Справа № 128/2118/21
РІШЕННЯ

Іменем України

28 листопада 2022 року місто Вінниця

Вінницький районний суд Вінницької області в складі:

судді Карпінської Ю.Ф.,

за участі секретаря Дусанюк Н.О.

у відсутності учасників справи,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, і зобов`язання вчинити певні дії,

УСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом. Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому на праві приватної власності належать нежитлові приміщення свинарника № 2 - «А», а також тамбур - склад «а» та тамбур - склад «a1» загальною площею 613,5 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 29.03.2019, індексний номер 161573831. Вищевказане нерухоме майно знаходиться на земельній ділянці з кадастровим номером :02:009:1256 загальною площею 4,6164 га. Також на цій земельній ділянці знаходяться нежитлові приміщення: свинарника № 3 - «А» з прибудовами «а» та «a1» загальною площею 475,6 кв. м, а також водонапірна башта - «Б» та артезіанська свердловина - № 1, які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , та належать ОСОБА_3 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2018, індексний номер 145808049; свинарника № 5 - «А» загальною площею 180,2 кв. м, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_2 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2018, індексний номер 145807455; нежитлові приміщення свинарника № 4 - «А» з прибудовами «а, a1, a2, а3,а4,а5» загальною площею 922,2 кв. м, а також силосна яма - № 1 та колодязі для стоків «№ 2, №3, №4», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 та належать ОСОБА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.12.2018, індексний номер 148088664; свинарника № 1 - «А» з прибудовою кормокухні «а» та прибудовою «a1» загальною площею 683,8 кв. м, за адресою: АДРЕСА_1 , які належать на праві спільної часткової власності по 1/2 частки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.11.2018, індексний номер 145806535 та індексний номер 145806461 від 19.11.2018 відповідно; земельна ділянка з кадастровим номером :02:009:1256 загальною площею 4,6164 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка рахується як несільськогосподарські угіддя (землі під сільськогосподарськими будівлями та дворами) i призначена для обслуговування сільськогосподарських дворів перебуває в користуванні ОСОБА_4 на підставі договору оренди, що стверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права від 24.11.2017, індексний номер 105006724.

Враховуючи положення ч.ч. 1, 2 ст. 120 Земельного кодексу України, а також керуючись положеннями ч. 6 ст. 118, ч. 1 ст. 121, ч. 1 ст. 122 Земельного кодексу України, 22 березня 2019 року позивач ОСОБА_1 звернувся до органу місцевого самоврядування за місцем знаходження земельної ділянки Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області із клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:009:1256 за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,0000 га, яка необхідна для обслуговування належного йому на праві власності нерухомого майна. Натомість рішенням 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 21 від 29 травня 2019 року позивачу відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,0000 га. Відмову відповідач мотивував тим, що рішенням 42 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради від 30.01.2019 № 21 надано ОСОБА_4 дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 4,6164 га, кадастровий номер :02:009:1256 за адресою: АДРЕСА_1 із земель сільськогосподарського призначення (для обслуговування господарських дворів) на п`ять окремих земельних ділянок без зміни цільового призначення. Позивач вважає відмову відповідача у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,0000 га протиправною. Позивач вважає, що його клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення йому у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,0000 га відповідало вимогам ч. 2 ст. 123 ЗК України. Відтак, посилання відповідача на ту обставину, що рішенням 42 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради від 30.01.2019 № 21 надано іншому співвласнику дозвіл на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 4,6164 га кадастровий номер 0:02:009:1256 на п`ять окремих земельних ділянок без зміни цільового призначення, є протиправним, оскільки відповідачем не надано доказів виготовлення та затвердження технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки площею 4,6164 га, кадастровий номер 0:02:009:1256 на п`ять окремих земельних ділянок. Жодних передбачених законом підстав для відмови йому у реалізації його права на отримання у власність земельної ділянки розміром до 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства немає. Таким чином, позивач вважає, що відповідач, відмовляючи у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, діяв протиправно, всупереч передбаченим нормам Земельного кодексу України, а тому, на його думку, наявні підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення.

Крім того, позивач заявляє також i позовну вимогу про зобов`язання відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою. Вказану позовну вимогу обґрунтовує тим, що повноваження щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи надання мотивованої відмови у його наданні регламентовано ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок ix реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл a6o не надати (відмовити). За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними. Також, статтею 13 Конвенції про захист прав людини i основоположних свобод (право на ефективний засіб юридичного захисту) передбачено, що кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження. При цьому, під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект. Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав. Тому позивач вважає, що доцільним та ефективним способом захисту його прав та інтересів є зобов`язання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,0000 га із земельної ділянки площею 4,6164 га з кадастровим номером 0:02:009:1256, розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , у власність для ведення особистого селянського господарства на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області.

