№ 336/7984/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Шевченківський районний суд м.Запоріжжя у складі головуючого судді БоєваЄ.С.,за участю секретаря судового засідання Журавель Д.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , в якому зазначив, що у період з 01.12.2015 р. по 01.09.2021 р. надав відповідачу комунальні послуги у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 вартість яких не сплачена на суму 20668,90 грн.

Заочним рішенням Шевченківського районного суду м. Запоріжжя від 16.11.2021 року позов було задоволено та стягнуто з ОСОБА_1 на користь на Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість 20668,90 грн., а також судовий збір у розмірі 2270 грн.

29.12.2021 року відповідачем ОСОБА_1 було подано до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя заяву про перегляд заочного рішення. Ухвалою від 21.02.2022 року зазначену заяву було задоволено, заочне рішення скасовано та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 17.06.2022 року за заявою представника позивача було залучено у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 .

Судові засідання неодноразово відкладалися у тому числі через відсутність даних про належне сповіщення ОСОБА_2 , а також за заявою представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Шевченко А.В. (19.05.2022 року, 19.08.2022 року).

В судове засідання 22.11.2022 сторони не з"явилися.

Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, позов підтримує, просить задовольнити, проти ухвалення заочного рішення не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Шевченко А.В. подала заяву про відкладення розгляду справи через її зайнятість в іншому процесі.

Крім того, 22.11.2022 року адвокат Шевченко А.В., надала письмові заперечення проти позову, посилаючись на те, що особистий рахунок, який є в матеріалах справи є не належним та не допустимим доказом та може бути навмисно надрукований на ім`я відповідача ОСОБА_1 . Доказів того, що в період з 01.12.2015 року по 01.09.2021 року відповідач сплачувала якісь комунальні платежі позивач не надає. Крім того, просила суд застосувати строк позовної давності, адже останній раз було сплачено за комунальні послуги більш ніж 3 роки тому.

В силу положень ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідачів та представника відповідача адвоката Шевченко А.В., повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних.

Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Вивчивши матеріали справи, приймаючи до уваги позиції сторін вважаю, що заявлений позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Пунктом 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України визначено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Згідно з ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Встановлено, що позивач у період 01.12.2015 р. по 01.09.2021 р. надав відповідачам послуги з централізованого опалення у приміщення, розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , які відповідачами не сплачені на суму 20 668,90 грн.

Вищевикладене підтверджується розрахунком заборгованості за період з 01.12.2015 р. по 01.09.2021 р. (особистий рахунок № НОМЕР_1 ), інформацією щодо місця проживання відповідачів.

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору.

Дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватись належним чином відповідно до умов договору або вимог Цивільного кодексу , інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від виконання зобов`язання не допускається крім випадків, передбачених законом.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України визначено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).

Судо встановлено, що відповідачі свої зобов"язання з оплати за спожиті житлово-комунальні послуги не виконували в повній мірі, у звязку із чим утворилася заборгованість на суму 20 668,90 грн.

Як зазначено вище, в силу ч. 3 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» дієздатні особи, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, мають право користуються нарівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Суд не бере до уваги договір купівлі-продажу квартири від 18.11.2006 року, що укладений між відповідачами, адже за відомостями про реєстарцію місця проживання ОСОБА_1 зареєструвала своє місце проживання за адресою надання комунальних послуг 14.08.2007, тобто після укладення договору купівлі-продажу, а відтак вона не втратила права користування квартирою, та мала можливість користуватися комунальними послугами нарівні з відповідачем ОСОБА_2 , а відтак має і солідарний обов"язок з оплати таких послуг.

З приводу застосування строків позовної давності, то суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.ст. 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (ч. 4 ст. 267 ЦК України).

Відповідно до положень статей 256, 257 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Термін позовної давності виконує кілька завдань, у тому числі забезпечує юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав відповідачів, які можуть трапитись у разі прийняття судом рішення на підставі доказів, що стали неповними через сплив часу (правова позиція, викладена в постанові Верховного Суду від 23.05.2018 у справі № 663/2070/15-ц).

Відповідно до ст. 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку. Позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач (частини перша та друга статті 264 ЦК України). Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується (частина третя вказаної статті).

Отже, переривання перебігу позовної давності передбачає, що внаслідок вчинення певних дій (або підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку, або подання кредитором позову до одного чи кількох боржників) перебіг відповідного строку, що розпочався, припиняється. Після такого переривання перебіг позовної давності розпочинається заново з наступного дня після підтвердження визнання боржником боргу чи іншого обов`язку або після подання кредитором позову до одного чи кількох боржників.

При цьому якщо виконання зобов`язання передбачалося частинами або у вигляді періодичних платежів і боржник вчинив дії, що свідчать про визнання лише певної частини (чи періодичного платежу), то такі дії не можуть бути підставою для переривання перебігу позовної давності стосовно інших (невизнаних) частин платежу.

Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 09.11.2016 у справі № 6-2170цс16 та враховано у постанові Верховного Суду України від 23.12.2020 у справі № 127/23910/14-ц.

Як зазначалося вище, відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги споживач здійснює оплату за спожиті житлово-комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.

Згідно з наданими позивачем відомостями по особистому рахунку НОМЕР_1 , відповідачі у вересні 2016 р., грудні 2016 р., лютому 2017 р., липні 2017 р., жовтні 2017 р., грудні 2017 р., січні 2018 р., лютому 2018 р., березні 2018 р., квітні 2018 р., травні 2018 р., червні 2018 р., вересні - листопаді 2018 р., липні 2019 р. здійснили оплату за центральне опалення, але оскільки суду не надано даних, які б підтверджували, що ці платежі здійснені на погашення (визнання) існуючої заборгованості, а не сплату зобов`язання, яке виникає щомісячно за споживання гарячої води або теплопостачання в опалювальний період, суд не має підстав вважати, що відбулося переривання перебігу позовної давності щодо загальної суми заборгованості.

Між тим Законом України Законом України від 30.03.2020 № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)»розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу Українидоповнено, зокрема, пунктом 12 такого змісту: «Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цьогоКодексу, продовжуються на строк дії такого карантину».

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» на всій території України установлено карантин, який неодноразово продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення позивача до суду з цим позовом.

Внаслідок продовження строків, визначених ст.257 ЦК України, на строк дії карантину на території України, який установлено 12.03.2020 та діяв на час подання позову в цій справі, позивачем не пропущена позовна давність за заборгованістю з комунальні послуги, що надані за період з лютого 2017 року.

Таким чином з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню заборгованість за комунальні послуги з централізованого опалення надані за період з лютого 2017 року по вересень 2021 року на суму 14 757,28 грн.

На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України, суд стягує з відповідачів на користь позивача суму судового збору пропорційно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.264,265, 279, 352,354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

Позов Концерну «Міські теплові мережі» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги про стягнення заборгованості за комунальні послуги задовольнити частково

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення в сумі 14 757,28 грн. (чотирнадцять тисяч сімсот п"ятдесят сім гривень 28 коп.).

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути рівними частками з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» витрати по сплаті судового збору в розмірі 1620,75 грн.

Відповідно до ст. 265 ч. 5 ЦПК України зазначаються наступні відомості:

Позивач - Концерн «Міські теплові мережі», м. Запоріжжя, бул. Гвардійський, 137, .

Відповідач ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ,

Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Є.С. Боєв

22.11.22