Справа № 569/8157/22
17 листопада 2022 року Рівненський міський суд Рівненської області в особі головуючої судді - Панас О.В.
при секретарі судового засідання - Алексейчук Ю.М.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Рівному у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» про визнання трудових відносин припиненими ,-
Позивачка ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом в якому просить визнати припиненими трудові відносини з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» з 09 липня 2021 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 за власним бажанням на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України.
В обґрунтування заявлених позовних вимог зазначає, що вона працювала на посаді провідного інженера товарно-транспортного відділу в Товаристві з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» з повною зайнятістю. В зв`язку з нерегулярною виплатою заробітної плати, грубого порушення умов трудового договору Відповідачем як роботодавцем, Позивачка - ОСОБА_1 звернулася до директора ТОВ «Прикарпатзахідтранс» із заявою про звільнення за власним бажанням - на підставі ч. 3 ст. 38 Кодексу законів про працю України (надалі - КЗпП України) - у зв`язку з порушенням ТОВ «Прикарпатзахідтранс» законодавства про працю, угод, умов трудового договору, останнім робочим днем згідно заяви просила вважати 09.07.2021 року.
Заяву про звільнення за власним бажанням позивачка надала у відділ кадрів ТОВ «Прикарпатзахідтранс», що підтверджується відміткою на заяві про її отримання 09.07.2021 року о 8.00 годині заступником начальника відділу кадрів ОСОБА_2 .. Разом з тим, всупереч чинному трудовому законодавству, роботодавцем не було вчинено жодних належних та пов`язаних із звільненням дій. Тому, відповідну заяву Позивачка також була змушена надіслати поштою 09.07.2021 року разом з іншими заявами про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України інших працівників - цінним листом з описом вкладеного на адресу Відповідача. Слід наголосити, що зазначений лист не повернувся відправнику, тобто був отриманий одержувачем.
Згідно зі змістом заяви ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України від 09.07.2021 року, нею чітко зазначено, що підставою для звільнення є грубе порушення ТОВ «Прикарпатзахідтранс» як роботодавцем засад трудового законодавства, норм договорів та угод, статей 97, 115 КЗпП України, статей 22, 24 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 року, розділ № 8 п. 116, п, 117, п, 3,1 Колективного договору. Зокрема, керуючись ч. 3 ст. 38, статтями 44, 47,116 КЗпП України, згідно заяви, просила, в зв`язку з порушенням власником законодавства про працю, угод, умов трудового договору, звільнити її з підприємства ТОВ «Прикарпатзахідтранс» за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України; останнім робочим днем вважати 09 липня 2021 року; в день звільнення видати ОСОБА_1 на руки: копію наказу про звільнення; трудову книжку; довідку про середню заробітну плату та довідку про розрахунок належних до виплат коштів при звільненні; виплатити на користь ОСОБА_1 в день звільнення розрахункові: заробітну плату, вихідну допомогу (згідно ст. 44 КЗпП), компенсацію за невикористану відпустку по день звільнення.
09 липня 2021 року був останнім робочим днем ОСОБА_1 у ТОВ «Прикарпатзахідтранс», проте Відповідачем, як роботодавцем, не було вчинено жодних належних дій у відповідь на подану Позивачкою заяву про звільнення, не виконано імперативних вимог трудового законодавства: не видано ні наказу про звільнення, ні трудової книжки з відповідним записом, ні інформації про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, Відповідач не провів остаточний розрахунок при звільненні. Тому, ОСОБА_1 змушена захищати свої трудові права та свободи в судовому порядку, та просить визнати припиненими з 09 липня 2021 року трудові відносини між Позивачкою та Відповідачем за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, адже іншого способу захистити свої права немає.
Позивачка ОСОБА_1 та її представник адвокат Луцик О.А. в судове засідання не з`явились, представник позивача подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, та участі позивача, позовні вимоги підтримала, просила задовольнити. Проти ухвалення заочного рішення не заперечила.
Представник відповідача в судове засідання повторно не з`явився, відзив не подав, жодних заяв чи клопотань від нього не надходило. Враховуючи, що відповідач про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся своєчасно та належним чином, шляхом направлення судових повісток, та опублікування оголошення на офіційному сайті Судової влади України, а також те, що позивач не заперечує проти заочного вирішення справи, наявні всі умови, встановлені ст. 280 ЦПК України, які необхідні для ухвалення заочного рішення.