Розгляд даної справи в порядку цивільного судочинства позивач обґрунтовує тим, що має майновий інтерес щодо конкретного об`єкта нерухомого майна - земельної ділянки, на якій розташовані належні йому на праві приватної власності нежитлові приміщення. На даній земельній ділянці знаходиться нерухоме майно, яке належить іншим особам: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , які теж мають майнові права щодо частин вказаної земельної ділянки. Тому в даному випадку може виникнути спір з приводу володіння та користування земельною ділянкою, спір про право цивільне, який не підлягає розгляду у порядку адміністративного судочинства, оскільки оскаржуване рішення органу місцевого самоврядування створює перепони в реалізації позивачем права на отримання земельної ділянки під час здійснення, встановленої діючим законодавством, процедури щодо надання її у власність.

За вищевказаних обставин позивач ОСОБА_1 просить визнати протиправним та скасувати рішення 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 21 від 29 травня 2019 року, яким відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,0000 га; зобов`язати Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою та надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,0000 га; стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати згідно з квитанціями.

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 30.07.2021 відкрито провадження у даній справі та призначено підготовче засідання.

27.08.2021 від третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 надійшли аналогічні за змістом письмові пояснення, в яких вони погоджуються з твердженням позивача про те, що жодних передбачених законом підстав для відмови у реалізації його права на отримання у власність земельної ділянки розміром до 2,0000 га для ведення особистого селянського господарства немає. Тому, на їх думку, наявні підстави для визнання протиправним та скасування оскаржуваного рішення. Також зазначають, що спір з позивачем щодо меж земельної ділянки у них відсутній, проти задоволення його позову не заперечують та просять справу розглянути за їх відсутності

Ухвалою судді Вінницького районного суду Вінницької області від 27.08.2021 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

28.10.2021 від представника відповідача Стрижавської селищної ради Форостяної О. надійшов відзив на позовну заяву, який обґрунтований тим, що позивач у своєму клопотанні зазначив розташування бажаної земельної ділянки на місці, де знаходяться будівлі інших фізичних осіб. Тобто, передача вказаної земельної ділянки у власність буде порушувати права інших власників нерухомого майна, що є недопустимим. Крім того, орган місцевого самоврядування не може приймати рішення, що будуть суперечити Генеральному плану населеного пункту та іншій містобудівній документації. На сьогоднішній день затверджений Генеральний план смт Стрижавка. Рішення про його затвердження є чинним. Відповідно клопотання позивача суперечить Генеральному плану, а отже, селищна рада не може прийняти рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою, який буде суперечити Генеральному плану смт Стрижавка. Бажана позивачем земельна ділянка знаходиться у зоні комерційного призначення В-7. Зона утворюється з метою поступової переорієнтації промислових, комунальноскладських та інших амортизованих підприємств на комерційні види використання. Тобто, дана земельна ділянка не може використовуватись для ведення особистого селянського господарства. Також вважають, що прийняття рішення про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою є втручанням в дискреційні повноваження органу державної влади, перебиранням судом повноважень суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесено розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою. Тому відповідач просить у позові відмовити в повному обсязі.

