КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 760/169997/20 Головуючий у 1-й інст. - Українець В.В.
Апеляційне провадження 22-ц/824/8763/2022 Доповідач - Рубан С.М.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Рубан С.М.

суддів Заришняк Г.М., Кулікова С.В.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року у справі за позовом Кредитної спілки «Співдружність» до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про стягнення процентів за користування кредитними коштами,-

В С Т А Н О В И В :

У серпні 2020 року КС «Співдружність» звернулась до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 , з яких просила стягнути солідарно заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами в сумі 86 400 грн.

В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідно до договору про споживчий кредит № 190401/с від 23 квітня 2019 року, який був укладений між КС «Співдружність» та ОСОБА_3 , останньому видано кредит в сумі 30 000 грн на строк 24 місяці зі сплатою 73 % річних.

23 квітня 2019 року між КС «Співдружність» та ОСОБА_3 укладено Додатковий договір, згідно якого в разі прострочення останнім планового платежу повністю або частково з першого дня такого прострочення кредит буде вважатись кредитом з підвищеним ризиком, на суму залишку якого буде нараховуватись фіксована процентна ставка в розмірі 365 % річних.

Згідно з п.п. 3.4. кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: в першу чергу сплаті підлягають проценти за користування кредитом, а в другу чергу сума кредиту.

Відповідно до п. 5.1.7. договору у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту, позичальник зобов`язується сплатити нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення.

Забезпеченням виконання ОСОБА_3 зобов`язань по кредитному договору є укладений між КС «Співдружність» та ОСОБА_1 договору поруки № 190401/с від 23 квітня 2019 року, відповідно до якого ОСОБА_1 прийняв на себе обов`язок нести повну майнову відповідальність в разі невиконання ОСОБА_3 умов договору про споживчий кредит (включаючи повернення процентів за користування кредитом та можливої неустойки).

31 жовтня 2019 року внаслідок неналежного виконання умов договору приватним нотаріусом КМНО Бойко О.В. було вчинено виконавчий напис № 3070 про стягнення з ОСОБА_3 заборгованості на загальну суму 58 767 грн 71 к. боржником в рахунок погашення заборгованості сплачено 22 920 грн 64 к.

Станом на день звернення до суду з позовом відповідач уникає виконання зобов`язань за договором, не сплачує поточні та прострочені проценти за користування грошовими коштами.

02 вересня 2019 року відповідачам направлялись претензії № 187 та № 188 з вимогою погасити заборгованість, однак зазначені претензії залишені останніми без розгляду. Тому позивач звернувся із даним позовом до суду.

Рішенням Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року позов Кредитної спілки «Співдружність» - задоволено.

Стягнуто солідарно з ОСОБА_3 , ОСОБА_1 на користь КС «Співдружність» заборгованість по процентам закористування кредитними коштами в сумі 147000 грн.

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь КС «Співдружність» судовий збір у розмірі 1051 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КС «Співдружність» судовий збір у розмірі 1051 грн.

Не погоджуючись з рішенням суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій просила рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Посилається на те, що судом порушено норми матеріального та процесуального права, не враховано обставини, які мають суттєве значення для справи.

Посилається на те, що враховуючи п.3.4. укладеного кредитного договору сторона відповідача наголошувала у відзиві, що КС «Співдружність» повинні стягувати прострочену до повернення суму кредиту та прострочені проценти за користування кредитом, в даному випадку КС «Співдружність» подано позовну заяву з вимогою про стягнення виключно прострочених процентів.

Вказує, що ОСОБА_3 проходить військову службу в Збройних Силах України, однак суд першої інстанції прийняв до уваги відповідь з Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 15 грудня 2021 року в якому вказано про те, що в центрі та у підпорядкованих районних територіальних центрах інформація про ОСОБА_3 відсутня. Чому саме така інформація надійшла до суду відповідачу ОСОБА_1 не відомо.

При цьому вказує, що з довідки від 06 липня 2022 року ВЧ НОМЕР_1 вбачається, що з 19 березня 2018 року ОСОБА_3 проходить службу в Збройних Силах України.

Вважає, що судом безпідставно не застосовано до даних правовідносин п.15 ст.14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».

Від учасників справи відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Відповідно до ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, дійшла наступного висновку.

Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог суд першої інстанції вважав, що стороною відповідачів не надано суду будь-яких доказів на підтвердження проходження ОСОБА_3 військової служби, а з відповіді Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки Міністерства оборони України від 15 грудня 2021 року вбачається, що в центрі та у підпорядкованих районних територіальних центрах інформація про ОСОБА_3 відсутня.

Тому суд першої інстанції вважав, що пільги, встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на ОСОБА_3 не розповсюджуються.

Також суд першої інстанції вважав, що вимоги позивача щодо стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором є обґрунтованими.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

Виходячи з положень статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання:

1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються;

2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження;

3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин;

4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин;

5) чи слід позов задовольнити або в позові відмовити;

6) як розподілити між сторонами судові витрати;

7) чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення;

8) чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову (стаття 264 ЦПК України).

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено та апеляційним судом перевірено, що 23 квітня 2019 року між КС «Співдружність» та ОСОБА_3 укладено договір про споживчий кредит № 190401/с, на підставі якого останньому видано кредит в сумі 30 000 грн на строк 24 місяці зі сплатою 73 % річних (а.с. 10-14).

Звертаючись до Солом`янського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , позивач просив стягнути солідарно з відповідачів заборгованість зі сплати процентів за користування кредитними коштами в сумі 86 400 грн.

У лютому 2021 року позивачем подано суду заяву про збільшення розміру позовних вимог, згідно прохальної частини позивач просить стягнути солідарно з відповідачів заборгованість відповідача по поверненню процентів за користування кредитом станом на 16 лютого 2021 року у розмірі 147 000 грн (а.с. 86-92).

Відповідно до п.2 ч.2 ст.49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Згідно ч.3 ст.49 ЦПК України до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання у справі.

Розгляд справи по суті в порядку спрощеного провадження починається з відкриття першого судового засідання або через тридцять днів з дня відкриття провадження у справі, якщо судове засідання не проводиться (ч. 1 ст. 279 ЦПК України).

Разом з тим, відповідно до ч.3 ст.279 ЦПК України якщо для розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження відповідно до цього Кодексу судове засідання не проводиться, процесуальні дії, строк вчинення яких відповідно до цього Кодексу обмежений першим судовим засіданням у справі, можуть вчинятися протягом тридцяти днів з дня відкриття провадження у справі.

Строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом (ч.1 ст.120 ЦПК України).

Відповідно до ст. 126 ЦПК України право на вчинення процесуальної дії втрачається із закінченням строку, встановленого законом або судом. Документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення (ч.1 ст.127 ЦПК України).

Ухвалою Солом`янського районного суду м. Києва від 12 серпня 2020 року відкрито спрощене провадження у даній справі (а.с. 50).

Строк який давав право позивачу вчинити дії передбачені ч.2 ст.49 ЦПК України сплив 11 вересня 2020 року, позивач подав до суду заяву про збільшення розміру позовних вимог лише 26 лютого 2021 року. При цьому, матеріали справи не містить заяви позивача про поновлення пропущеного процесуального строку.

Колегія суддів вважає, що у суду першої інстанції були відсутні підстави для прийняття до розгляду заяви про збільшення позовних вимог від 26 лютого 2022 року, оскільки вказану заяву подано з пропуском строку, встановленого ч.3 ст.279 ЦПК України і позивач не заявляв клопотання про поновлення вказано пропущеного строку.

Відповідно до положень статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до положень статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п.1 ч.2 ст.11 ЦК України).

Згідно ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Відповідно до вимог ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Так, матеріалами справи підтверджено, що 23 квітня 2019 року між КС «Співдружність» та ОСОБА_3 укладено договір про споживчий кредит № 190401/с, на підставі якого останньому видано кредит в сумі 30 000 грн, що також підтверджується видатковим касовим ордером від 23 квітня 2019 року (а.с.15).

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюється договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Таким чином, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

23 квітня 2019 року між КС «Співдружність» та ОСОБА_3 укладено договір про споживчий кредит № 190401/с, на підставі якого останньому видано кредит в сумі 30 000 грн на строк 24 місяці зі сплатою 73 % річних (а.с. 10-14).

Також, цього дня 23 квітня 2019 року між КС «Співдружність» та ОСОБА_3 укладено Додатковий договір, згідно якого в разі прострочення останнім планового платежу повністю або частково з першого дня такого прострочення кредит буде вважатись кредитом з підвищеним ризиком, на суму залишку якого буде нараховуватись фіксована процентна ставка в розмірі 365 % річних (а.с. 18).

Згідно з п.п. 3.4. кредитного договору погашення кредиту та процентів за користування кредитом відбувається в такому порядку: в першу чергу сплаті підлягають проценти за користування кредитом, а в другу чергу сума кредиту.