Таким чином, суд ухвалив провести розглядати справу у відсутність сторін за доказами, що містяться в матеріалах справи при заочному розгляді справи відповідно до положень ст. 281 ЦПК України.
Ухвалою суду від 24 червня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі з викликом сторін.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті у сукупності, суд встановив наступне.
Із копії трудової книжки ОСОБА_1 судом встановлено, що 01.10.2016 року позивачка переведена на посаду провідного інженера товарно-транспортного відділу, згідно наказу № 63-П від 01.10.2016 в ТОВ «Прикарпатзахідтранс» (в результаті реорганізації перейменовано на підставі наказу № 271 від 19.08.2017). Відомості про звільнення позивачки в копії трудової книжки відсутні.
09 липня 2021 року позивачка ОСОБА_1 звернулася із заявою до директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс», у якій просить розірвати трудовий договір з 09.07.2021 року на підставі частини третьої статті 38 Кодексу законів про працю України; останнім робочим днем вважати 09 липня 2021 року; в день звільнення видати ОСОБА_1 на руки: копію наказу про звільнення; трудову книжку; довідку про середню заробітну плату та довідку про розрахунок належних до виплат коштів при звільненні; виплатити на користь ОСОБА_1 в день звільнення розрахункові: заробітну плату, вихідну допомогу, згідно ст. 44 КЗпП, компенсацію за невикористану відпустку по день звільнення. Дана заява отримана заступником начальника відділу кадрів Дяченко Р.П. 09.07.2021 о 8:00 год.
У відповідь на вказану заяву роботодавцем не було вчинено жодних належних та пов`язаних із звільненням дій, доказів зворотного відповідачем суду не подано.
Також, згідно змісту заяви ОСОБА_1 про звільнення за власним бажанням на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України від 09.07.2021 року вбачається, що підставою для звільнення є грубе порушення ТОВ «Прикарпатзахідтранс» як роботодавцем засад трудового законодавства, норм договорів та угод, статей 97, 115 КЗпП України, статей 22, 24 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 року, розділ № 8 п. 116, п, 117, п, 3.1 Колективного договору.
Копії наказу про звільнення, трудової книжки, довідок та розрахункових коштів позивач не отримала.
19.08.2021 року позивачка звернулася із заявою до Управління Держпраці у Рівненській області щодо грубого порушення трудових прав відповідачем що стосується оплати праці, та просила усунути відповідні порушення відповідачем її прав, і притягнути винних до відповідальності.
У відповідь на вказане звернення, Управління Держпраці у Рівненській області листом від 17.09.2021 року за № 19-04/5075 повідомило про неможливість проведення заходу державного нагляду (контролю) через неможливість потрапляння на територію ТОВ «Прикарпатзахідгранс» та як наслідок - відсутністю документів, ведення яких передбачено законодавством про працю.
12.01.2022 року представник позивача - адвокат Луцик O.A. звернулася до ТОВ «Прикарпатзахідтранс» із адвокатським запитом № 504 від 12.01.2022 року, згідно якого просила надати наказ про звільнення ОСОБА_1 ; довідку про середню заробітну плату ОСОБА_1 за період: грудень 2020 січень 2021 року - два місяці з повною зайнятістю перед запровадженням простою в Товаристві з 16.02.2021 року; довідку про помісячний розмір заробітної плати ОСОБА_1 за період: з липня 2020 року - по липень 2021 року; довідку про розрахунок належних до виплат коштів при звільненні ОСОБА_1 . Рекомендований лист (з адвокатським запитом) повернувся відправнику без вручення з відміткою «за закінченням терміну зберігання».
Отже, між сторонами виникли спірні правовідносини з питання припинення трудових відносин, які регулюються нормами трудового законодавства.
Стаття 43 Конституції України гарантує, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.
Розглядаючи справи, пов`язані із застосуванням даної норми, Конституційний Суд України у рішеннях від 07.07.2004 № 14-рп/2004, від 16.10.2007 № 8-рп/2007 та від 29.01.2008 № 2-рп/2008 зазначав, що «визначене статтею 43 Конституції України право на працю Конституційний Суд України розглядає як природну потребу людини своїми фізичними і розумовими здібностями забезпечувати своє життя. Це право передбачає як можливість самостійно займатися трудовою діяльністю, так і можливість працювати за трудовим договором чи контрактом. Свобода праці передбачає можливість особи займатися чи не займатися працею, а якщо займатися, то вільно її обирати, забезпечення кожному без дискримінації вступати у трудові відносини для реалізації своїх здібностей. За своєю природою право на працю є невідчужуваним і по суті означає забезпечення саме рівних можливостей кожному для його реалізації».
