Справа № 357/7622/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(ЗАОЧНЕ)

22 листопада 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого судді - Ярмола О. Я. ,

при секретарі - Пустова Ю. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в місті Біла Церква, в залі суду №5 цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради Київської області про стягнення додаткових витрат на дитину та визначення місця проживання дитини,-

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернулася до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому просить суд визначити місце проживання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 та стягнути з відповідача додаткові витрат на дитину, одноразово, в сумі 3300 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог ОСОБА_1 посилається на те, що вона та відповідач ОСОБА_2 є батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , сторони розірвали шлюб, проживають окремо, дитина перебуває на утриманні матері. Позивачем створені всі необхідні умови для життя доньки ОСОБА_4 . На даний час позивач разом з донькою проживають в м.Біла Церква, у квартирі, яка належить на праві приватної власності батькам позивача, вказана квартира відповідає усім необхідним вимогам та умовам для проживання доньки та її всебічного і повного розвитку. ОСОБА_1 опікується життям та здоров`ям доньки, приймає активну участь у вихованні дитини, має стабільне матеріальне становище і матеріально утримує свою доньку, оздоровлює. Позивач вказала, що не заперечує і ніколи не перешкоджає батькові дитини, зустрічатися і спілкуватися з дочкою, зі свого боку сприяє тому, щоб дитина через розлучення батьків не була позбавлена піклування батька, але на даний час сторони не дійшли згоди щодо місця проживання їхньої дитини, оскільки відповідач не визнає такого права за позивачем.

Також позивач зазначає, що донька ОСОБА_4 відвідує денний заклад «Планету дитинства», де за дитиною здійснюють догляд. Всього за перебування дитини в цьому закладі позивач здійснила оплату послуг в розмірі 6600 грн. Зважаючи на те, що дитина потребує постійної батьківської уваги і значної допомоги, відповідач на даний час ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по утриманню дитини, забезпеченню її духовного та морального розвитку. Тому позивач зазначає, що, виходячи з рівності участі батьків в утриманні дитини, з відповідача підлягає стягненнюна користь позивача половина вартості додаткових витрат у розмірі 3300 грн.

Процесуальні дії та рішення у справі.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи вказану справу передано на розгляд судді Ярмолі О.Я.

01.09.2022р. здійснено запити щодо витребування відомостей про реєстрацію місця проживання відповідача по справі.

Ухвалою суду від 01.09.2022 року було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання (а.с.36).

Ухвалою суду від 01.09.2022 року було витребувано у Служби в справах дітей БМР висновок щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини (а.с.37,38).

09.09.2022 року засобами електронного зв`язкуУправління ДМС у Луганській області повідомив суд, що наявні обліки відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання УДМС у Луганській області залишились на тимчасово окупованій території України (м.Луганськ), перевірити місце реєстрації місця проживання відповідача та надати будь-яку інформацію про особу є неможливим (а.с.42).

12.10.2022 року позивач подала клопотання про долучення до матеріалів справи доказів (а.с.54).

26.10.2022 року ухвалою, занесеною до протоколу судового засідання, було закрито підготовче провадження та призначено справу до розгляду по суті на 22.11.2022 (а.с.61).

17.11.2022 року засобами електронного зв`язку на виконання ухвали суду надійшов висновок ССД БМР щодо вирішення спору про визначення місця проживання дитини (а.с.67,68).

Позивачка в судове засідання не з`явилася, представник позивача адвокат Пишна С.Ю. подала суду заяву в якій вказала що позовні вимоги підтримує, просить провести розгляд справи без участі позивача та її представника, судові витрати залишити за позивачкою.

В судове засідання відповідач повторно не з`явився, про день та час розгляду справи був повідомлений належним чином, жодних клопотань чи заперечень суду не подав, та відповідно до положень ч.11 ст.128, 130 ЦПК України вважається, що відповідач повідомлений належно про розгляд справи.

Третя особа по справі, в судове засідання не направили свого представника, про день та час розгляду справи були повідомлені належним чином. Служба у справах дітей Білоцерківської міської ради подали Висновок щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини.

На підставі ст. 280 ЦПК України, з урахуванням думки сторони позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи.

На підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою технічного засобу не здійснюється.

З`ясувавши позицію позивача та третьої особи у справі, дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення.

Фактичні обставини справи.

Судом встановлено, що з 16.07.2011 року ОСОБА_1 перебувала в шлюбі з ОСОБА_2 . Наведене підтверджено копією свідоцтва про шлюб (а.с.14).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду від 27.09.2019 року шлюб сторін було розірвано /справа № 357/4998/19 / ( а.с.16).

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Наведене стверджується копією свідоцтва про народження серія НОМЕР_1 від 16.06.2016 року (а.с. 15).

Встановлено, що дитина наразі проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_2 за адресою: АДРЕСА_1 , а зареєстроване місце їх проживання: АДРЕСА_2 . Наведене підтверджено довідкою від 01.06.2018 року про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (а.с.17,18).

За судовим наказом Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 22.08.2022 року з ОСОБА_2 були стягнуті аліменти на користь позивача ОСОБА_1 на утримання ддоньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1 / 4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця починаючи з 19.02.2022 року і до досягнення дитиною повноліття (а.с.26).

Встановлено, що малолітня ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відвідувала дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) комбінованого типу №26 «Струмочок» з 03.09.2018 року по 01.06.2022 року. Наведене підтверджується довідкою завідувача ДНЗ №26 від 08.08.2022 №01-29/26 ( а.с.19).

Відповідно до характеристики Дошкільного навчального закладу (ясла-садок) комбінованого типу №26 «Струмочок», вбачається, що ОСОБА_5 проживає разом з матір`ю, яка приділяє належну увагу вихованню доньки, цікавиться успіхами дитини, відвідує батьківські збори. Програму дитячого садочка ОСОБА_5 засвоює гарно. На заняттях проявляє активність та інтерес, розвинена добре. Батько дитини ОСОБА_2 , в садочку не з`являється участі у вихованні дитини не приймає (а.с. 21).

Встановлено, що з 22.07.2022 року малолітня ОСОБА_5 відвідує денний заклад «Планету дитинства», ФОП ОСОБА_6 за адресою: АДРЕСА_3 (а.с.22).

Згідно квитанції від 11.08.2022р. позивачка оплатила за догляд за дитинолю в дитячому закладі 6600 грн. (а.с.55)

Згідно медичної довідки від № 91/3 від 01.08.2022 року ОСОБА_5 перебуває під наглядом лікаря ОСОБА_7 який працює в ТОВ «Медікал Сервіс» та з якою позивач уклала декларацію про вибір лікаря. На прийом з моменту заключення декларації, з приводу здоров`я дитини зверталась мама ОСОБА_1 (а.с.9)

Згідно характеристики матері ОСОБА_1 , яка працює в АТ «Ощадбанк» провідним економістом, за період роботи зарекомендувала себе досвідченим та кваліфікованим працівником. ОСОБА_1 має високі ділові якості та уміння, професійну компетентність, проявила себе виключно з позитивного боку, своїми професійними якостями повністю відповідає займаній посаді (а.с.23).

Згідно довідки Філії Головного управління по м.Києву та Київській області АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 працює провідним економістом її заробіток з січня 2021 по грудень 2021 року складав 172 061,52 грн., з січня 2022 по липень 2022 року складає 175 273,55 грн. (а.с.24,25).

Встановлено, що за Рішенням виконавчого комітету Білоцерківської міської ради від 11.11.2022 року № 761 «Про надання до суду висновку щодо вирішення судового спору про визначення місця проживання дитини» затверджено Висновок про визначення місця проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , разом з її матір`ю ОСОБА_1 (а.с. 67,68).

Із вказаного висновку вбачається, що мати малолітньої ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , а фактично разом з дочкою проживають за адресою: АДРЕСА_1 . 21.09.2022 року центром соціальних служб було проведено оцінку потреб сім`ї. За результатами оцінювання встановлено, що ОСОБА_1 проживає в двокімнатній квартирі, разом з нею проживають дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дідусь ОСОБА_8 та бабуся ОСОБА_9 . В помешканні створені безпечні та належні умови для проживання дитини, є меблі та побутова техніка. Дитина має окреме спальне місце, місце для навчання та розвитку. Позивач працевлаштована має постійний дохід. Позивач самостійно виховує і утримує свою доньку. Батько малолітньої, ОСОБА_2 , на даний час проживає на непідконтрольній Україні території в м.Хрустальний (Красниий Луч), Луганська область, зв`язку з батьком немає (а.с.67,68).

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Частиною третьою статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до ч. 8 ст.7 СК України регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Згідно положень ст.29 ЦК України місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я, в якому вона проживає.

За ст.160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків.

У ч. 1 ст.157 СК України передбачено, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно.

Згідно ст.141 цього Кодексу мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27.02.1991 року , яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини (стаття 9 Конвенції про права дитини).

Відповідно до статті 18 цієї Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Наведеними нормами закріплено основоположний принцип забезпечення найкращих інтересів дитини, якого необхідно дотримуватися, зокрема, при вирішенні питань про місце проживання дитини у випадку, коли її батьки проживають окремо; про тимчасове розлучення з одним із батьків у зв`язку з необхідністю виїхати за межі країни, у якій визначено місце проживання дитини, з іншим із батьків з метою отримання освіти, лікування, оздоровлення та з інших причин, обумовлених необхідністю забезпечити дитині повний і гармонійний фізичний, розумовий, духовний, моральний і соціальний розвиток, а також необхідний для такого розвитку рівень життя.

Базові положення принципу забезпечення найкращих інтересів дитини покладені в основу багатьох рішень ЄСПЛ, у тому числі шляхом застосування статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року N 475/97-ВР.

Відповідно до статті 8 Конвенції кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Ця стаття охоплює, зокрема, втручання держави в такі аспекти життя, як опіка над дитиною, право батьків на спілкування з дитиною, визначення місця її проживання.

Відповідно до ст. 151 СК України батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини. Батьки мають право залучати до виховання дитини інших осіб, передавати її на виховання фізичним та юридичним особам. Батьки мають право обирати форми та методи виховання, крім тих, які суперечать закону, моральним засадам суспільства.

В ст.150 СК України передбачені обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини. Так, у вказаній статті зазначено, що батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини. Батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя. Батьки зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї. Забороняються будь-які види експлуатації батьками своєї дитини. Забороняються фізичні покарання дитини батьками, а також застосування ними інших видів покарань, які принижують людську гідність дитини.

Згідно ч.1 ст.161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. В ч. 2 цієї ж статті вказано, що орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який, зокрема, вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 07 грудня 2006 року №31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, статті 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Згідно ч. 1-2 ст. 155 Сімейного Кодексу України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.

Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 01 липня 2017 року у справі «М.С. проти України» (заява № 2091/13) наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

При вирішенні спору щодо місця проживання дитини, суд бере до уваги, що мати дитини ОСОБА_1 в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки, переймається життям, здоров`ям, належним вихованням своєї доньки, організовує її відпочинок, суд враховує матеріальне забезпечення матері, її працевлаштування.

Суд враховує Висновок органу опіки та піклування ВК БМР щодо доцільності проживання малолітньої разом з її матір`ю ОСОБА_1 .

Враховуючи вищевикладене, суд вважає, що з метою забезпечення саме інтересів малолітньої дитини, враховуючи вік ОСОБА_4 , необхідно визначити місце проживання дитини з матір`ю.

Також, суд вважає за потрібне в рішенні попередити обох батьків дитини про обов`язковість виконання ними своїх батьківських обов`язків стосовно малолітньої ОСОБА_4 , лише, в її інтересах.

Щодо позовних вимог про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину, суд входить з наступного.

Згідно із частиною першою статті 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними у кожному конкретному випадку.

Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, суди повинні враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.

За положеннями частини другої статті 185 СК України розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.

Аналіз указаних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу, тощо. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких обставин підлягає доведенню в судовому засіданні особою, яка пред`явила такий позов.

За приписами ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивачем не доведено існування особливих обставин, які зумовили б необхідність платного відвідування дитини закладу «Планета дитинства», не наведено мотивів вибору дитячого закладу, що, зокрема, залежить від матеріальних можливостей та бажання батьків, а також погодження такого вибору з батьком дитини.

Відвідування дитиною дитячого закладу, де за нею здійснюють догляд не відноситься до тих особливих обставин, які передбачають можливість стягнення додаткових витрат з батьків на утримання дитини. Отже, такі витрати не є додатковими витратами, які викликані особливими обставинами, у розумінні статті 185 СК України.

У витратах, понесених при звичайному способі життя, хоча вони і будуть додатковими, але не викликаними особливими обставинами, участь другого з батьків не є обов`язковою.

Такі висновки відповідають правовій позиції, що викладена у постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі № 569/6838/15-ц, від 26 серпня 2020 у цивільній справі № 336/1488/19.

З огляду наведеного, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача додаткових витрат на дитину. Позивач скористалася своїм правом на судовий захист, однак її позиція не знайшла свого підтвердження в ході судового розгляду спору.

Судовий збір позивач просила залишити за собою.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 7,141,150,155, 157,159, 160, 161 СК України, ст.ст. 12, 13, 133, 137, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов задовольнити частково.

Визначити місце проживання малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 разом з матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В задоволенні іншої частини позовних вимог - відмовити.

Заочне рішення може бути оскаржене позивачем до Київського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Заочне рішення може бути скасоване Білоцерківським міськрайонним судом за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яку може бути подано до суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено 01.12.2022 року.

СуддяО. Я. Ярмола