Відповідно до п. 5.1.7. договору у випадку прострочення сплати частини або всієї суми кредиту, позичальник зобов`язується сплатити нараховані проценти за користування кредитом, виходячи з фактичного строку користування кредитом, включаючи день погашення.

Положеннями ч. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (в редакції, що діяла на час нарахування відсоків) визначено військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Стаття 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнена частиною 15 Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації».

Відповідно до прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» передбачено поширити дію пункту 3, підпункту 3 пункту 4, пункту 9 розділу І цього Закону на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних - з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч.1-3 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Частиною 2 ст.77 ЦПК України визначено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.ч.1,2,3 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожній фізичній або юридичній особі гарантовано право на розгляд судом протягом розумного строку цивільної, кримінальної, адміністративної або господарської справи, а також справи про адміністративне правопорушення, у якій вона є стороною.

У такий спосіб здійснюється «право на суд», яке відповідно до практики ЄСПЛ включає не тільки право ініціювати провадження, але й право розраховувати на «розгляд» спору судом (рішення у справі «Кутіч проти Хорватії», заява № 48778/99).

Рішеннями ЄСПЛ визначено, що право на доступ до суду має застосовуватися на практиці і бути ефективним (рішення у справі «Белле проти Франції» від 04 грудня 1995 року).

ЄСПЛ у своєму рішенні «Ефстратіу та інші проти Греції» (заява № 53221/14) вказує, що право на справедливий судовий розгляд могло вважатися ефективним лише якщо запити та зауваження сторін були «заслухані» по суті, тобто належним чином оцінені судовим органом. Іншими словами, метою статті 6 Конвенції є встановлення обов`язку для судового органу провести належну перевірку заяв, аргументів та доказів, наданих сторонами, без шкоди для оцінювання того, чи були вони відповідними.

Згідно наявного в матеріалах справи копії посвідчення офіцера № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , останній проходить службу у Збройних Силах України з квітня 2011 року (а.с. 37-35).

Указане також підтверджується наданою скаржником до апеляційної скарги довідки про проходження війської служби на майора ОСОБА_3 , яка приймається апеляційним судом (а.с.11-112).

Із вказаної довідки вбачається, що у період з квітня 2011 року по 14 січня 2020 року ОСОБА_3 проходив службу у Збройних Силах України на різних посадах та управліннях, а з 15 січня 2020 року він проходить службу у відділі координації центру цивільно-військового співробітництва об`єднаного штабу ВЧ НОМЕР_1 .

При цьому, суд апеляційної інстанції критично ставиться до наявної в матеріалах справи відповіді Київського міського територіального центру комплектування та соціальної підтримки від 15 грудня 2021 року № 16474, оскільки вказаний документ суперечить наявним в матеріалах справи доказам, зокрема, копії посвідчення офіцера № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 .

Приймаючи до уваги вказану відповідь від 15 грудня 2021 року № 16474 суд першої інстанції не надав належної оцінки копії посвідчення офіцера № НОМЕР_2 на ім`я ОСОБА_3 , що призвело до передчасного висновку про те, що пільги, встановлені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» на ОСОБА_3 не розповсюджуються.

Таким чином, апеляційним судом встановлено, що ОСОБА_3 проходить службу у Збройних Силах України, тому позичальник не мав нараховувативідповідачу відсотки за користування кредитом.

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції на указане уваги не звернув, внаслідок чого дійшов необґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог КС «Співдружність».

Відповідно до ч.1 ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є:

1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи;

2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими;

3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи;

4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Підсумовуючи викладене вище, та враховуючи, що суд не вірно застосував норми процесуального та матеріального права, неповно з`ясував обставини справи, висновки суду не відповідають встановленим обставинам справи та наявним в ній доказам, керуючись ст.376 ЦПК України апеляційний суд дійшов висновку про скасування рішення суду та ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог КС «Співдружність».

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Враховуючи те, що рішення суду першої інстанції скасовано з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог, тому з КС «Співдружність» підлягає стягненню сплачений ОСОБА_1 судовий збір за подання апеляційної скарги відповідно до квитанції №9023-15- від 20 червня 2022 року (а.с. 102) та квитанції від 15 липня 2022 року (а.с. 123), у сумі 3 153 грн.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 376, 381-384 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргупредставника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Солом`янського районного суду м. Києва від 26 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення наступного змісту.

У задоволенні позову Кредитної спілки «Співдружність» - відмовити.

Стягнути з Кредитної спілки «Співдружність» на користь ОСОБА_1 3 153 грн судового збору.

Постанова набирає законної сили з дня прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді