Справа №490/3679/20
н/п 2/490/1629/2021
Центральний районний суд м. Миколаєва
Р І Ш Е Н Н Я

І м е н е м У к р а ї н и

28 листопада 2022 року м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі:

головуючого судді - Черенкової Н.П.,

при секретарі- Романовій К.Т.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради про визнання права власності, третя особа - приватний нотаріус Душейко Олеся Михайлівна,-

ВСТАНОВИВ:

І. Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Миколаївської міської ради, третя особа приватний нотаріус Душейко Л.М., яким просить -

встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 3840 від 26.11.2019р., за адресою: АДРЕСА_1 з 1994 року по день смерті ОСОБА_2 ;

визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 3840 від 26.11.2019р.

Свої вимоги мотивує тим, що вона проживала з ОСОБА_2 в цивільному шлюбі однією сім`єю з 1994р. по день його смерті, тобто проживала зі спадкодавцем однією сім`єю більше п`яти років до часу відкриття спадщини, а тому вважає себе спадкоємцем майна померлого у четверту чергу, інших спадкоємців (черг) немає.

ІІ. Хід справи та процесуальні дії суду.

26.06.2020 року ухвалою судді Центрального районного суду м. Миколаєва Чулупа О.С. відкрито загальне позовне провадження.

На підставі розпорядження керівника апарату Центрального районного суду м. Миколаєва від 23.12.2020 року № 770 проведено повторний автоматизований розподіл судової справи.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 29.12.2020 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Черенкову Н.П.

Справу передано судді Черенковій Н.П. 04.01.2021 року .

Ухвалою від 04.01.2021 року дану справу прийнято до провадження, ухвалено про розгляд справи в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою від 18.03.2021 року витребувано у приватного нотаріуса Душейко Олесі Михайлівни копію спадкової справи, заведену після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 та викликано свідків свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

01.04.2021 року приватний нотаріус направила на адресу суду копію спалкової справи №1/2020 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 02.04.2021 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до судового розгляду.

На неодноразові виклики до суду представник Миколаївської міської ради у судове засідання не з`явився, своїх заперечень не надав.

Третя особа на виклики суду у судове засідання не з`явилась, свої правом на надання пояснень не скористалась.

Сторони до судового засідання не з`явилися.

Позивач просила про розгляд справи у її відсутності, позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач не з`явився, про час та місце підготовчого засідання повідомлений належним чином, причини неявки суду не повідомив.

Судом постановлено про розгляд справи у його відсутність, що відповідає вимогам ст. 223 ЦПК України. Фіксація судового процесу не здійснювалася, відповідно вимогам ст. 247 ЦПК України.

ІІІ. Обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 з 1993р. проживає за адресою: АДРЕСА_3 . По сусідству в квартирі АДРЕСА_2 проживав ОСОБА_2 та його мати ОСОБА_6 . З 1994р. позивач з ОСОБА_2 стали проживати разом однією сім`єю. Шлюб вони не реєстрували, так як не планували дітей. З початку сумісного життя вони проживали в її квартирі. ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 . Після її смерті вони стали проживати в об`єднаній квартирі АДРЕСА_4 та АДРЕСА_5 . Зазначене об`єднання квартир вони юридично не оформили, тому комунальні послуги сплачувались за кожну квартиру окремо. Але фактично доступу до квартири АДРЕСА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 помер. Після його смерті залишилась спадщина - квартира АДРЕСА_2 . У встановлений законом 6-ти місячний строк позивач прийняла спадщину шляхом подачі заяви нотаріусу. Інших спадкоємців у ОСОБА_2 немає.

26.05.2020р. приватний нотаріус Душейко О.М. відмовила ОСОБА_7 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 . Відмова нотаріуса мотивована тим, що ОСОБА_1 не надала доказів родинних та інших відносин зі спадкодавцем.

Відповідно до даних паспорту НОМЕР_2 , виданого ОСОБА_1 , остання зареєстрована за адресою: АДРЕСА_3 з 27.04.1993р. (л.с. 32).

Свідоцтво про розірвання шлюбу серії НОМЕР_3 , видане повторно 30.06.2021р. Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса). свідчить, що шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_8 розірвано 19.12.1991р. (актовий запис 376). (л.с. 107)

На підставі свідоцтва про право власності від 29.12.1994р., виданого на підставі розпорядження Виконавчого комітету Миколаївської міської Ради № 06042 від 01.12.1994р., ОСОБА_2 та ОСОБА_6 є власниками, по Ѕ кожен, квартири АДРЕСА_2 . (л.с. 9)

ОСОБА_6 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_4 від 11.02.2005 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Миколаївського міського управління юстиції ( актовий запис № 759). (л.с.8)

27.08.2007р. державний нотаріус Першої миколаївської держаної нотаріальної контори видав Свідоцтво про право на спадщину за законом серії ВЕО № 938474, відповідно до якого спадкоємцем всього майна ОСОБА_6 є її син ОСОБА_2 . Спадкове майно, на яке видане свідоцтво, складається з Ѕ квартири АДРЕСА_2 (л.с. 10).

ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_5 від 26.11.2019 року, виданого Міським відділом реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Миколаївській області ( актовий запис № 3840). (л.с.8)

Після смерті ОСОБА_2 за заявою ОСОБА_1 заведено Спадкову справу за № 1/2020 приватним нотаріусом Миколаївського нотаріального округу Душейко О.М. (л.с. 52, 53).

26.05.20р. приватний нотаріус Душейко О.М. відмовила ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з ненаданням доказів родинних зв`язків (л.с. 68).

ІV. Висновки та мотиви суду, оцінка доказів, застосовані норми права.

Положення Кодексу про шлюб та сім`ю України не містили норми про спільне проживання жінки та чоловіка однією сім`єю, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі. Зазначене положення передбачене статтею 74 СК України, який набрав чинності з 01 січня 2004 року.

Тому встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період до 01 січня 2004 року законом не передбачено.

Вказана правова позиція сформована у постанові Верховного Суду від 17.06.2021 у справі № 489/5982/17 та у силу частини четвертої статті 263 ЦПК України застосована судом при вирішенні даної справи.

З урахуванням зазначених норм законодавства суд дійшов висновку про те, що не підлягає встановленню факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу у період до ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Щодо встановлення факту спільного проживання як чоловіка і дружини без реєстрації шлюбу із 01.01.2004 суд керується таким.

Для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу позивач надала суду фотографії, письмові докази та за клопотанням останньої судом допитано свідків.

Допитані у якості свідків ОСОБА_3 , ОСОБА_5 та ОСОБА_4 підтвердили суду, що ОСОБА_1 проживала однією сім`єю з ОСОБА_2 , були пов`язані спільним побутом, мали спільний бюджет, вели спільне господарство. Проживали разом спочатку в квартирі АДРЕСА_5 , а після смерті матері ОСОБА_2 об`єднали квартири АДРЕСА_4 та АДРЕСА_7 фактично в одну квартиру, де і проживали разом до дня смерті ОСОБА_2 .

З долучених до матеріалів фотознімків вбачається, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були на них сфотографовані разом, коли в родині та в їх знайомих відбувалися свята (а.с. 15).

Письмові докази, долучені до матеріалів справи, свідчать, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 були близькими, довіряли один одному, дбали один про одного -

Похованням ОСОБА_2 займалась саме ОСОБА_1 - накладна на оплату ритуальних послуг від 26.11.19р. (л.с. 11).

ОСОБА_1 має вільний доступ до особистих документів ОСОБА_2 ,про що свідчать водійське посвідчення, посвідка про народження, трудова книжка, військовий білет, диплом про вищу освіту, пенсійне посвідчення, правовстановчі документи на нерухомість (л.с.12, 13, 14).

Відповідно до ст.3 Сімейного кодексу України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечить моральним засадам суспільства.

Конституційним Судом України у рішенні від 03.06.1999 р. за № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено таку обов`язкову ознаку члена сім`ї, як ведення спільного господарства.

Відповідно до ч. 1 ст. 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка.

Згідно вимог ч. 4 СК України сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Поняття сім`ї, сформульоване в цій статті, не містить такої обов`язкової ознаки сім`ї, як знаходження саме в зареєстрованому шлюбі. Сім`я розглядається як соціальний інститут і водночас як союз конкретних осіб. Сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки, що й є ознаками сім`ї. Відповідно до Хартії прав сім`ї, сім`я це щось більше, ніж просто правова, суспільна чи економічна одиниця, це спільнота любові і солідарності, це те місце, де зустрічаються різні покоління і допомагають один одному зростати у людській мудрості та узгоджувати індивідуальні права з іншими вимогами суспільного життя. Альтернативою шлюбу є конкубінат, тобто фактичне спільне проживання жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу. Жінка та чоловік мають на це право і відповідно право на повагу до свого вибору з боку держави та суспільства. Європейський суд з прав людини при розгляді справи ОСОБА_9 зауважив, що відносини де-факто, як і відносини, що ґрунтуються на шлюбі, можуть вважатись сімейним життям.

Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

У справі «Джонстон проти Ірландії» (справа номер ECH-1986-S-006) було встановлено, що заявники прожили спільно близько 15 років. На цій підставі Європейський суд зробив висновок, що вони складали сім`ю, а тому мають право на захист, незважаючи на те, що їх зв`язок існує поза шлюбом. Конституційне право на особисту свободу дає підстави для висновку про те, що людина має право сама вибирати форму організації свого сімейного життя. Закон не може їй цього диктувати, як і того, з ким людина має проживати однією сім`єю, за винятком лише певних обмежень, які сформульовані у статті 3 Сімейного Кодексу України.

З огляду на встановлені судом обставини, досліджені в судовому засіданні докази, суд вважає, що позивач довів проживання зі спадкодавцем однією сім`єю, оскільки їхнім взаєминам були притаманні ознаки сім`ї - сумісне проживання, сумісне ведення господарства, сумісні витрати та сумісне (як подружжя) поводження в суспільстві, перед знайомими та близькими.

Щодо права на спадщину позивача та інших осіб.

Відповідно до договору найму від 20.09.2007р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , остання винайняла квартиру АДРЕСА_2 для проживання строком на 1 рік. Даний договір був завірений ТОВ «Соборне» (л.с. 108).

Суд приймає до уваги доводи позивача, що відповідно до договору найму від 20.09.2007р., укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_10 , остання скористалась лише правом на реєстрацію в квартирі АДРЕСА_2 , але ніколи в даній квартирі не проживала. Суд погоджується, що даний договір не містить пункту автоматичної пролонгації дії договору, а тому його дія закінчилась 20.09.2008р.

Згідно Акту від 18.02.22р., підписаного мешканцями будинку АДРЕСА_8 , - в квартирі АДРЕСА_2 ОСОБА_10 не проживає та не проживала, в квартирі відсутні її речі. (л.с )

Долучені до справи квитанції на оплату комунальних послуг за вересень 2012р., за липень 2017р., свідчать що кількість осіб проживаючих в квартирі АДРЕСА_2 - одна особа. (л.с. 109, 110)

Своїм листом від 10.02.2022р. Департамент з надання адміністративних послуг Миколаївської міської Ради повідомив, що станом 02.02.2022р. в Реєстрі територіальної громади м. Миколаєва відсутні відомості про реєстрацію ОСОБА_10 за адресою АДРЕСА_9 . (л.с. 129)

Матеріали спадкової справи не містять даних про наявность інших спадкоємців або осіб, які претендують на спірну квартиру чи інше спадкове майно(л.с. 52).

Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

Положеннями ст. 1264 ЦК України регламентовано, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до п. 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам необхідно враховувати правила ч.2 ст.3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчисляти з моменту спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим кодексом. До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.

Пунктом 5.1 Листа Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику розгляду цивільних справ про спадкування» від 16.05.2013 року визначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менше як п`ять років до часу відкриття спадщини, судам слід враховувати правила ч. 2 ст. 3 СК про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання однією сім`єю до набрання чинності ЦК.

Крім того, слід звернути увагу, що до спадкоємців четвертої черги також відносяться зведені брати та сестри (діти від попереднього шлюбу вітчима чи мачухи), свати (батьки подружжя), свекор (батько чоловіка), свекруха (мати чоловіка), тесть (батько дружини), теща (мати дружини), невістка (дружина сина, дружина брата), шурин, шуряк (брат дружини), дівер (брат чоловіка), своячениця ( сестра дружини), зовиця (сестра чоловіка), зять (чоловік дочки, чоловік сестри), ястров (дружина дівера), свояк (чоловік сестри дружини).

При визначенні кола осіб, проживаючих однією сім`єю із спадкодавцем, слід виходити також із положень ст.3 Сімейного кодексу України, згідно якої сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки; сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

До спадкоємців четвертої черги слід також віднести й тих осіб, які не пов`язані із спадкодавцем кровним спорідненням, не були його родичем, не знаходилися у шлюбі та інших осіб, які з певних причин проживали однією сім`єю.

На підставі вищевикладеного суд приходить до висновку про законність та обґрунтованість заявлених вимог.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й відрізних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Оскільки ОСОБА_1 та померлий ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 проживали однією сім`єю у період з 01.01.2004р. по 26.11.2019р., що становить не менше як п`ять років, ОСОБА_1 прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , так як подала у шестимісячний строк заяву до нотаріальної контори, позивач є спадкоємцем четвертої черги за законом житлової квартири АДРЕСА_2 після смерті ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 , однак через відсутність належних підтверджуючих документів спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не може реалізувати свого законного права на нотаріальне оформлення спадщини, то з метою захисту законного права позивача на спадщину суд визнає за необхідне позов задовольнити.

На підставі викладеного і керуючись ст.ст.10,11,76-80,133,141,258,259,263-265 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до Миколаївської міської ради задовольнити частково.

Встановити факт проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), з ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 3840 від 26.11.2019р., за адресою: АДРЕСА_1 з ІНФОРМАЦІЯ_6 по день смерті ОСОБА_2 ;

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), право власності на квартиру АДРЕСА_2 в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис про смерть № 3840 від 26.11.2019р.

В решті позовних вимог відмовити.

Рішення може бути оскаржено позивачем до Миколаївського апеляційного суду безпосередньо протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного тексту рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або про прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 28 листопада 2022 року.

Суддя Н.П. Черенкова