватної спільної сумісної власності, що підтверджується свідоцтвом про право власності.

Спірна квартира складається із трьох кімнат житловою площею 49,6 кв.м (17,2 кв.м, 14,4 кв.м, 18,0 кв.м), кухні площею 11,9 кв.м, ванної кімнати площею 4,5 кв.м, вбиральні площею 2,0 кв.м, коридору площею 17,7 кв.м. Також квартира обладнана лоджією площею 1,9 кв.м, загальна площа квартири становить 87,6 кв.м.

Між співвласниками не досягнуто згоди щодо користування спірною квартирою, чого сторони не заперечують. Між ними існує конфлікт з приводу оплати житлово-комунальних послуг, утримання, використання та збереження спільного нерухомого майна, що є підставою для встановлення порядку користування такою.

Позивач просить виділити їй та її неповнолітньому синові в користування кімнату площею 18,0 кв.м, що складає 36,30% житлової площі квартири; у користуванні відповідачів залишити ізольовані кімнати площею 17,2 кв.м та площею 14,4 кв.м, що складає 63,70 % всієї житлової площі квартири; у спільному користуванні співвласників залишити інші приміщення.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції мотивував своє рішення тим, що чинним законодавством України передбачено право співвласника на визначення певного порядку користування спільним майном та виділення йому у володіння та користування частини спільного майна лише щодо майна, яке є об`єктом права спільної часткової власності. Разом з тим, вимога щодо визначення розміру часток усіх співвласників квартири, яка є спільною сумісною власністю сторін, позивачем не заявлялась, що унеможливлює визначення порядку користування квартирою її співвласниками.

Колегія суддів не погоджується із зазначеним висновком суду першої інстанції виходячи із наступного.

Відповідно до положень статей 317, 319 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Цими правами власник розпоряджається на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

У ч 1 ст. 368 ЦК України визначено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.

Відповідно до ст.369 ЦК України співвласники майна, що є у спільній сумісній власності, володіють і користуються ним спільно, якщо інше не встановлено домовленістю між ними. Розпоряджання майном, що є у спільній сумісній власності, здійснюється за згодою всіх співвласників, якщо інше не встановлено законом.

Згідно із ст.370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності, крім випадків, установлених законом. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду. Виділ частки із майна, що є у спільній сумісній власності, здійснюється у порядку, встановленому статтею 364 цього Кодексу.

При здійсненні права власності співвласниками щодо спільного майна потрібно враховувати правову природу такої власності, адже співвласникам належить так звана ідеальна частка у праві власності на спільне майно, яка є абстрактним вираженням співвідношення в обсязі прав співвласників спільної власності. Отже, кожному з них належить не частка у спільному майні, а частка у праві власності на це майно. Визнання за кожним зі співвласників права на конкретну частину майна в натурі спричинить припинення спільної власності. Поняття ж реальної частки використовується при поділі спільного майна в натурі в разі припинення його спільного правового режиму, а також може застосовуватися відповідно до частини третьої статті 358 ЦК України при встановленні співвласниками порядку користування спільним майном в натурі згідно з розмірами належних їм часток.

Таким чином, потрібно розмежовувати порядок поділу спільної власності з метою припинення такого її режиму і порядок встановлення користування спільним майном.

У даному випадку спірні правовідносини стосуються не поділу квартири, а встановлення порядку спільного користування нею. Тому критерій необхідності виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, особливо, якщо при цьому неможливо забезпечити відповідність ідеальних часток реальним, не є обов`язковим.

Оскільки спірні правовідносини не стосуються розподілу майна для припинення права спільної часткової власності і такий правовий режим зберігається, суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їх прав як власників.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 3 жовтня 2018 року у справі № 61-21395св 18, та постанові Верховним Судом України від 17 лютого 2016 року у справі № 6-1500цс15.

Колегія суддів, з урахуванням встановленого на підставі аналізу наявних у справі доказів, прийшла до висновку, що відсутність вимоги про визначення розміру часток співвласників квартири не могла бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог щодо визначення порядку користування квартирою, зважаючи на рівність ідеальних часток співвласників у праві спільної сумісної власності згідно закону. Висновок суду першої інстанції про те, що оскільки вимога щодо визначення розміру часток усіх співвласників квартири, яка є спільною сумісною власністю сторін, позивачем не заявлялась, що унеможливлює визначення порядку користування квартирою її співвласниками, є помилковим. Позивач просить виділити їй із сином у користування кімнату меншої житлової площі, яка відповідає її частці та частці її сина, погоджуючись на такий порядок. При цьому відповідачам виділяється житло у більшій площі від тієї, яка припадає їм співмірно до їх часток. З огляду на це, належить зробити висновок, що права відповідачі таким чином порушені не будуть.

З врахуванням зазначених обставин, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 , підлягає задоволенню, а рішення Сихівського районного суду м. Львова від 3 травня 2022 року - скасуванню на підставі п.4 ч.1 ст. 376 ЦПК України з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог та визначення порядку користування спірною квартирою за запропонованим позивачем варіантом, оскільки такий є найбільш наближений до розміру житла, що перебуває у їх власності, відступ є незначним і на такий відступ погоджується позивач, інші варіанти не запропоновані.

Керуючись:п.2 ч.1 ст.374, ст.ст. 376, 381-384, 388-391 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка діє у своїх інтересах, та в інтересах неповнолітнього ОСОБА_5 ,- задовольнити.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 3 травня 2022 року скасувати та прийняти нове рішення.

Позов задовольнити.

Визначити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 .

Виділити в користування ОСОБА_1 та ОСОБА_5 кімнату площею 18,0 кв.м, що складає 36,30% житлової площі квартири.

Виділити в користування ОСОБА_3 , ОСОБА_4 кімнати площею 17,2 кв.м та площею 14,4 кв.м, що складає 63,70% житлової площі квартири.

У спільному користуванні сторін залишити кухню з лоджією, коридор, ванну кімнату, вбиральню.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття.

Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст судового рішення складено 15 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді