Ухвала

25 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 308/8857/16-ц

провадження № 61-11476ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

Коломієць Г. В. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Луспеника Д. Д.,

розглянув касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мигальчич Людмили Анатоліївни на постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виключення із складу спадкового майна та визнання права власності на нерухоме майно,

ВСТАНОВИВ:

У 2016 році ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виключення із складу спадкового майна та визнання права власності на нерухоме майно.

У березні 2022 року ОСОБА_2 подала до суду заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони відчуження наступних об`єктів нерухомості: житлового будинку за адресою:

АДРЕСА_1 загальною площею 349,9 кв. м., складові частини об`єкта: житловий будинок - А, огорожа - № 1-3, споруда - 1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 48) та земельної ділянки

з кадастровим номером :03:002:0024, площею 0,1097 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою

АДРЕСА_1 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 48).

Заява мотивована тим, що із інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, слідує що на майно, яке є предметом спору, існує обтяження невідомого походження, що несе обґрунтовані ризики зміни власника майна, що унеможливить у подальшому виконання можливого рішення суду.

Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду від 31 травня 2022 року

у задоволенні клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виключення із складу спадкового майна та визнання права власності на нерухоме майно відмовлено.

Постановою Закарпатського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 задоволено.

Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області

від 31 травня 2022 року в частині вимог про відмову в забезпеченні позову скасовано.

Клопотання ОСОБА_2 про забезпечення позову задоволено.

Накладено арешт на об`єкти нерухомого майна, а саме: житловий будинок (реєстраційний номер 48) за адресою:

АДРЕСА_1 загальною площею 349,9 кв. м., до якого належать та є складовими частинами об`єкта: житловий будинок - А, огорожа - № 1-3, споруда - 1, та земельну ділянку (реєстраційний номер 48) з кадастровим номером :03:002:0024, площею 0,1097 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою

АДРЕСА_1 .

Заборонено ОСОБА_1 здійснювати відчуження житлового будинку (реєстраційний номер 48), що за адресою:

АДРЕСА_1 загальною площею 349,9 кв. м., до якого належать та є складовими частинами об`єкта: житловий будинок - А, огорожа - № 1-3, споруда - 1, та земельної ділянки (реєстраційний номер 48) з кадастровим номером :03:002:0024, площею 0,1097 га для будівництва та обслуговування будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) за адресою АДРЕСА_1 .

16 листопада 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат

Мигальчич Л. А. звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року (надійшла до суду 21 листопада 2022 року), в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, просила скасувати оскаржуване судове рішення, залишити в силі ухвалу суду першої інстанції.

Касаційна скарга представника ОСОБА_1 - адвоката Мигальчич Л. А. мотивована тим, що рішення суду апеляційної інстанції ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені жодними доказами, суд послався на докази, які не мають жодного відношення до цієї справи та без дотримання вимог ЦПК України, та взагалі незрозуміло, з яких джерел ці докази отримані та яке відношення вони взагалі мають до заявника. Зазначає, що апеляційний суд, задовольняючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту та заборони на відчуження на весь житловий будинок, проігнорував, що такий захід не відповідає обсягу позовних вимог ОСОБА_2 , є неспівмірним, адже її позовні вимоги стосуються частини домоволодіння, а саме: про визнання 39% будинковолодіння спільною сумісною власністю подружжя. Апеляційний суд не врахував, що право власності на дане домоволодіння

повністю як спадкової маси визнано за ОСОБА_1 . Вказує, що застосовані апеляційним судом заходи забезпечення позову є неспівмірними з позовними вимогами та наявність арешту ніяк не впливає на можливість виконання в майбутньому рішення суду в цій справі, адже будь-яких прав

у ОСОБА_2 на домоволодіння, яке є предметом спору, немає

і виникнути не може, а доводи заявника ОСОБА_1 ґрунтуються не на припущеннях, а підкріплені судовим рішенням.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами для касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної скарги та дослідивши зміст судових рішень

в оскаржуваній заявником частині, колегія суддів вважає, що у відкритті касаційного провадження у справі слід відмовити з таких підстав.

Відповідно до частин першої, другої статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом.

Частиною першою статті 150 ЦПК України встановлено перелік видів забезпечення позову. Зокрема, позов забезпечується накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Суд може застосувати кілька видів заходів забезпечення позову, перелік яких визначений частиною першою статті 150 цього Кодексу, а також іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини.

Відповідно до вимог частини третьої статті 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, з майновими наслідками заборони відповідачу здійснювати певні дії.

Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Отже, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема,

з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом

в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Встановивши, що предметом спору, який виник між сторонами у справі, є визнання спірного майна спільною сумісною власністю подружжя та визнання права власності на таке майно, а також те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або забезпечити ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів позивача, суд апеляційної інстанції, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення заяви ОСОБА_2 про накладення арешту на спірне майно. Такі заходи забезпечення позову є співмірними із заявленими вимогами, забезпечують збалансованість інтересів сторін, і не порушують права учасників судового процесу.

Відповідно до вимог абзацу 6 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Зі змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень убачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судами норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення

в оскаржуваній заявником частині та зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.

Керуючись частиною четвертою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мигальчич Людмили Анатоліївни на постанову Закарпатського апеляційного суду від 27 жовтня 2022 року за заявою ОСОБА_2 про забезпечення позову

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, виключення із складу спадкового майна та визнання права власності на нерухоме майно, відмовити.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали направити заявникові.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: Г. В. Коломієць

Б. І. Гулько

Д. Д. Луспеник