Справа № 947/5090/22
Провадження № 2/947/1769/22
Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Свистуновій Є.С. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору довічного утримання, -
Позивач звернулася до суду з позовом посилаючись на ті обставини, що 03.12.2019 року між нею та відповідачем було укладено Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Сальніковою З.В. за реєстровим №5-1898. Оскільки відповідач з моменту укладання договору довічного утримання не виконує взяті на себе обов`язки, позивач звернулася до суду задля розірвання договору довічного утримання. Крім цього просила стягнути з відповідача понесені судові витрати.
У справі 14.04.2022 року відкрито загальне позовне провадження.
Ухвалою суду від 26.08.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Відповідач відзиву не надала, до суду повернулося поштове повідомлення з відміткою «адресат відсутній».
Представник позивача, адвокат Атаманчук Н.С., позов підтримала, не заперечувала проти заочного розгляду справи.
Оскільки відповідач була належним чином повідомлена про дату, час і місце судового засідання (ст. 128 ЦПК), в судове засідання не з`явилася без поважних причин, а представник позивача не заперечувала проти проведення заочного розгляду справи, судом було постановлено ухвалу про заочний розгляд справи, що відповідає вимогам статей 280-281 ЦПК України.
Судом на підставі ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку із неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд вважає позов таким, що підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 03.12.2019 року між позивачем, ОСОБА_1 , та відповідачем, ОСОБА_2 , було укладено Договір довічного утримання, посвідчений державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Сальніковою З.В. за реєстровим №5-1898.
З дослідженого судом договору довічного утримання вбачається, що ОСОБА_1 передала у власність ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Відповідач, в свою чергу зобов`язувалась довічно утримувати позивача, забезпечувати її матеріально та вчиняти інші передбачені Договором довічного утримання дії (підпункти 4.1 - 4.6 пункту 4 Договору довічного утримання), а саме: довічно утримувати ОСОБА_1 ; забезпечувати її їжею, одягом, ліками, необхідною допомогою; виконувати дрібний ремонт квартири; забезпечувати прибирання квартири не менше одного разу на тиждень; здійснювати догляд і ін.
Відповідно до п. 5 договору довічного утримання вартість матеріального забезпечення відповідачем позивача повинна становити 2500 грн. на місяць з урахуванням індексації.
При посвідчені Договору довічного утримання державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у місті Одеса Сальніковою З.В. було накладено заборону відчуження на квартиру АДРЕСА_1 , що підтверджується посвідчувальним написом нотаріуса на Договорі довічного утримання та Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію обтяження №191268997 від 03.12.2019.
У вказаній квартирі ОСОБА_1 зареєстрована та постійно проживає з 12.02.1975 року, що підтверджується відміткою у паспорті громадянина України.
ОСОБА_1 є особою похилого віку, на момент укладання Договору довічного утримання їй було 89 років.
Судом досліджені квитанції про сплату комунальних послуг за адресою: АДРЕСА_2 , з яких вбачається, що ОСОБА_1 самостійно сплачує комунальні платежі.
Отже, після укладення Договору довічного утримання ОСОБА_2 не надавала грошові кошти у вигляді матеріального забезпечення ОСОБА_1 та не виконує обов`язки, передбачені договором.
З Витягу про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб, виданого 16.02.2022 року Виконавчим комітетом Ружинської селищної ради Житомирської області вбачається, що ОСОБА_2 зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_3 .
Матеріали справи не містять доказів того, що відповідач особисто здійснює забезпечення позивача їжею, одягом, ліками, необхідною допомогою; виконує дрібний ремонт квартири; забезпечує прибирання квартири не менше одного разу на тиждень; здійснює догляд за позивачем. Окрім цього, відповідачем не надані докази залучення сторонніх осіб до здійснення догляду за позивачем.
Відповідачем не надано доказів здійснення матеріального забезпечення позивача щомісячно у розмірі 2500 грн з урахуванням індексації.
Судом досліджений акт, складеним за участю громадян ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , який засвідчено КП «ЖКС «Вузівський» (дільниця №1) 27.01.2022 року, відповідно до якого особи свідчать, що ОСОБА_2 не проживає та ніколи не проживала у АДРЕСА_2 , не здійснює догляд за ОСОБА_1 , не допомагає їй матеріально, жодним чином не утримує її (в т.ч. не забезпечує її їжею, одягом та ін.) та ніяк не допомагає по господарству.
У судовому засіданні 04.10.2022 року допитані свідки. Свідок ОСОБА_5 пояснила, що вона є сусідкою позивача, відповідача бачила лише одного разу разом з позивачем, яка представила відповідача як свою племінницю, свідку відомо про укладення договору довічного утримання між сторонами, позивач самостійно веде господарство, по господарству позивачу час від часу допомагає ОСОБА_8 , їй відомо, що відповідач відвідувала позивача в кінці 2021 року, під час перебування відповідача у квартирі вона чула сварку. Свідок ОСОБА_7 пояснила, що знайома зі сторонами, їй відомо про укладення договору довічного утримання, свідок була в гостях у позивача в той час, коли у квартирі перебувала відповідач, під час розмови позивач просила у відповідача поклеїти шпалери у коридорі, відповідач відмовила. Свідок ОСОБА_9 пояснила, що по сусідству з позивачем проживає її син та вона часто буває у сина, допомагає по догляду за дитиною, відповідач відвідувала позивача в кінці 2021 року, під час перебування відповідача у квартирі вона чула сварку, по господарству позивачу допомагає ОСОБА_8 .
На підставі ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого немайнового або майнового права та інтересу.
Згідно ч. 3 ст. 12 та ч.1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Загальними засадами цивільного законодавства є: свобода договору; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність (п. 3, 5, 6 ч. 1 ст. 3 Цивільного кодексу України.
Відповідно до ч.1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Частиною 5 ст. 203 ЦК України передбачено, що правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Керуючись положеннями ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ч. 1 ст. 744 ЦК України за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.
Згідно до ч. 1 ст. 745 ЦК України договір довічного утримання (догляду) укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.
Відповідно до ч. 1 ст. 749 ЦК України у договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача.
Згідно із ч. 1 ст. 752 ЦК України матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.
Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини.
Частиною 1 ст. 756 ЦК України визначені правові наслідки розірвання договору довічного утримання (догляду), а саме: у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення. У цьому разі витрати, зроблені набувачем на утримання та (або) догляд відчужувача, не підлягають поверненню.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Згідно до частини другої статті 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
За правилами частини п`ятої статті 263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У Постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 жовтня 2019 року у справі № 347/1273/16 зроблено наступний висновок: «Відповідно до пункту 1 частини першої статті 755 ЦК України договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини. Положення частини першої статті 755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення статті 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.
Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у Постанові від 13 травня 2021 року у справі справа № 752/818/17 зроблено висновок, що саме відповідач у випадку належного виконання умов договору має можливість надати відповідні докази цього, оскільки позивач у такому випадку позбавлена об`єктивної можливості надати докази невиконання умов договору щодо сплати щомісячного грошового утримання, оскільки відсутність дій свідчить про відсутність доказів на підтвердження їх вчинення».
Щодо позовної вимоги в частині стягнення з відповідача судових витрат суд зазначає наступне.
Відповідно до вимогст.15 ЦПК України, учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони.
Пунктом 4 частини 1ст. 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
21.01.2022 року між ОСОБА_1 та АО «Акуліч та партнери» укладено Договір про надання правової (правничої) допомоги №02/01/22.
Представником позивача надано заяву про розподіл судових витрат до суду з детальним описом витрат на правову допомогу і додатки на підтвердження вказаного.
У відповідності до п. 48 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», від 17.10.2014 року, витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а і у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів).
У постанові від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19 Об`єднана палата Верховного Суду дійшла висновків, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
У п. 35, 36, 47 додаткової постанови від 19 лютого 2020 року у справі №755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що у разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.
В ухвалі від 11.02.2019 року, по справі №335/9780/15-ц, Касаційний цивільний суд Верховного Суду зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських послуг (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхньої вартості, виходячи з конкретних обставин справи.
Відповідно до ст. 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, у тому числі, питання щодо розподілу між сторонами судових витрат.
На підставі ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Судовий збір у справі сплачено позивачем у сумі 6000 грн. при зверненні до суду та підлягає стягненню з відповідача в повному обсязі.
Виходячи з системного аналізу наведених норм права та доказів, вивчених у судовому засіданні, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 3, 16, 626, 629, 744, 745, 749, 752, 651, 755, 756 ЦК України; ст.ст.3,12, 15, 43, 76, 77, 81, 137, 141, 258-259,263-265,267,354,355 ЦПК України, суд, -
Розірвати Договір довічного утримання, укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , посвідчений 03.12.2019р. державним нотаріусом Київської державної нотаріальної контори у м.Одеса Сальниковою З.В. та зареєстрований в реєстрі за №5-1898
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання через суд першої інстанції.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя Бескровний Я. В.