12.11.2021 від позивача ОСОБА_1 надійшла відповідь на відзив Стрижавської селищної ради. У відповіді позивач зазначає, що твердження відповідача про те, що передача вказаної земельної ділянки у власність буде порушувати права інших власників нерухомого майна, що є неприпустимим, вважає безпідставним, оскільки усі інші власники нерухомого майна, яке знаходиться на земельній ділянці, були залучені до участі у справі в якості третіх осіб без самостійних вимог, на стороні відповідача, мали можливість висловити свою позицію по справі та скористались нею, надали письмові пояснення по суті позову, з яких вбачається, що жоден із інших власників нерухомого майна не має будь-яких заперечень з приводу задоволення позову. Тобто, письмові пояснення надані третіми особами на підтримку позову. Крім того, з матеріалів справи вбачається, що земельна ділянка з кадастровим номером :02:1256, загальною площею 4,6164 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка рахується як несільськогосподарські угіддя (землі під сільськогосподарським будівлями та дворами) і призначена для обслуговування сільськогосподарських дворів, перебуває в користуванні ОСОБА_4 на підставі договору оренди, укладеного між ним як орендарем та Стрижавською селищною радою як орендодавцем, що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер 105006724 від 24.11.2017. У зв`язку з цим клопотання позивача містило нотаріально посвідчену згоду ОСОБА_4 на вилучення з його користування частини даної земельної ділянки. Вказана нотаріальна згода була наявною під час прийняття оскаржуваного рішення, відповідач мав змогу врахувати цю позицію землекористувача. Посилання відповідача на невідповідність місця розташування вимогам Генерального плану та плану зонування території населеного пункту Стрижавка, яка наведена у відзиві, не містилось в оскаржуваному ним рішенні і на момент звернення із клопотанням про надання дозволу на виготовлення документації із землеустрою Генерального плану та плану зонування території смт Стрижавка не існувало. Щодо посилання відповідача на втручання в дискреційні повноваження позивач зазначає, що на законодавчому рівні таке поняття відсутнє. У судовій практиці сформовано позицію щодо поняття дискреційних повноважень, під якими слід розуміти такі повноваження, коли у межах, які визначені законом, адміністративний орган має можливість самостійно (на власний розсуд) вибрати один з кількох варіантів конкретного правомірного рішення. Водночас, повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто, якщо відповідач не вчиняє конкретні дії, які у разі настання визначених законодавством умов він зобов`язаний вчинити, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. Повноваження щодо надання дозволу на розроблення проекту із землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність чи надання мотивованої відмови у його наданні регламентовано ч. 7 ст. 118 Земельного кодексу України. Умови, за яких орган відмовляє у наданні дозволу, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен надати дозвіл. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - надати дозвіл або не надати (відмовити). Тому, на думку позивача, зазначені повноваження не є дискреційними. Позивач також зазначає, що відзив відповідача взагалі не містить заперечень щодо наведених ним у позові обставин, у ньому відсутні посилання на докази, якими відповідач обґрунтовує свої заперечення проти позову. Вважає, що відповідач фактично процитував норми закону, які є очевидними для нього і для суду. У зв`язку з викладеним наполягає на задоволенні його позовних вимог у повному обсязі та просить суд врахувати наведені ним аргументи при постановленні рішення.

Судовий розгляд у даній справі неодноразово відкладався з поважних причин.

Ухвалою Вінницького районного суду Вінницької області від 05.10.2022 було відмовлено у задоволенні клопотання представника відповідача про закриття провадження у справі № 128/2118/21 за позовною заявою ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, і зобов`язання вчинити певні дії.

В судовому засіданні 05.10.2022 представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Киришов О.В. позовні вимоги підтримав з мотивів, викладених у позовній заяві. Суду пояснив, що позивач ОСОБА_1 отримав відмову в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з тих підстав, що користувачу ОСОБА_4 уже надано право на поділ цієї земельної ділянки. На даний час позивач не може належним чином користуватися своїм майном. Вважають таке рішення Стрижавської селищної ради неправомірним. Межі земельної ділянки сформовані з 2008 року, вона перебуває в користуванні ОСОБА_4 на підставі договору оренди, останній надав нотаріальну згоду на передачу орієнтовно 1 га у власність ОСОБА_1 . Інші співвласники, чиє майно розміщено на земельній ділянці, також надали згоду щодо поділу земельної ділянки та письмові пояснення на підтримку позову. На даний час позивач хоче отримати 1 га земельної ділянки у власність, тому просить надати дозвіл на виготовлення проекту землеутрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки. В матеріалах справи є копія рішення від 08.02.2022, яким визнано протиправним та нечинним рішення 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 11 від 29.05.2019 про затвердження містобудівної документації «план зонування території смт Стрижавка Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області» в частині віднесення орендованої ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 загальною площею 4,6164 га для іншого сільськогосподарського призначення, за адресою: АДРЕСА_1 до зони комерційного використання В-7. Оскільки рішення набрало законної сили, дані обставини не потребують доказування.

Представник відповідача Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області - Форостяна О.М. в судовому засіданні 05.10.2022 суду пояснила, що позивачу необхідно було звернутися до селищної ради з клопотанням про надання дозволу на виготовлення технічної документації щодо поділу земельної ділянки.

Представник відповідача Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області - Парпальос В.В. в судовому засіданні 05.10.2022 зазначила, що позов безпідставний, якщо земельна ділянка є сформованою треба звертатися з клопотанням про надання дозволу щодо поділу земельної ділянки. У разі, якщо суд вирішить задовольнити вимоги позивача про надання дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки, таке рішення буде суперечити вимогам Генерального плану та плану зонування території населеного пункту Стрижавка.

В судове засідання 24.11.2022 учасники справи не з`явилися, хоч в установленому законом порядку повідомлялися про дату, час та місце продовження судового розгляду по даній справі.

Від представника позивача ОСОБА_1 - адвоката Киришова О.В. попередньо через канцелярію суду надійшла письмова заява, у якій він просить подальший розгляд справи здійснювати за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримують в повному обсязі, просять їх задовольнити.

Від представника відповідача Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області - адвоката Парпальос В.В. також попередньо через канцелярію суду надійшла письмова заява, у якій вона просить розгляд справи завершити без участі представника, в задоволенні позову відмовити у повному обсязі. При вирішенні даної справи просила врахувати позицію Верховного Суду у постанові від 23.10.2020 у справі № 802/1535/17-а та у постанові від 19.10.2022 у справі № 447/232/22.

Треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 в судове засідання 24.11.2022 не з`явились, в матеріалах справи наявні письмові пояснення, у яких вони просять справу розглянути за їхньої відсутності, а письмові пояснення врахувати при її вирішенні.

Частиною третьою статті 211 ЦПК України визначено, що учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

За вказаних обставин суд вважає можливим провести судове засідання 24.11.2022 за відсутності учасників справи та без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Врахувавши пояснення учасників справи та їхні думки, висловлені в поданих до суду письмових заявах, дослідивши матеріали справи, оцінивши всі докази, надані учасниками справи, суд дійшов такого висновку.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Рішенням Конституційного Суду України у справі за конституційним поданням 50 народних депутатів України щодо офіційного тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України від 01 грудня 2004 року № 18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) визначено, що поняття «охоронюваний законом інтерес», що вживається в ч. 1 ст. 4 ЦПК України та інших законах України у логічно-смисловому зв`язку з поняттям «права», треба розуміти як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовлений загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкований у суб`єктивному праві простий легітимний дозвіл, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Відповідно до статті 16 ЦК України, звертаючись до суду, позивач на власний розсуд обирає спосіб захисту порушеного права.

Пунктом 10 частини другої статті 16 ЦК України визначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів може бути визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, судам належить зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. У §145 рішення від 15 листопада 1996 року у справі «Chahal v. the United Kingdom» (заява №22414/93, [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові способи для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Таким чином, суть цієї статті зводиться до вимоги надати особі такі способи правового захисту на національному рівні, що дозволили б компетентному державному органові розглядати по суті скарги на порушення положень Конвенції й надавати відповідний судовий захист, хоча держави-учасники Конвенції мають деяку свободу розсуду щодо того, яким чином вони забезпечують при цьому виконання своїх зобов`язань. Крім того, ЄСПЛ указав на те, що за деяких обставин вимоги статті 13 Конвенції можуть забезпечуватися всією сукупністю способів, що передбачаються національним правом.

У статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантується доступність на національному рівні засобу захисту, здатного втілити в життя сутність прав та свобод за Конвенцією, у якому б вигляді вони не забезпечувались у національній правовій системі. Таким чином, стаття 13 вимагає, щоб норми національного правового засобу стосувалися сутності «небезпідставної заяви» за Конвенцією та надавали відповідне відшкодування, хоча Держави-учасниці мають певну свободу розсуду щодо способу, у який вони виконують свої зобов`язання за цим положенням Конвенції. Зміст зобов`язань за статтею 13 також залежить від характеру скарги заявника за Конвенцією. Тим не менше, засіб захисту, що вимагається статтею 13, має бути «ефективним» як у законі, так і на практиці, зокрема у тому сенсі, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (§ 75 рішення ЄСПЛ у справі «Афанасьєв проти України» від 05 квітня 2005 року (заява № 38722/02)).

Іншими словами, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, а у разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі можливість отримання нею відповідного відшкодування. Тим більше, що пріоритет норм міжнародного права за наявності колізій з внутрішнім законодавством надає судам України досить широкі повноваження при обранні джерела права задля вирішення конкретного спору.

Пунктом першим статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка ратифікована Законом від 17.07.1997 «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 і 11 Конвенції» та є частиною національного законодавства України, встановлено, що кожен має право на справедливий і відкритий розгляд упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Судом встановлено, що згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 161573831 від 29.03.2019, нежитлові приміщення свинарника № 2 - «А», а також тамбур - склад «а» та тамбур - склад «a1» загальною площею 613,5 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належать ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 17).

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 145808049 від 19.11.2018, нежитлові приміщення: свинарника № 3 - «А» з прибудовами «а» та «a1» загальною площею 475,6 кв.м, а також водонапірна башта - «Б» та артезіанська свердловина - № 1, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_3 (т. 1 а.с. 14).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 145807455 від 19.11.2018, нежитлове приміщення свинарника № 5 - «А» загальною площею 180,2 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 16).

Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 148088664 від 05.12.2018 підтверджується, що нежитлові приміщення свинарника № 4 - «А» з прибудовами «а, a1, a2, а3, а4, а5» загальною площею 922,2 кв.м, а також силосна яма - № 1 та колодязі для стоків «№ 2, №3, №4», які знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , належать ОСОБА_4 (т. 1 а.с. 15)

Згідно з витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності, індексний номер 145806535 від 19.11.2018 та індексний номер 145806461 від 19.11.2018, свинарник № 1 - «А» з прибудовою кормокухні «а» та прибудовою «a1» загальною площею 683,8 кв.м за адресою: АДРЕСА_1 , належать на праві спільної часткової власності по 1/2 частки ОСОБА_7 та ОСОБА_6 (т. 1 а.с. 18, 19).

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права, індексний номер 105006724 від 24.11.2017 та витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку номер НВ-019 від 04.12.2019, земельна ділянка з кадастровим номером :02:009:1256 загальною площею 4,6164 га за адресою: АДРЕСА_1 , яка рахується як несільськогосподарські угіддя (землі під сільськогосподарськими будівлями та дворами) i призначена для обслуговування сільськогосподарських дворів, перебуває в користуванні ОСОБА_4 на підставі договору оренди (т. 1 а.с. 20, 21)

ОСОБА_1 , який є власником нежитлових будівель, загальною площею 613, 5 кв. м, а саме: свинарника № 2 - «А», тамбура-складу «а», тамбура-складу - «а1», що розташовані за адресою: АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею 4,6164 кадастровий номер :02:009:1256, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_4 , згідно з договором оренди земельної ділянки з змінами та доповненнями від 23.10.2010, 22.03.2019 звернувся до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області з клопотанням про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 1,0000 га, на території Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, у власність для ведення особистого селянського господарства (т. 1 а.с. 23).

Заявою від 09.04.2019 ОСОБА_4 стверджує та гарантує, що повністю розуміючи значення і правові наслідки своїх дій та без будь-якого тиску зі сторони, володіючи українською мовою, заявляє усім заінтересованим особам про те, що не має заперечень проти вилучення із переданої йому у користування на підставі договору оренди земельної ділянки, укладеного між ПП «Агрофірма Батьківщина» та Стрижавською селищною радою Вінницького району Вінницької області від 23 жовтня 2010 року та додатками до договору, земельної ділянки під номером АДРЕСА_2 , кадастровий номер якої :02:009:1256, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, для подальшої передачі орієнтовно 1,0000 га у власність ОСОБА_1 (т. 1 а.с. 24).

Рішенням Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 21 від 29.05.2019 відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,0000 га із земельної ділянки площею 4,6164 га кадастровий номер :02:009:1256, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_4 згідно з договором оренди земельної ділянки з змінами та доповненнями від 23.10.2010 у власність для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту смт Стрижавка (т. 1 а.с. 25).

Відповідно до витягу з плану зонування від 18.08.2021 № 01-04-6, зона комерційного призначення В-7 утворюється з метою поступової переорієнтації промислових, комунально-складських та інших амортизованих підприємств на комерційні види використання (т. 1 а.с. 100).

Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2022 визнано протиправним та нечинним рішення 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 11 від 29.05.2019 про затвердження містобудівної документації «план зонування території смт Стрижавка Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області» в частині віднесення орендованої ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 загальною площею 4,6164 га для іншого сільськогосподарського призначення за адресою: АДРЕСА_1 до зони комерційного використання В-7 (т. 2 а.с. 19-22).

Постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022 апеляційну скаргу Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2022 залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2022 - без змін (т. 2 а.с. 31-34).

Стаття 41 Конституції України регламентує, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з ст. 317 ЦК України, власникові належать права володіння, користування та розпоряджання належним їм майном.

