КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року місто Київ

Справа № 758/16071/21

Апеляційне провадження №22-ц/824/11120/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

Головуючого судді Желепи О.В.,

суддів: Кравець В.А., Мазурик О.Ф.

за участю секретаря судового засідання Вєтчінової О.О.

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року (у складі судді Головчак М.М., інформація щодо дати складання повного судового рішення відсутня)

у справі за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Антарес-2016» про визнання неправомірними дій та відшкодуванняморальної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Подільського районного суду м. Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-2016» про відшкодувнняморальної шкоди, завданої внаслідок порушення прав споживача, в якому просив визнати неправомірними дії відповідача та відшкодувати моральну шкоду 114 000 грн.

Позов обґрунтовано тим, що 20 липня 2021 року позивач відвідав закусочну «Пузата Хата», організацією яка є оператором вказаного закладу є відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Антарес-2016». Позивач здійснив замовлення, при цьому стягнув медичну маску з носу щоб відчути запах замовленої страви, в подальшому намагаючись замовити наступну страву почув відмову від працівника закусочної у обслуговуванні, оскільки маска на обличчі не прикривала ніс, в обґрунтування відмови працівник закладу посилався на вимоги діючого законодавства. У зв`язку з відмовою в обслуговуванні, позивач викликав адміністратора, якій пояснив, що його відмовляються обслуговувати у закладі, у зв`язку з чим адміністратор закладу підтвердила законність дій працівників закладу, посилаючись на вимоги діючого законодавства. Разом з тим, до позивача вийшов чоловік, який представився охоронцем, та виштовхуючи з закладу заважав проводити журналістську діяльність та вимагав від адміністратора викликати поліцію. З метою уникнення суперечки з огляду на загострення конфлікту з боку персоналу, позивач попросив адміністратора надати дані центрального офісу компанії з метою написання скарги, але остання відмовила та повідомила що це є конфіденційною інформацією. Згодом, адміністратор закладу та охоронець перешкоджали діяльності позивача, фізично завадивши пройти до куточка споживача та прямо вимагали вийти з закусочної. Вважає, що таким чином, було зухвало порушено його право як споживача.

В подальшому позивач звернувся за телефоном гарячої лінії до оператора «Пузата хата», який повідомив, що адміністратор закладу зобов`язана його ознайомити з усіма документами, які зберігаютьсяу куточку споживача і безпосередньо у закладі він може подати скаргу. Однак прибувши 23 липня 2021 року до закусочної та попросивши адміністратора ознайомити його з законодавчими актами на підставі яких було відмовлено в обслуговуванні та здійснювалось перешкоджання журналістській діяльності , керуючою закладом Галиною та адміністратором Наталією позивачу було відмовлено, у зв`язку з чим, позивач залишив скаргу у книзі скарг та пропозицій.

Після того, позивач пішов до іншого закладу харчування «Свіжість». У вказаному закладі до нього підійшла керуюча закусочної «Пузата хата» разом зі співробітниками поліції та в присутності відвідувачів закладу почала стверджувати, що позивач є правопорушником і 30 хвилин тому порушував громадський порядок в її закладі. Однак поліцейськими не було складено на позивача жодних адміністративних матеріалів. Вважає, що керуюча закусочної «Пузата хата» Галина 23 липня 2021 року поширила відносно позивача серед невизначеного кола відвідувачів закладу «Свіжість» і правоохоронців негативну завідомо недостовірну інформацію про причетність позивача до вчинення правопорушення, чим принизила його честь і гідність та шляхом безпідставного виклику поліції переслідувала його за журналістську діяльність і намагалась завадити позивачу в отриманні послуг харчування в іншому закладі, чимпорушила права позивача як споживача.

Крім того, під час надання відповіді на скаргу персоналом закусочної було розголошено персональні дані позивача, про що свідчить лист № 18/08-1 від 18.08.2021.

Отже, позивач вважає, що персоналом закусочної «Пузата хата» 20 липня 2021 року та 23 липня 2021 року шляхом прямої відмови позивачу в обслуговуванні та обмеженні права на інформацію, розголошеннямперсональних даних позивача, безпідставноювимогою покинути приміщення закусочної та перешкоджанням в отриманні послуги харчування в іншому закладі громадського харчування відносно позивача здійснено дискримінаційні заходи та порушено права позивача як людини і споживача. Внаслідок відмови у надані послуг з харчування персоналом закусочної «Пузата хата» у позивача істотно погіршився стан здоров`я, оскільки він має хронічні захворювання шлунково-кишкового тракту та наслідки травм, що пов`язані з виконанням обов`язків військової служби, які зумовлюють необхідність дотримання, зокрема харчового режиму. Наслідки подій, що сталися, потягли за собою нераціональне витрачання життєвого часу (на відновлення порушених прав, консультації у психолога та лікаря, звернення до контролюючих органів та суду, проведення інших правових заходів) обумовили необхідність витрачання значних фізичних, душевних та матеріальних ресурсів, які постійно вимагають залучення компенсаторних можливостей задля їх подолання. У зв`язку з порушенням прав, позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює в 114 000 грн. Розмір моральної шкоди підтверджується Висновком спеціаліста в галузі психології ФОП «ОСОБА_2.» від 02 листопада 2021 року № 15.

Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року позов залишено без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду,ОСОБА_1 10 вересня 2022 року, згідно поштової відмітки, направив безпосередньо на адресу Київського апеляційного суду апеляційну скаргу, в якій просить суд рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року - скасувати, визнати неправомірними дії відповідача Товариства з обмеженою відповідальністю «Антарес-2016», в частині порушення прав споживача - ОСОБА_1 , що полягало у прямій відмові в обслуговуванні і безпідставній вимозі покинути приміщення закусочної «Пузата хата», обмеженні права споживача на інформацію, перешкоджанні отриманню послуги харчування в іншому закладі громадського харчування та розголошенні персональних даних. Крім того, просить стягнути 114 000 (сто чотирнадцять тисяч) гривень моральної шкоди, завданої йому Відповідачем внаслідок порушення його прав як споживача та відшкодувати понесені ним судові витрати.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції було порушено право позивача на справедливий суд, оскільки заяв щодо розгляду справи за відсутності позивача ОСОБА_1 не подавав, на судове засідання він не викликався і не був повідомлений судом про час та дату розгляду справи. Факту виклику сторін у справі документально судом не підтверджено.

Зазначає, що доводи суду про те, що спір виник у зв`язку з неналежним обслуговуванням не відповідає фактичним обставинам. Суд не врахував, що відповідач порушив вимоги за ст. 633 ЦК України, а саме що відповідач не мав права відмовлятись від виконання публічного договору.

Крім того вказує, що позивачем було надано відео файл, яким підтверджується перешкоджання позивачу пройти до куточку споживача.

Вказує, що суд не вжив заходів для встановлення осіб, які порушували права позивача, та не залучив їх до участі у справі.

Звертає увагу суду, що висновки викладені в оскаржуваному рішенні щодо недоведеності позивачем спричиненої моральної шкоди, не відповідають дійсності, оскільки суд першої інстанції не надав належної оцінки висновку спеціаліста, який є письмовим доказом і, по-суті, є тотожним до висновку експерта.

Зазначає, що приниження честі та гідності саме по собі доводить спричинення моральної шкоди і не потребує доказування.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року відкрито провадження у даній справі та надано учасникам справи 5-ти денний строк з моменту отримання ухвали для подачі відзиву на апеляційну скаргу.

В матеріалах справи наявне рекомендоване повідомлення про вручення відповідачу копії апеляційної скарги з додатками, однак відповідач своїм правом щодо подачі відзиву не скористався.

У судовому засіданні 08 листопада 2022 року позивач доводи апеляційної скарги підтримав та просив її задовольнити.

Представник відповідача у судове засідання не з`явився про розгляд справи повідомлявся своєчасно та належним чином.

За правилами ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь судді Желепи О.В., пояснення позивача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відмовляючи в задоволені позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, суд виходив з недоведеності факту спричинення позивачу моральної шкоди діями чи бездіяльністю відповідача, які виразились у відмові в обслуговуванні в закладі громадського харчування, та інших порушеннях прав споживача, та в поширенні недостовірної інформації.

Що стосується позовних вимог про визнання неправомірними дій ТОВ «Антарес-2016» в частині порушення прав позивача, що полягало у прямій відмові в обслуговуванні і безпідставній вимозі покинути приміщення закусочної «Пузата хата», обмеженні прав споживача на інформацію, перешкоджання в отриманні послуги харчування в іншому закладі громадського харчування та розголошення персональних даних, то суд встановив, що позивачем не надано жодних належних та допустимих доказів щодо обставин, викладених у позовній заяві, а саме відмови працівників закусочної «Пузата хата» обслуговувати позивача та вимоги покинути заклад харчування, обмеження права позивача на інформацію та перешкоджання отриманню послуги харчування в іншому закладі громадського харчування.

Щодо визнання дій відповідача неправомірними через перешкоджання ознайомитись з куточком споживача та залишити скаргу, які мали місце 23 липня 2021 року, то суд встановив, що згідно листа ТОВ «Антарес-2016», адресованого на ім`я позивача, керівництво ТОВ «Антарес-2016» принесло свої вибачення через необачність персоналу та в той же день директором закладу було надано доступ та можливість залишити скаргу на дії персоналу вкнизі скарг та пропозицій, що вказує на негайне усунення порушень.

Дослідивши наявні в справі письмові докази, колегія суддів встановила, що ті обставини справи які суд вважав встановлені є доведеними, а висновок суду про недоведеність позивачем порушення його прав відповідачем, а також про недоведеність отримання позивачем моральних страждань саме внаслідок дій відповідача відповідають таким обставинам та вимогам закону.

Відповідно до статті 15ЦК України кожна особа має право на захист цивільних прав та інтересів у разі їх порушення.

Стаття 16 ЦК України визначає, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 23 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.

Вирішуючи вимоги позивача в частині спричинення йому моральної шкоди відповідачем під час надання послуг в закладі громадського харчування, колегія суддів, виходить з такого.

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про захист прав споживачів" споживачі мають право зокрема на захист своїх прав державою, належну якість обслуговування, відшкодування майнової та моральної шкоди завданої внаслідок недоліків (дефекту продукції).

Статтею 10 цього ж закону визначено, що виконавець несе відповідальність за завдану шкоду здоров`ю споживача, що виникла у зв`язку з використанням речей матеріалів, обладнання приладів ..., необхідних для надання послуг незалежно від рівня наукових і технічних знань.

У статті 17 цього ж закону закріплено, що за всіма споживачами однаковою мірою визнається право на задоволення їх потреб у сфері обслуговування.

Відповідно до ст. 22 Закону України "Про зазист прав споживачів" при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної шкоди.

Згідно ч.1 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Позивач звертаючись до суду першої інстанції з позовом на підтвердження порушення його прав, як споживача послуг, надав відео запис. Однак з вказаного запису неможливо встановити діями кого , де і яким чином позивачу була завдана моральна шкода, та не вбачається порушення прав останнього. Навпаки, з вказаного відео запису вбачається, що позивач як особа, що здійснював відео зйомку, був негативно налаштований відносно інших осіб зафіксованих на відео, поводив себе агресивно, погрожував зверненням до суду з цивільним позовом.

Така поведінка не вказує на те, що особа перебувала в стані страждань, пригніченості чи страждала від приниження з боку інших осіб.

Матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що працівниками закусочної «Пузата хата» було відмовлено в обслуговуванні позивачу, а також, що ними були обмежені його права на інформацію. Позивач стверджує, що його права були обмежені порівняно з іншими споживачами, проте не доводить, що лише йому, в той час коли він стягнув з обличчя захисну маску відмовили в обслуговуванні, а інших осіб без захисних масок обслужили.

Тому посилання на не застосування судом ст. 633 ЦК України, яка містить положення про те, що підприємець не має права надавати перевагу одному споживачеві перед іншими щодо укладення публічного договору, колегія суддів не приймає, так як за недоведеності надання переваги відповідачем іншим споживачам, порівняно з позивачем у суду не було підстав застосовувати вказану норму.

Позивач також не вказує, якими засобами, використаними відповідачем та необхідними для надання послуг з громадського харчування, була спричинена шкода його здоров`ю.

Посилання позивача на те, що погіршився стан його здоров`я, саме внаслідок відмови відповідача в придбанні обіду в закладі громадського харчування жодними належними та допустимими доказами є недоведеним.

Крім того, матеріали справи не міситять жодного підтвердження того, що працівниками закусочної «Пузата хата» були здійснені перешкоди в отриманні послуги харчування в іншому закладі громадського харчування.

Тобто, за недоведеності порушення прав позивача, суд першої інстанції правомірно відмовив в задоволенні позову.

При цьому у висновку експерта, на який посилається позивач визначено розмір відшкодування, проте вказаний висновок не доводить протиправності поведінки відповідача, а також не доводить факт порушення відповідачем прав позивача, як споживача послуг.

Єдиний письмовий доказ , який був наданий суду, - це лист відповідача, в якому позивачу були принесені вибачення за поведінку персоналу, щодо перешкоджання в доступі до куточку споживача. Проте з оляду на те, що таке порушення було усунуто і позивач залишив скаргу в книзі скарг, яка розміщена в такому куточку, і на яку було надано відповідь , суд дійшов обгрунтованого висновку, про недоведеність прямого причинного зв`язку між таким порушенням, яке одразу було усунуто і тими моральними стражданнями на які позивач посилався , як на підставу для відшкодування йому моральної шкоди.

Доводи про порушення честі та гідності позивача персоналом відповідача та розголошення особистих даних в іншому закладі харчування, також є недоведеними.

Суд вірно виходив з того, що звернення до правоохоронних органів з приводу порушення громадського порядку не свідчить про порушення честі та гідності. Та обставина, що відносно позивача правоохоронними органами не було складено протоколу, сама по собі не доводить, що працівники відповідача здійснювали протиправні дії та порушували немайнові права позивача, щодо його честі та гідності.

Крім того, уцивільному судочинстві діє принцип диспозитивності, який покладає на суд обов`язок розглядати лише ті питання, про вирішення яких його просять сторони у справі, та позбавляє можливості ініціювати судове провадження. Формування змісту й обсягу позовних вимог є диспозитивним правом позивача. Отже, кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, а також предмет та підстави позову, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно в межах заявлених ними вимог і наданих доказів (статті 12,13 ЦПК України).

Статтею 20 ЦК України передбачено, що честь, гідність і ділова репутація є особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством.

Згідно зі ст. 297 та 299 ЦК України кожен має право на повагу до його гідності та честі, на недоторканність своєї ділової репутації.

Відповідно до ч. 1,3 ст. 277 ЦК України фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення проти неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації.

Враховуючи, що вимога про стягнення моральної шкоди є похідною від вимоги про захист честі, гідності та ділової репутації та спростування недостовірної інформації, а такі вимоги позивачем не заявлялись, районний суд зробив правильний висновок про відмову в стягненні моральної шкоди, завданої порушенням честі та гідності позивача.

Слід зазначити, що окрім вищенаведених обгрунтувань та підстав заявленого позову, позивач також посилався на ст. 55 Конституції України, відповідно до якої кожен громадянин має право звернутись до суду, якщо ці права чи свободи порушені, створено чи створюються перешкоди ля їх реалізації.

Суд першої інстанції вірно встановив, що позивач не надав суду належні та допустимі докази того, що працівники відповідача під час виконання своїх трудових обов`язків діяли неправомірно та спричинили позивачу моральні страждання.

За недоведеності порушення прав позивача відповідачем, на підставі зазначеної норми Конституції України, яка є норомою прямої дії, вимоги позивача не можуть бути задоволені.

Доводи апеляційної скарги в частині не встанволення судом конкретних осіб, які перебували в трудових відносинах з відповдіачем та які порушували права позивача не грунтуються на вимогах ЦПК України, оскільки суд розглядав справу в межах заявлених позовних вимог, а обов`язок доказування в тому числі і зазначення в позовній заяві кола осіб, які на думку позивача, були причетні до порушення його прав, законом покладено на позивача.

Саме позивач , відповідно до ст.175 ЦПК україни в позовній заяві зобов`язаний вказати повне найменування сторін (відповідачів), до яких він позивається та їх місце знаходження чи місце проживання.

Доводи позивача про неповідомлення його про розгляд справи судом першої інстанції, колегія суддів не приймає з огляду на те, що Позивачем направлено 27.03.2022 року на електронну пошту Подільського районного суду заяву про розгляд справи за його відсутності (а.с.47). З вказаної заяви вбачається, що вона направлена з електронної пошти, яка зазначена позивачем у позовній заяві та інших заявах, які були подані позивачем до суду першої інстанції.

Крім того, як неодноразово наголошував в своїх рішеннях Європейський суд з прав людини, сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.

Право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондує обов`язок добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються його безпосередньо та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (ALIMENTARIA SANDERS S.A. V. SPAIN, № 11681/85, § 35, ЄСПЛ, від 07 липня 1989 року).

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (пункт 23 рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року у справі «Проніна проти України»).

Суд з дотриманням приписів процесуального законодавства правильно і повно встановив фактичні обставини справи, правильно визначив правовідносини сторін, вірно застосував норми матеріального права, які ці правовідносини регулюють та вирішив спір відповідно до закону.

Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Апеляційний суд встановив, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права .

Оскільки апеляційна скаргазалишаються без задоволення, то перерозподіл судових витрат в апеляційному суді відповідно до вимог статей 141, 382 ЦПК України не проводиться.

Керуючись ст. 268, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Подільського районного суду м. Києва від 06 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України

Повний текст постанови складено 28 листопада 2022 року.

Головуючий: О.В. Желепа

Судді: В.А. Кравець

О.Ф. Мазурик