Відповідно до статті 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
Відповідно до частин першої статті 115 КЗпП України та частин першої статті 24 Закону України «Про оплату праці» № 108/95-ВР від 24.03.1995 року роботодавці зобов`язані виплачувати заробітну плату працівникам не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує 16 календарних днів.
За положенням ст.36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є, зокрема розірвання трудового договору з ініціативи працівника (статті 38, 39), з ініціативи роботодавця (статті 40, 41) або на вимогу профспілкового чи іншого уповноваженого на представництво трудовим колективом органу (стаття 45).
Невиконання роботодавцем обов`язку із своєчасної виплати заробітної плати дає працівнику право вимагати розірвання трудового договору у строк, визначений працівником відповідно до частини третьої статті 38 КЗпП України.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок (ст.116 КЗпП України).
Відповідач не виплачував позивачеві в повній мірі заробітну плату, що підтверджується, зокрема індивідуальними відомостями про застраховану особу по формі ОК-5, випискою з банківського рахунку про рух коштів, копії яких долучені до матеріалів справи.
У зв`язку з цим позивачка звернулася до відповідача із заявою від 09.07.2021 року про розірвання трудового договору на підставі частини третьої статті 38 КЗП України, видачі належним чином оформленої трудової книжки, виплату заборгованості із заробітної плати та вихідної допомоги.
Крім того, відповідачем не винесено наказ про звільнення позивача, не видано трудову книжку, не проведено розрахунок при звільненні. Дані обставини не спростовані відповідачем, судом не здобуто доказів, які спростовують твердження позивача.
Таким чином, бездіяльність відповідача порушує право ОСОБА_1 на розірвання трудового договору за власним бажанням у визначений нею строк, яке надано частиною третьою статті 38 КЗпП України.
Відповідно до ст. 44 КЗпП України при припиненні трудового договору з підстав, зазначених у пункті 6 статті 36 та пунктах 1, 2 і 6 статті 40, працівникові виплачується вихідна допомога у розмірі не менше середнього місячного заробітку; у разі призову або вступу на військову службу, направлення на альтернативну (невійськову) службу (пункт 3 статті 36) - у розмірі двох мінімальних заробітних плат; внаслідок порушення роботодавцем законодавства про працю, колективного чи трудового договору (статті 38 і 39) - у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку; у разі припинення трудового договору з підстав, зазначених у пункті 5 частини першої статті 41, - у розмірі не менше ніж шестимісячний середній заробіток.
Згідно з ч.1 ст.47 КЗпП України роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
Позивач належним чином попередила роботодавця (відповідача) про бажання звільнитися з роботи з 09 липня 2021 року на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України в зв`язку з невиконанням останнім законодавство про працю, умов трудового договору.
Відповідач зобов`язаний був видати наказ про звільнення, однак цього не зробив. Доказів зворотнього суду не надано.
Враховуючи наведене вище, суд прийшов переконання, що оскільки вище аналізованими нормами трудового законодавства на роботодавця покладено обов`язок провести звільнення із працівником у строк, який просить останній, адже причина у заяві була вказана поважною у відповідності до ст. 38 КЗпП України; відповідач не звертався до позивачки із листом про підтвердження доказами причини звільнення, причини невиплати заробітної плати позивачу не пояснив, а відтак суд прийшов висновку, що трудові відносини фактично припинені між сторонами згідно з частиною 3 статті 38 КЗпП України.
Таким чином, суд прийшов переконання, що порушене право позивачки підлягає захисту шляхом задоволення позову.
Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому з відповідача на користь позивачки слід стягнути понесені позивачем судові витрати по справі по сплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, п.3 Розділ ХII «Прикінцеві положення» ЦПК України, суд -
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» про визнання трудових відносин припиненими - задовільнити.
Визнати припиненими з 09 липня 2021 року трудові відносини ОСОБА_1 з Товариством з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку із невиконанням роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Прикарпатзахідтранс» на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 992 гривні 40 копійок.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суд або через Рівненський міський суд Рівненської області протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Позивач : ОСОБА_1 ; адреса: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено - 22.11.2022
Суддя О.В.Панас