Статтею 319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

У разі порушення цього права власник має право на підставі ст. 391 ЦК України вимагати усунення перешкод у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачено в статті 15 ЦПК України, суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також інших правовідносин, крім випадків, коли розгляд таких справ проводиться за правилами іншого судочинства.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Порядок безоплатної приватизації земельних ділянок громадянами України визначено у статті 118 Земельного кодексу України.

Згідно з положеннями ч. 6 ст. 118 ЗК України, громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Відповідно до статті 120 ЗК України, у разі набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача.

Частиною першою статті 122 ЗК України визначено, що сільські, селищні, міські ради передають земельні ділянки у власність або у користування із земель комунальної власності відповідних територіальних громад для всіх потреб.

Згідно з ч. 1 ст. 123 ЗК України, надання земельних ділянок державної або комунальної власності у користування здійснюється Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органами виконавчої влади або органами місцевого самоврядування. Рішення зазначених органів приймається на підставі проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок у разі: надання земельної ділянки із зміною її цільового призначення; формування нової земельної ділянки (крім поділу та об`єднання). Надання у користування земельної ділянки, зареєстрованої в Державному земельному кадастрі відповідно до Закону України «Про Державний земельний кадастр», право власності на яку зареєстровано у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, без зміни її меж та цільового призначення здійснюється без складення документації із землеустрою. Надання у користування земельної ділянки в інших випадках здійснюється на підставі технічної документації із землеустрою щодо встановлення меж земельної ділянки в натурі (на місцевості). У такому разі розроблення такої документації здійснюється на підставі дозволу, наданого Верховною Радою Автономної Республіки Крим, Радою міністрів Автономної Республіки Крим, органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування, відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, крім випадків, коли особа, зацікавлена в одержанні земельної ділянки у користування, набуває право замовити розроблення такої документації без надання такого дозволу.

Частиною сьомою статті 118 ЗК України передбачено, що відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. Підставою відмови у наданні такого дозволу може бути лише невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів, прийнятих відповідно до них нормативно-правових актів, генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку.

Проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки розробляється за замовленням громадян суб`єктами господарювання, що є виконавцями робіт із землеустрою згідно із законом, у строки, що обумовлюються угодою сторін.

У разі якщо у місячний строк з дня реєстрації клопотання Верховна Рада Автономної Республіки Крим, Рада міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, не надав дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або мотивовану відмову у його наданні, то особа, зацікавлена в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності, у місячний строк з дня закінчення зазначеного строку має право замовити розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки без надання такого дозволу, про що письмово повідомляє Верховну Раду Автономної Республіки Крим, Раду міністрів Автономної Республіки Крим, відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування. До письмового повідомлення додається договір на виконання робіт із землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Тобто, Земельним кодексом України визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки. При цьому, чинним законодавством не передбачено право суб`єкта владних повноважень відступати від положень статті 118 ЗК України.

Обмеження позивача у реалізації його права на набуття прав на земельну ділянку, має бути об`єктивно виправданим, обґрунтованим та справедливим.

Судом установлено, що рішенням № 21 від 29.05.2019 відмовлено у наданні дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 1,0000 га із земельної ділянки площею 4,6164 га кадастровий номер :02:009:1256, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться в користуванні ОСОБА_4 згідно договору оренди земельної ділянки з змінами та доповненнями від 23.10.2010 у власність для ведення особистого селянського господарства в межах населеного пункту смт Стрижавка, з тих підстав, що рішенням 42 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради від 30.01.2019 № 21 надано дозвіл ОСОБА_4 на виготовлення технічної документації із землеустрою щодо поділу земельної ділянки комунальної власності площею 4,6164 га кадастровий номер :02:009:1256, цільове призначення: 01.01 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , із земель сільськогосподарського призначення (для обслуговування господарських дворів) на п`ять окремих земельних ділянок без цільового призначення.

Таке обгрунтування відмови не грунтується на положеннях земельного законодавства, якими визначено вичерпний перелік підстав для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки.

Частиною першою статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Однак представниками відповідача не надано доказів, на підставі яких було прийнято 29 травня 2019 року 49 сесією 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області рішення «Про розгляд питання стосовно надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства».

В своїх рішеннях, зокрема у справах «Йорданова та інші проти Болгарії» та «Ліндхайм та інші проти Норвегії», Європейський суд з прав людини наголошує на необхідності дотримання принципу пропорційності при прийнятті рішень органами державної влади.

Метою дотримання принципу пропорційності є досягнення розумного балансу між публічними інтересами, на забезпечення яких спрямовані рішення або дії суб`єкта владних повноважень, та інтересами конкретної особи, зокрема вказаний принцип передбачає, що здійснення повноважень, як правило, не має спричиняти будь-яких негативних наслідків, що не відповідало б цілям, яких заплановано досягти.

Посилання відповідача щодо невідповідності клопотання позивача Генеральному плану смт Стрижавка як на підставу для відмови у наданні дозволу на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки судом не береться до уваги, оскільки у вищезазначеному рішенні відсутня така підстава. Крім того, судом установлено, що рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2022 визнано протиправним та нечинним рішення 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 11 від 29.05.2019 про затвердження містобудівної документації «план зонування території смт Стрижавка Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області» в частині віднесення орендованої ОСОБА_4 земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256 загальною площею 4,6164 га для іншого сільськогосподарського призначення, за адресою: АДРЕСА_1 , до зони комерційного використання В-7, а постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду від 10.05.2022 апеляційну скаргу Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2022 залишено без задоволення, а рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 08.02.2022 - без змін.

Таким чином, суд дійшов висновку про відсутність у рішенні Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області від 29 травня 2019 року «Про розгляд питання стосовно надання дозволу ОСОБА_1 на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства» належних мотивів та причин відмови у наданні дозволу.

З огляду на викладене позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 21 від 29 травня 2019 року, яким відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з кадастровим номером :O2:009:1256, за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,0000 га, підлягає задоволенню.

У відзиві на позовну заяву відповідач також зазначає, що прийняття рішення про зобов`язання надати дозвіл на розробку проекту землеустрою є втручанням в дискреційні повноваження органу державної влади, перебиранням судом повноважень суб`єкта владних повноважень, до компетенції якого віднесено розгляд клопотання про надання дозволу на розробку проекту землеустрою.

Законодавство України не містить визначення поняття «дискреційні повноваження». Натомість, визначення наведене у Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи № R (80)2, яка прийнята Комітетом Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й нараді, відповідно до якої під дискреційними повноваженнями слід розуміти повноваження, які адміністративний орган, приймаючи рішення, може здійснювати з певною свободою розсуду, тобто, коли такий орган може обирати з кількох юридично допустимих рішень те, яке він вважає найкращим за даних обставин.

Пунктами 1.6, 2.4 Методології проведення антикорупційної експертизи, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 23.06.2010 № 1380/5 передбачено, що дискреційні повноваження - сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох варіантів управлінських рішень, передбачених нормативно-правовим актом, проектом нормативно-правового акта.

Верховний Суд у постанові від 24.12.2019 у справі № 823/59/17 зробив правовий висновок, вказавши, що повноваження державних органів не є дискреційними, коли є лише один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки суб`єкта владних повноважень. Тобто у разі настання визначених законодавством умов відповідач зобов`язаний вчинити конкретні дії і, якщо він їх не вчиняє, його можна зобов`язати до цього в судовому порядку. Тобто дискреційне повноваження може полягати у виборі діяти, чи не діяти, а якщо діяти, то у виборі варіанту рішення чи дії серед варіантів, що прямо або опосередковано закріплені у законі. Важливою ознакою такого вибору є те, що він здійснюється без необхідності узгодження варіанту вибору будь-ким. У справі, що переглядається, повноваження щодо затвердження або відмову у затвердженні проекту землеустрою регламентовано статтею 118 ЗК України. Умови, за яких орган відмовляє у затвердженні проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, визначені законом. Якщо такі умови відсутні, орган повинен прийняти відповідне рішення про затвердження проекту землеустрою. Ці повноваження та порядок їх реалізації передбачають лише один вид правомірної поведінки відповідного органу - затвердити проект землеустрою або відмовити в його затвердженні, якщо для цього є законні підстави. За законом у цього органу немає вибору між декількома можливими правомірними рішеннями. Тому зазначені повноваження не є дискреційними.

Щодо вимоги позивача про зобов`язання судом відповідача надати дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки може мати місце лише у випадку, якщо судом встановлено відсутність таких підстав для відмови у видачі дозволу, які передбачені законом, а саме: невідповідність місця розташування об`єкта вимогам законів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам прийнятих відповідно до цих законів нормативно-правових актів; невідповідність місця розташування об`єкта вимогам генеральних планів населених пунктів та іншої містобудівної документації, схем землеустрою і техніко-економічних обґрунтувань використання та охорони земель адміністративно-територіальних одиниць, проектів землеустрою щодо впорядкування територій населених пунктів, затверджених у встановленому законом порядку. При цьому, суд не уповноважений здійснювати перевірку наявності чи відсутності усіх названих підстав, у випадку, якщо відповідач цього не здійснив, оскільки у такому разі це не входить до предмету судової перевірки.

Прийняття судом рішення про зобов`язання відповідача видати дозвіл на розробку проекту землеустрою, без перевірки наявності чи відсутності усіх названих підстав для відмови у видачі дозволу, може бути необґрунтованим та призвести до видачі такого дозволу з порушенням закону. У контексті обставин спору застосування такого способу захисту вимагає з`ясування судом, чи виконано позивачем усі визначені законом умови, необхідні для одержання дозволу на розробку проекту землеустрою. Проте наведених обставин судом не встановлено. Оцінка правомірності рішення стосувалася лише тих мотивів, які наведено в рішенні Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницькоі області № 21 від 29 травня 2019 року. Однак суд, в межах даної справи, не має повноважень досліджувати чи ці мотиви є вичерпними, і чи дотримано позивачем усі інші умови для надання дозволу. За таких обставин у суду відсутні підстави для зобов`язання відповідача прийняти конкретне рішення.

Підсумовуючи наведене, суд вважає, що хоч і повноваження Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області щодо надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є дискреційними, проте для належного способу захисту - відновлення прав позивача за даних фактичних обставин необхідно саме зобов`язати відповідача повторно розглянути клопотання позивача про надання йому дозволу на розробку проекту землеустрою.

Такий висновок суду узгоджується із позицією Верховного Суду, викладеною в постановах від 10.10.2019 у справі № 814/1959/17 та від 28.11.2019 у справі № 803/1067/17.

Тому вимога позивача ОСОБА_1 зобов`язати Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області надати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки задоволенню не підлягає.

Судом також були враховані позиції Верховного Суду, висловлені у постанові від 23.10.2020 (справа № 802/1535/17-а) та у постанові від 19.10.2022 (справа № 447/232/22), на які посилалися представники відповідача.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи («Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

З огляду на такий підхід Європейського суду з прав людини до оцінки аргументів сторін, суд вважає, що ключові аргументи, необхідні та достатні для ухвалення даного рішення, отримали достатню оцінку.

Відповідно до положень статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають до стягнення понесені судові витрати на сплату судового збору в сумі 908,00 грн.

Щодо вимог позивача про стягнення з відповідача на його користь витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 10000,00 грн суд зазначає таке.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Позивачем не надано до суду документального підтвердження понесених витрат на правову допомогу в сумі 10000,00 грн та детального опису таких витрат.

З огляду на викладене, вимоги позивача в частині стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу задоволенню не підлягають.

Керуючись Конституцією України, Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод, ст.ст. 118, 120, 122, 123 ЗК України, ст.ст. 4, 133, 137, 141, 211, 247, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , про визнання протиправним та скасування рішення про відмову у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою, і зобов`язання вчинити певні дії - задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати рішення 46 сесії 7 скликання Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області № 21 від 29 травня 2019 року, яким ОСОБА_1 відмовлено в наданні дозволу на виготовлення проекту із землеустрою щодо відведення у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з кадастровим номером :O2:009:1256, за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,0000 га.

Зобов`язати Стрижавську селищну раду Вінницького району Вінницької області повторно розглянути клопотання про надання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства частини земельної ділянки з кадастровим номером :02:009:1256, за адресою: АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 1,0000 га.

В іншій частині позовних вимог - відмовити.

Стягнути зі Стрижавської селищної ради Вінницького району Вінницької області на користь ОСОБА_1 понесені витрати на сплату судового збору в розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн 00 коп.

Рішення може бути оскаржене до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Позивач ОСОБА_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач Стрижавська селищна рада Вінницького району Вінницької області, адреса місцезнаходження: смт Стрижавка, вул. 40-річчя Перемоги, 7, Вінницького району Вінницької області.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_2 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_3 , адреса місця проживання: АДРЕСА_4 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_4 , адреса місця проживання: АДРЕСА_5 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_5 , адреса місця проживання: АДРЕСА_6 .

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача ОСОБА_6 , адреса місця проживання: АДРЕСА_7 .

Дата складення повного судового рішення - 28.11.2022.

СУДДЯ Юлія КАРПІНСЬКА