Дата документу 28.11.2022 Справа № 336/1512/22
ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ЄУН 336/1512/22 Головуючий у І інстанції: Савеленко О.А.
Провадження № 22-ц/807/1785/22 Суддя-доповідач: Поляков О.З.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з цивільних справ Запорізького апеляційного суду у складі:

Головуючого: Полякова О.З.,

суддів: Кухаря С.В.,

Крилової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Запорізької обласної прокуратури на рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,-

В С Т А Н О В И Л А:

У квітні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначав, що отримав постанову слідчого в особливо важливих справах прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В. від 27 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР № 0000347 від 25 жовтня 2016 року.

Вважаючи вищевказану постанову незаконною, ОСОБА_1 оскаржив її до Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя. Ухвалою слідчого судді від 11 липня 2018 року (№ 335/5270/18, провадження № 1-кс/335/3553/2018) постанову слідчого скасовано.

Внаслідок прийняття слідчим Черніченком Б.В. неправомірної постанови від 27 квітня 2018 року ОСОБА_1 завдано матеріальних збитків, що він поніс для оплати юридичних послуг за підготовку та подання скарги у розмірі 1500 грн, також йому завдано моральної шкоди, яка полягає у перенесених душевних і моральних стражданнях, нервових стресах через необхідність витрачання додаткових зусиль для відновленя його порушеного права, яку він оцінив у 2000 грн.

Посилаючись на вищенаведені обставини, ОСОБА_1 просив суд стягнути з Державної казначейської служби України на його користь за рахунок коштів Державного бюджету України шляхом безспірного списання цієї суми 1500 грн на відшкодування матеріальної шкоди, 2000 грн - на відшкодування моральної шкоди, а також 1600 грн судових витрат.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

Відмовляючи у стягненні матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того. що судовим рішенням, яке набрало законної сили, та яке позивач визначив підставою позову, не встановлено протиправну дію слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В., що полягала у прийнятті процесуального рішення постанови про закриття кримінального провадження. А отже, як на час подання позову, так і протягом розгляду справи в суді позивач не надав належних доказів на підтвердження факту протиправної діяльності слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В, яку ОСОБА_1 вбачає у прийнятті останнім процесуального рішення постанови про закриття кримінального провадження, зареєстрованого в ЄРДР № 0000347 від 25 жовтня 2016 року, а понесені ним витрати на оскарження цієї постанови у розумінні ст. 22 ЦК України не є реальними збитками, які виникли внаслідок прийняття слідчим постанови від 27 квітня 2018 року, тому передбачених законом підстав для їх стягнення, як матеріальної шкоди, суд не вбачає.

Залишаючи без задоволення позовні вимоги в частині відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції послався на висновок, наведений у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року по справі № 614/2328/17, за яким обов`язковим доказом для визначення наявності факту завдання позивачу моральної шкоди має бути судовий документ про визнання протиправності дій органу, яким її завдано. Реалізація особою свого процесуального права на оскарження рішень, дій та бездіяльності слідчого під час досудового розслідування в межах кримінального провадження не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав такої особи. Натомість, ОСОБА_1 не було надано жодного судового документу, яким визначено протиправність дій посадових осіб органу досудового розслідування в межах заявленого позову.

Враховуючи, що судом не встановлено підстав для задоволення позову, судові витрати, понесені ОСОБА_1 на правничу допомогу, суд першої інстанції залишив за позивачем.

Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права, Запорізька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року скасувати та залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.

В обґрунтування доводів порушення судом першої інстанції норм процесуального права, Запорізька обласна прокуратура зазначає, що суд першої інстанції мав залишити позовну заяву Чайкіна в цій справі без розгляду, оскільки предмет, підстави та сторони у цій справі є тотожними з іншими.

Так, у провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя, крім цієї, одночасно перебували три справи: № 336/7612/21, № 336/7614/21, № 336/1513/22, в яких ОСОБА_1 визначив аналогічний предмет позову відшкодування моральної та матеріальної шкоди у зв`язку зі скасуванням постанови слідчого СВ прокуратури Запорізької області від 27 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000347, зареєстрованого 25 жовтня 2015 року за ч. 2 ст. 382 КК України. Заявлені позовні вимоги в усіх випадках позивач обґрунтовує ст. ст. 23, 1167, 1174 ЦК України, а також тим, що ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11 липня 2018 року, вищевказану постанову від 27 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000347 зареєстрованого 25 жовтня 2015 року, скасовано. Суб`єктний склад учасників спору в усіх цих справах аналогічний сторонам, які беруть участь у цій справі.

На думку скаржника, ОСОБА_1 , зловживаючи передбаченою законом пільгою щодо звільнення від сплати судового збору у цій категорії спорів, вчетверте подав позовну заяву з тих самих підстав, про той самий предмет і до тих самих сторін, у кожному випадку зазначаючи недостовірну інформацію (що він не подавав іншого аналогічного позову), чим вводить суд в оману.

Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Зважаючи на те, що ціна позову у справі становить менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа є малозначною, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до розгляду без повідомлення учасників справи. Надано учасникам справи строк для надання відзиву на апеляційну скаргу. Своїм правом, передбаченим ст. 360 ЦПК України, учасники справи не скористались.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.

Судове рішення, згідно зі ст. 263 ЦПК України, повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

На думку колегії суддів, оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам закону відповідає.

Так, суд першої інстанції встановив та підтверджено матеріалами справи, що в провадженні прокуратури Запорізької області (Запорізької обласної прокуратури) перебуває кримінальне провадження № 0000347 від 25 жовтня 2016 року за ознаками кримінального правопорушення передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України (а.с. 4).

Постановою слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В. від 27 квітня 2018 року закрито кримінальне провадження №0000347 від 25 жовтня 2016 року у зв`язку з відсутністю у діях слідчого Шевченківського ВП ДВП ГУНП в Запорізькій області ОСОБА_2 складу злочину передбаченого ч. 2 ст. 382 КК України (а.с. 5).

Не погоджуючись із вищезазначеною постановою, ОСОБА_1 подав скаргу.

Ухвалою слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11липня 2018 року (справа № 335/5270/18 провадження № 1-кс/335/3553/2018) скаргу ОСОБА_1 задоволено. Постанову слідчого в особливо важливих справах слідчого відділу прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В. від 27 квітня 2018 року скасовано (а.с. 14-16).

ОСОБА_1 обґрунтовував свій позов протиправною постановою слідчого Черніченко Б.В., внаслідок прийняття якої йому завдано матеріальну та моральну шкоду.

Статтею 55 Конституції України передбачено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Згідно зі статтею 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 Цивільного кодексу України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно зі статтею 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відмовляючи у задоволені позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що судовим рішенням слідчого судді Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 11липня 2018 року, яким скасовано постанову від 27 квітня 2018 року, не встановлено протиправнлї дію слідчого прокурора, а отже обставини наявності підстав для відшкодування моральної шкоди є недоведеними.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, вважає їх обґрунтованими та такими, що відповідають положенням матеріального та процесуального права з огляду на таке.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог статті 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її завдавача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

При цьому сам факт винесення слідчим суддею процесуальних ухвал, якими за результатами розгляду скарг позивача скасовано постанову про відмову у визнанні ОСОБА_1 потерпілим, не тягне наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідача заподіяли позивачу моральної шкоди. Судовий контроль на стадії досудового розслідування, внаслідок якого постановлені зазначені позивачем ухвали слідчих суддів, не є достатньою підставою для висновку про протиправність дій відповідача і притягнення його до цивільно-правової відповідальності.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції врахував, що оскарження ОСОБА_1 процесуальних рішень органів досудового слідства в порядку кримінального судочинства є механізмом реалізації права на судовий контроль за додержанням прав особи в кримінальному провадженні та скасування таких рішень в судовому порядку не є безумовною підставою для відшкодування моральної шкоди, а задоволення його вимог про визнання потерпілим є достатньою сатисфакцією.

Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом у постановах від 11 вересня 2019 року у справі № 336/5519/18, від 27 березня 2019 року у справі № 243/9826/16-ц, від 11 лютого 2019 року у справі № 233/4186/16-ц, від 31 жовтня 2018 року у справі № 646/5224/17, від 26 вересня 2018 року у справі № 638/12068/16-ц, від 04 липня 2018 року у справі № 614/2328/17.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Отже, ОСОБА_1 не довів належними та допустимими доказами факту заподіяння йому моральних страждань чи втрат немайнового характеру, і відповідно, заподіяння моральної шкоди, розмір якої також не обґрунтований.

З огляду на зазначене, суд першої інстанції при ухваленні рішення правильно виходив із недоведеності позовних вимог, оскільки позивач не надав доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями відповідача, що на підставі статті 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

Доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують і не містять посилань, які б вказували на незаконність ухваленого у справі рішення.

Докази та обставини, на які посилається скаржник, по суті дублюють відзив на позовну заяву та клопотання про залишення позову без розгляду, тож вони були предметом дослідження суду першої інстанції та додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом першої інстанції були дотримані норми матеріального та процесуального права.

Посилання скаржника на наявність у провадженні Шевченківського районного суду м. Запоріжжя декількох судових справ з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет й з тих самих підстав не знайшли свого підтвердження в ході розгляду справи.

Так, позови вважаються тотожними тільки у тому випадку, коли в них одночасно співпадають сторони, підстава і предмет (пункт 3 частини першої статті 255 ЦПК України). При визначенні підстави позову як елементу його змісту, суд повинен перевірити на підставі чого, тобто яких фактів (обставин) і закону, позивач просить про захист свого права.

Згідно зі статтею 55 Конституції України права та свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (частина перша статті 4 ЦПК України).

Із описової частини рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 20 липня 2022 року у справі № 336/7612/21 вбачається, що предметом свого позову ОСОБА_1 визначив постанову слідчого СВ прокуратури Запорізької області Черніченка Б.В. про закриття кримінального провадження від 30 жовтня 2019 року, до якої внесені завідомо недостовірні відомості.

У справі № 336/7614/21 за позовом ОСОБА_1 до Прокуратури Запорізької області, Державної казначейської служби України про відшкодування матеріальної та моральної шкоди, підставою спричинення йому моральних страждань ОСОБА_1 зазначив бездіяльність слідчого прокуратури Черніченко Б.В., який прийняв постанову від 27 квітня 2018 року про закриття кримінального провадження № 0000347 від 25 жовтня 2015 року.

Звернувшись до суду з позовними вимогами, які переглядаються у цій справі, на відміну від попередніх вимог, які розглядалися у справах № 336/7612/21, № 336/7614/21 № 336/1513/22, позивач зазначав нові фактичні обставини, інших осіб, які, на його думку, спричинили ОСОБА_1 шкоду бездіяльністю, іншу підставу позову. При цьому, в позові ОСОБА_1 зазначає про те, що порушення його прав триває.

Судові процедури повинні бути справедливими, тому особа безпідставно не може бути позбавлена права на доступ суду, оскільки це буде порушенням права, передбаченого статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, на справедливий суд.

За змістом пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Згідно з практикою Європейського суду з прав людини гарантії регламентовані статтею 6 Конвенції, якою передбачено право на справедливий суд, там, де існують, апеляційні або касаційні суди, повинні відповідати також і забезпеченню ефективного доступу до цих судів (пункт 25 рішення ЄСПЛ у справі «Делькур проти Бельгії» від 17 січня 1970 року та пункт 65 рішення у справі «Гофман проти Німеччини» від 11 жовтня 2001 року).

Європейський суд з прав людини, розглядаючи справи щодо порушення права на справедливий судовий розгляд, тлумачить вказану статтю як таку, що не лише містить детальний опис гарантій, надаваних сторонам у цивільних справах, а й захищає у першу чергу те, що дає можливість практично користуватися такими гарантіями, - доступ до суду.

Отже, право на справедливий судовий розгляд, закріплене в пункті 1 статті 6 Конвенції, необхідно розглядати як право на доступ до правосуддя.

Україна як учасниця Конвенції повинна створювати умови щодо забезпечення доступності правосуддя як загальновизнаного міжнародного стандарту справедливого судочинства.

Право на доступ до суду має «застосовуватися на практиці і бути ефективним» (Белле проти Франції, § 38). Для того, щоб право на доступ було ефективним, особа «повинна мати реальну можливість оскаржити дію, що порушує його права» (Белле проти Франції, § 36; Нун`єш Діаш проти Португалії).

Суворе трактування національним законодавством процесуального правила (надмірний формалізм) можуть позбавити заявників права звертатись до суду (Перес де Рада Каванил`ес проти Іспанії).

Інші приведені в апеляційній скарзі доводи є такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції та не можуть бути прийняті до уваги, оскільки вони зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовано дійсні обставини справи, надано належну оцінку зібраним у ній доказам, постановлено законне і обґрунтоване рішення, подану апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а судове рішення - без змін.

При вирішенні справи суд першої інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, вірно застосував закон, що їх регулює, ухвалене у справі судове рішення відповідає критеріям законності і обґрунтованості.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА :

Апеляційну скаргу Запорізької обласної прокуратури - залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 06 липня 2022 року у цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повна постанова складена 28 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: