КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
№ апеляційного провадження: 22-ц/824/7456/2022
Головуючий у суді першої інстанції: Коваль О.А.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Немировська О.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Немировської О.В.

суддів - Махлай Л.Д., Ящук Т.І.

при секретарі - Лащевській Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за позовом Приватного підприємства «ТІНЕК-С» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором оренди,

за апеляційною скаргою Приватного підприємства «ТІНЕК-С» на рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року,

встановив:

у листопаді 2020 року позивач звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з відповідача на його користь заборгованість за договором оренди в розмірі 57 904 грн., інфляційні втрати в розмірі 696 грн. 05 коп. та три відсотки річних в розмірі 606 грн. 93 коп. Також позивач просив стягнути з відповідача на його користь неустойку в розмірі 106 639 грн. 58 коп. за прострочення повернення орендованого майна та зобов`язати його передати приміщення за актом прийому-передачі.

Ухвалою Подільського районного суду м.Києва від 29 січня 2021 року справу передано до Святошинського районного суду м. Києва за підсудністю.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, позивач подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати та ухвалити у справі нове рішення, яким позов задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду обставинам справи.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 просив рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши доповідь судді Немировської О.В., пояснення представника ПП «Тінек-С» - Ткаченка Р.Ю., ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_2 , дослідивши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на те, що 21 травня 2019 року між ним та ОСОБА_1 було укладено Договір оренди нежилого приміщення АДРЕСА_1 строком до 20 травня 2020 року. Зазначав, що на момент звернення до суду з позовом приміщення йому відповідачем повернуто не було, а тому просив стягнути орендну плату за період з квітня 2020 року по листопад 2020 року, інфляційні втрати та 3% річних за прострочення виконання зобов`язання, а також неустойку в розмірі подвійної плати за найм приміщення за час прострочення його повернення відповідно до ч. 2 ст. 785 ЦК України.

Рішенням Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року в задоволенні позову було відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що орендоване приміщення фактично було повернуто позивачу до закінчення строку дії договору, а тому підстави для стягнення заборгованості за заявлений період, а також інфляційних втрат, 3% річних та неустойки відсутні. Такий висновок суду є законним та обґрунтованим, відповідає встановленим у справі обставинам.

Суд першої інстанції правильно застосував норми матеріального права та послався на положення ст.526, 530, 599, 610-612 ЦК України.

У своїй апеляційній скарзі позивач посилається на те, що судом першої інстанції не було враховано те, що укладеним договором сторони передбачили передачу орендованого майна за актом прийому-передачі, відповідний акт відповідачем не складався, а тому у встановленому законом та договором порядку приміщення передане орендарем не було. Однак, такі доводи апеляційної скарги є необґрунтованими та не можуть бути підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, 21 травня 2019 року між ПП «ТІНЕК-С», як орендодавцем, та ОСОБА_1 , як орендарем, було укладено Догові оренди № 388/05-19, відповідно до умов якого орендодавець передав орендарю в оренду нежиле приміщення АДРЕСА_1 на строк до 20 травня 2020 року зі сплатою орендної плати в розмірі 7 238 грн. щомісячно.

Частиною 1 ст. 759 ЦК України визначено, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк.

Статтею 773 ЦК України визначено, що наймач зобов`язаний володіти та/або користуватися річчю відповідно до її призначення та умов договору.

Згідно з ч. 1 ст. 783 ЦК України наймодавець має право вимагати розірвання договору найму, якщо наймач володіє та/або користується річчю всупереч договору або призначенню речі.

У своїй позовній заяві та апеляційній скарзі позивач стверджує про те, що укладеним договором сторони погодили обов`язок орендаря ОСОБА_1 після закінчення строку оренди передати орендоване приміщення орендодавцеві за актом прийому-передачі, обов`язок зі складення якого покладено також на орендаря. При цьому позивач посилався на п. 2.2 та 4.3 Договору оренди.

Так, пунктом 2.2 Договору оренди, який є предметом розгляду у даній справі, сторони погодили, що орендоване майно передається орендарю, тобто ОСОБА_1 , згідно з актом прийому передачі, який підписується сторонами договору та є його невід`ємною частиною. Також вказаним пунктом сторони погодили, що обов`язок складання Акту прийому-передачі покладається на сторону, що передає приміщення. Пунктом 4.3 Договору сторони узгодили, що після закінчення терміну оренди орендар зобов`язаний повернути орендодавцю орендоване майно за актом прийому-передачі.

Обов`язки орендаря у разі припинення договору найму визначені у ст. 785 ЦК України. Так, частиною 1 вказаної статті визначено, що у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.

Звертаючись до суду з позовними вимогами, позивач посилався лише на те, що відповідачем не було складено Акт прийому-передачі приміщення, тоді як самого факту передачі приміщення він не заперечував. Позивачем не було надано будь-яких доказів на підтвердження того, що відповідач продовжував займати приміщення після закінчення терміну дії оренди, а також того, що він був позбавлений доступу до нього. Позовна заява та апеляційна скарга не містять доводів про те, у зв`язку з чим позивач був позбавлений можливості потрапити у належне йому приміщення для огляду та встановлення перебування у ньому відповідача поза межами строку дії договору. Із письмовими вимогами про повернення приміщення або сплати коштів за користування майном позивач до відповідача не звертався.

Сама по собі відсутність в даному випадку підписаного Акту прийому-передачі приміщення не свідчить про реальне користування відповідачем орендованого приміщення та порушення прав позивача на його повернення у строк, обумовлений договором.

Також судом першої інстанції вірно взято до уваги покази допитаних в судовому засіданні свідків про те, що позивач був обізнаний про залишення відповідачем приміщення.

Порушення порядку повернення орендованого майна, встановленого договором, а саме в частині складення та підписання акту прийому-передачі приміщення, саме по собі не свідчить про порушення відповідачем терміну повернення предмету оренди, а тому підстави для стягнення з відповідача орендної плати поза межами строку дії договору та неустойки за прострочення повернення орендованого майна відсутні.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Таким чином, судом першої інстанції було повно та всебічно встановлено обставини справи, перевірено їх доказами, правильно застосовано норми матеріального права при дотриманні норм процесуального права, доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують, а тому рішення слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 382 ЦПК України, суд

постановив:

апеляційну скаргу Приватного підприємства «ТІНЕК-С» залишити без задоволення, а рішення Святошинського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду в касаційному порядку протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови виготовлено 15 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді