Справа № 133/2564/15-ц
Провадження № 22-ц/801/1878/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Кучерук І. М.
Доповідач:Шемета Т. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 рокуСправа № 133/2564/15-цм. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої судді Шемети Т. М.,

суддів Берегового О. Ю., Якименко М. М.,

секретар судового засіданні Михайленко А. В.

учасники справи:

позивач (особа, яка подала апеляційну скаргу) - Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 4 цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2022 року, постановлену у складі судді Кучерука І. М., в м. Козятин, дата складення повного тексту рішення 14.09.2022 року,

в с т а н о в и в :

У вересні 2015 року АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. Позов мотивовано тим, що 09 липня 2012 року ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, шляхом підписання заяви № б/н від 09 липня 2012 року, чим підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом із Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами банку, що викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. Через те, що ОСОБА_1 належним чином не виконувала умови кредитного договору станом на 31 липня 2015 року утворилася заборгованість у загальному розмірі 5 321, 88 грн.

Заочним рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 07 жовтня 2015 року позовні вимоги задоволено: стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 09.07.2012 року в розмірі 5 321, 88 грн та витрати по судовому збору в сумі 1 218 грн.

Ухвалою Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 23 червня 2022 року заочне рішення скасовано.

Рішенням Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості по кредитному договору № б/н від 09.07.2012 року, суд першої інстанції виходив з того, що 15 лютого 2011 року у ОСОБА_1 було викрадено паспорт громадянина України. Крім того, судом першої інстанції встановлено, що особа зображена на фото паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 23.02.2009 року Козятинським РВ УМВС України у Вінницькій області, який доданий до позовної заяви та надавався при підписанні анкети-заяви, не є ОСОБА_1 , що підтверджується копією паспорта громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 17.03.2011 року Козятинським РВ УМВС України у Вінницькій області, що доданий до заяви про перегляд заочного рішення суду, очевидно, що це дві різні особи. Відтак, суд першої інстанції дійшов висновку, що ОСОБА_1 кредитний договір не підписувала та, відповідно, істотних умов цього договору не погоджувала, тому договір є неукладеним, а отже, не створює жодних юридичних наслідків, в тому числі і обов`язку щодо погашення заборгованості за цим договором.

З таким рішенням не погодився позивач АТ КБ «Приватбанк», 26 вересня 2022 року подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції, та задовольнити вимоги банку в повному обсязі.

Основні доводи апеляційної скарги зводяться до того що, позивач не погоджується з висновком суду першої інстанції щодо відсутності доказів того що кредитний договір укладено відповідачем та що ОСОБА_1 не підписувала анкету заяву. Зазначає, що відповідач не заявляла до суду клопотання про проведення судово-почеркознавчої експертизи, яка б дала змогу підтвердити що дійсно підпис на анкеті заяві вчинено іншою особою. Зауважує, що вирок суду яким би було встановлено факт вчинення кримінального правопорушення стосовно відповідача, а також обставини його вчинення у матеріалах справи також відсутній. Крім того, звертає увагу суду на неодноразове використання відповідачем кредитних коштів та погашення заборгованості, що свідчить про визнання договірних правовідносин. Посилається на постанову Верховноно Суду від 20.02.2019 року у справі № 1512/2-234 9 (провадження № 61-37245св18).

11 жовтня 2022 року ОСОБА_1 діючи через свого представника адвоката Рябчинського О. Ю., подала відзив на апеляційну скаргу, у якій просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду без змін. Заперечує факт укладення з АТ КБ «Приватбанк» договору про надання банківських послуг від 09.07.2012 року, вважає його нікчемним, та стверджує, що заяву-анкету про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг в Приватбанку від 09.07.2012 року вона не підписувала, згоди з істотних умов договору з банком не досягла,ь не є стороною кредитного договору, тому кредитний договір є нікчемним, укладений внаслідок шахрайських дій. Зауважує, що заяву щодо вчинення кримінального правопорушення, повинен був подавати саме Банк, коли дізнався що кредит було видано на підставі недійсного (викраденого, втраченого ОСОБА_1 ) паспорта, оскільки по відношенню до нього невідомою особою було вчинено шахрайські дії щодо заволодіння банківськими коштами. Вважає, що суд першої інстанції правомірно відмовив у задоволення позовних вимог, оскільки паспорт на підставі якого було укладено кредитний договір від 09 липня 2012 року, нею було втрачено 15 грудня 2011 року.

Частинами 1, 2 статті 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

По справі встановлено наступні обставини:

09 липня 2012 року між ПАТ КБ «Приватбанк», правонаступником якого є АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № б/н шляхом підписання анкети-заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у «Приватбанк», згідно умов якого ОСОБА_1 отримала кредит у виді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, з використанням кредитки «Універсальна, 55 днів пільгового періоду». У анкеті - заяві зазначено, що відповідач підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також Тарифами складають між нею та банком договір про надання банківських послуг. Вона ознайомилася та згодна з умовами та правилами надання банківських послуг, які були надані їй у письмовому виді (а. с. 5).

Згідно інформації, викладеної у довідці про умови кредитування, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка в місяць: 2, 5 %, порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти, комісія, штрафи, тощо (а. с. 6).

Із виписки за договором № б/н руху коштів по картці ОСОБА_1 в період з 09 липня 2012 року по 31 липня 2015 року видно активний рух коштів, в тому числі використання кредитних коштів та погашення заборгованості (а. с. 4).

Згідно наданого банком розрахунку, заборгованість ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором станом на 31 липня 2015 року становить 5 321, 88 грн, з яких: 1 098, 15 грн - заборгованості за тілом кредиту; 1 904, 12 грн - заборгованість за відсотками; 7, 56 -несплачені проценти на поточну заборгованість; 1 896, 56 - несплачені проценти на прострочену заборгованість, 1 590 грн комісія 729, 61 - заборгованість по судовим штрафам (зворот а. с. 4).

Згідно витягу із розшукових обліків МВС: паспорт громадянина України серії НОМЕР_1 рахується серед викрадених або втрачених, дата реєстрації 15 лютого 2011 року (а.с.72).

Між сторонами виник спір з приводу стягнення заборгованості за кредитним договором.

Згідно з статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначене рішення не повністю відповідає вказаним вимогам, з огляду на наступне:

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не довів, що саме з відповідачем укладався кредитний договір, зобов`язання за яким не виконуються.

Відповідно до статтей 11 та 509 ЦК України зобов`язання виникають, зокрема, з договорів та інших правочинів та мають ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

Згідно із частиною другою статті 215 ЦК України недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Статтею 203 ЦК України визначено загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину: волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі та правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.

Виходячи із характеру спірних правовідносин, у цій справі в першу чергу підлягала встановленню обставина чи підписувала ОСОБА_1 указаний договір.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Процесуальний закон містить вимоги до доказів, на підставі яких суд встановлює обставини справи, а саме: докази повинні бути належними (стаття 77ЦПК України), допустимими (стаття 78ЦПК України), достовірними (стаття 79ЦПК України), а у своїй сукупності- достатніми (стаття 80 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

На підтвердження укладення договору позивачем було надано анкету-заяву (а. с. 5), яка містить підпис та у якій зазначено ідентифікаційний податковий номер: НОМЕР_3 .

Копія паспорта ОСОБА_1 . Серія НОМЕР_1 виданий Козятинським РВ УМВС України у Вінницькій області 23 лютого 2009 року (а . с. 32), яка містить написи: «копія вірна, підпис, 09.07.2012».

Розрахунок заборгованості за договором № б/н від -09.07. 2012 року, укладеного між Приватбанком та клієнтом ОСОБА_1 , станом на 31.07.2015 року (а. с. 4).

Натомість відповідач заперечуючи факт підписання анкети-заяви та отримання коштів, надала витяг з розшукового обліку МВС (а. с. 72), в якому зазначено, що паспорт Серії НОМЕР_1 значить серед викрадених та втрачених (дата реєстрації заяви 15.02.2011 року) та копія паспорта Серії НОМЕР_2 виданого 17.03.2011 року (а. с. 67 70); копію картки платників податків (а. с. 71), на якій відсутня позначка дублікат (що свідчило б про втрату картки) та в якій зазначено ідентифікаційний податковий номер НОМЕР_3 , тобто аналогічний тому, який було вказано при написанні анкети-заяви.

Відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Таким чином, з огляду на вищевикладене та встановлені обставини, апеляційний суд приходить до висновку, що позивач довів викладення договірних відносин із відповідачем належними та допустимими доказами, а відповідач не спростувала факт підписання нею договору, оскільки лише експертний висновок може підтвердити чи спростувати таке її твердження, а викрадення паспорта, як вона зазначає, саме по собі не є беззаперечним доказом неукладеності правочину та його непідписання.

Суд першої інстанції на зазначене уваги не звернув та обгрунтував свій висновок щодо неукладеності правочину лише твердженням відповідачки та тим, що суд щляхом візуального огляду встановив, що особа, яка зображена на фото паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого 23.02.2009 року Козятинським РВ УМВС України у Вінницькій області, що був наданий при підписання анкети заяви відрізняється від фото відповідачки, яке міститься у паспорті громадянина України серії НОМЕР_2 , виданого 17.03.2011 року Козятинським РВ УМВС України у Вінницькій області, який був отриманий відповідачкою замість втраченого (а. с. 32, 67-70).

Даючи юридичну оцінку цьому висновку суду першої інстанції як одному з доказів у справі, апеляційний суд вважає, що такий не містить ствердного в категоричній формі висновку, який би усував будь-які сумніви в достовірності такого доказу, а тільки зазначає про ймовірність неналежності такого зображена на фото паспорта відповідачці, адже суд не є експертом в галузі фізіогномістики.

Апеляційний суд враховуючи правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 20.02.2019 року у справі № 1512/2-234/11 та намагаючись усунути прогалини суду першої інстанції щодо нероз`яснення відповідачці наслідку вчинення чи невчинення нею процесуальної дії призначення почеркознавчої експертизи (ст. 12 ЦПК України), призначив справу до розгляду в судове засідання, проте відповідач та її представник, будучи належним чином повідомленим про день та час судового розгляду (за допомогою SMS повідомлення та на зазначені ними електронні адреси: а. с. 152 на звороті, а. с. 179) в судове засідання не з`явились, що суд розцінює, як втрату інтересу до справи.

Отже, апеляційний суд приходить до висновку, що позивачем доведено розмір заборгованості по тілу кредиту у сумі 1 098 (одна тисяча дев`яносто вісім) гривень 15 копійок, що відповідає наданому розрахунку заборгованості за договором № б/н від 09 липня 2012 року, а відтак позов в цій частині підлягає до задоволення.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд стосовно вимог позову про стягнення із відповідача процентів, штрафів, пені та комісії:

Статтею 1048 ЦК України закріплено право позикодавця на одержання від позичальника процентів від суми позики.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу банк вказував на те, що сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов договору, підписавши Анкету - заяву та Довідку про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду.

Велика Палата Верховного Суду в Постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17 (провадження № 14-131цс19), в якій предметом розгляду були подібні правовідносини, зауважила, що Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» «Універсальна, 30 днів пільгового періоду» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку ресурс: Архів Умов та правил надання банківських послуг розміщені на сайті: https://privatbank.ua/terms/ не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного шляхом підписання анкети заяви, оскільки за умови що вони не містять підпису позичальника, немає підстав вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами, а також відповідальність у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення термінів виконання договірних зобов`язань.

Тобто при вирішенні спору суд повинен з`ясувати які саме умови включені в заяву позичальника.

Анкета-заява ОСОБА_1 (а. с. 5) не містить умов щодо розміру процентів, нарахування пені та штрафів.

Разом з тим у Довідці про умови кредитування з використанням карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду, встановлено: пільговий період користування коштами, базовий розмір процентної ставки 2, 5 % річних на місяць (30 % на рік), порядок погашення заборгованості: щомісячні платежі у розмірі 7% від суми заборгованості, додаткова інформація та інші важливі правові аспекти, комісія, штрафи, тощо (а. с. 6), однак ця довідка не підписана відповідачем, немає підстав і для висновку, що між сторонами укладено кредитний договір шляхом приєднання тому, відповідно, немає підстав для стягнення 1 904, 12 гривень процентів, 1 590 грн заборгованості по пені та комісії, а також штрафів: 500 грн фіксованої частини і 229, 61 грн процентної складової, отже в цій частині позов не підлягає до задоволення.

Виходячи із зазначеного, апеляційна скарга ПАТ КБ «Приватбанк» підлягає до часткового задоволенню, а рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2022 року скасуванню, з ухваленням нового, про задоволення позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк».

Оскільки оскаржуване судове рішення підлягає скасуванню, апеляційний суд в порядку частини 13 статті 141 ЦПК України змінює розподіл судових витрат.

Позивач при зверненні до суду сплатив 1218 грн судового збору за подання позову (а. с. 1) та 1 827 грн судового збору за подання апеляційної скарги (а. с. 142), тобто всього поніс судові витрати в розмірі 3 045 грн.

З урахуванням принципу пропорційності, до задоволення підлягає 20, 63 % вимог від заявлених: 1 098, 15 грн (розмір вимог що підлягають до задоволення), х 100 / 5 321, 88 грн (розмір заявлених вимог) = 20, 63 %. Тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача 20, 63 % понесених ним судових витрат, що становить 628 грн 18 коп.: 3 045 грн (розмір понесених судових витрат) х 20, 63 % задоволених вимог = 628 грн 18 коп.

Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах. За правилом пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Враховуючи, що положення статті 19 ЦПК України в структурі законодавчого акту розташовані серед Загальних положень цього Кодексу, суд вправі відносити справу до категорії малозначних на будь - якій стадії її розгляду. При цьому, за змістом правилами пункту 1 частини шостої статті 19 ЦПК України справи, зазначені в цьому положенні, є малозначними в силу властивостей, притаманних такій справі, виходячи з ціни пред`явленого позову та його предмета, без необхідності ухвалення окремого судового рішення щодо віднесення зазначеної справи до відповідної категорії.

З огляду на те, що апеляційна скарга подана на рішення суду у справі, ціна позову у якій становить менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, то відповідно до положень п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому не підлягає касаційному оскарженню (п. 2 ч. 3 с. 389 ЦПК України).

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 376, 381 - 384, п. 2 ч. 3 ст. 389, 390 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»

задовольнити частково.

Рішення Козятинського міськрайонного суду Вінницької області від 09 вересня 2022 року скасувати й ухвалити нове рішення:

Позов задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредиту по кредитному договору б/н від 09.07.2012 року, яка склалася станом на 31.07.2015 року у розмірі 1 098 (одну тисячу дев`яносто вісім) гривень 88 копійок.

В задоволенні решти позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» 628 (шістсот двадцять вісім) гривень 18 копійок понесених ним судових витрат.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Позивач: Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк», , рахунок № НОМЕР_4 (для погашення заборгованості та судових витрат), МФО 305299, місцезнаходження: 01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1Д.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП НОМЕР_3 .

Головуюча Т. М. Шемета

Судді О. Ю. Береговий

М. М. Якименко