головуючий у суді І інстанції Ольшевська І.О.
КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Писаної Т.О.

суддів - Приходька К.П., Журби С.О.

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 1 серпня 2022 року у справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2021 року позивач ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги, в якому просив стягнути з останнього на його користь заборгованість за житлово-комунальні послуги в розмірі 112 251,18 грн, 3% річних у розмірі 9 832,27 грн, інфляційні витрати в розмірі 32 405,73 грн, а також судовий збір у сумі 2 317,34 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач отримує послуги з централізованого постачання холодної води та водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових мереж) за адресою: АДРЕСА_1 , проте не сплачує житлово-комунальні послуги, внаслідок чого за період з 1 липня 2014 року по 30 листопада 2020 року утворилась заборгованість у розмірі 112 191,43 грн, на яку нараховано 3% річних та інфляційні витрати. Крім того, виникла заборгованість у розмірі 59,75 грн за внеском за обслуговування вузлів комерційного обліку, встановленим розпорядженням виконавчого органу Київської області міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 30 вересня 2019 року №1716.

Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 1 серпня 2022 року у задоволенні позовних вимог ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» до ОСОБА_1 про стягнення боргу за житлово-комунальні послуги відмовлено.

Не погоджуючись із указаним рішенням суду Заступник директора департаменту претензійно-позовної роботи ПАТ «Акціонерна компанія «Київводоканал» - Плясун О.І., звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом неправильно застосовано норми матеріального права та рішення ухвалено з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що у Позивача була відсутня можливість надати суду документи, якими підтверджуються право власності ОСОБА_1 на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , оскільки законодавством не передбачено права чи обов`язку надавачів послуг вимагати і зберігати копії зазначених документів.

Вказує, що позивач має право вимагати виконання обов`язку від будь-якого із співвласників квартири АДРЕСА_3 , у даному випадку - ОСОБА_1 .

Вважає, що непроживання відповідача у квартирі, яка належить йому на праві власності, та факт відсутності реєстрації у цій квартирі не звільняє його, як власника квартири, від обов`язку нести витрати по оплаті житлово-комунальних послуг, які були надані.

Відзив на апеляційну скаргу до Київського апеляційного суду не надходив.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

В порядку ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не було надано належних та допустимих доказів того, що ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 , або проживає за вказаною адресою, за згодою власників квартири користувався нею та отримував житлово-комунальні послуги у період, у який такі послуги надавались, а тому позивачем не доведено, що відповідач є споживачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 .

Колегія апеляційного суду погоджується із таким висновком суду першої інстанції враховуючи наступне.

Встановлено, що позивач надає послуги з постачання холодної води та водовідведення холодної та гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 .

На підтвердження позовних вимог позивачем було надано докази підтвердження надання послуг з централізованого постачання холодної води та послуг з водовідведення (з використанням внутрішньо будинкових систем), розрахунок заборгованості.

У матеріалах справи наявний Договір купівлі-продажу нерухомості від 27 квітня 1995 року, за яким ОСОБА_2 придбала квартиру АДРЕСА_3 .

Згідно з рішенням Московського районного суду м. Києва від 19 вересня 2000 року у справі №2-1745/2 за позовом прокурора Московського району м. Києва в інтересах неповнолітніх ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності на квартиру визнано право власності за ОСОБА_3 на ј частки квартири АДРЕСА_3 , за ОСОБА_1 на ј частки квартири АДРЕСА_3 , за ОСОБА_4 на ј частки квартири АДРЕСА_3 .

Однак, рішення суду про визнання за ОСОБА_1 права власності в ј частки квартири АДРЕСА_3 у цій справі не є достатнім доказом наявності у відповідача ОСОБА_1 обов`язку щодо погашення заборгованості за житлово-комунальні послуги, оскільки відповідне рішення суду хоч і було підставою для набуття ОСОБА_1 права власності на спірну квартиру, однак матеріали справи не містять доказів реалізації такого права шляхом реєстрації цього права, також відсутні докази наявності права власності за ОСОБА_1 саме у спірний період, за який позивачем нараховано заборгованість.

Безпосередньо у листі від 11 жовтня 2021 року №062/14-13289 (И-2021) Комунального підприємства Київської міської ради "Київське міське бюро технічної інвентаризації" було роз`яснено можливість отримання відповідної інформації з Державного реєстру прав у зв`язку із здійсненням ними повноважень, визначених законом, відповідно за суб`єктом права чи за об`єктом нерухомого майна в електронній формі шляхом безпосереднього доступу до Державного реєстру прав, за умови ідентифікації відповідної посадової особи за допомогою електронного цифрового підпису.

Тобто, позивач не позбавлений був скористатись безпосереднім доступом до Державного реєстру прав, або звернутись з обґрунтованим клопотанням до суду про витребування доказів, а саме актуальної інформації щодо державної реєстрації права власності відповідача на спірну квартиру та періоду існування цього права.

Позивач з таким клопотанням ні до суду першої інстанції, ні до апеляційного суду не звертався.

Також, не надано доказів проживання відповідача у спірному приміщенні, а відтак споживання послуг у заявлений період.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ч.ч. 1, 3, 4 ст. 12, ч.ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

За правилами ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч.1 ст.77 ЦПК України), а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Згідно з ч. 2 ст. 77 ЦПК України, предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 ЦПК України обов`язок надання усіх наявних доказів до початку розгляду справи по суті покладається саме на осіб, які беруть участь у справі.

За вимогами ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Суб`єктами Закону України «Про житлово-комунальні послуги» є органи виконавчої влади, місцевого самоврядування, виробники, виконавці та споживачі житлово-комунальних послуг, а також власники приміщень, будинків, споруд, житлових комплексів або комплексів будинків і споруд.

Отже, відповідачем у цьому спорі має бути саме власник, або споживач послуг.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги та ухвалення нового судового рішення про задоволення заявлених позовних вимог, оскільки позивачем не надано доказів обґрунтованості нарахування суми заборгованості стосовно ОСОБА_1 , з урахуванням того, що він у вказаній квартирі не зареєстрований. У спірній квартирі, як встановлено судом та не спростовано у доводах апеляційної скарги, зареєстровано лише дві особи: ОСОБА_2 та ОСОБА_4 . Також позивачем не доведено обґрунтованості правових підстав поданого позову саме до ОСОБА_1 , оскільки матеріали справи не містять доказів того, що квартира перебувала у його власності з часу набуття чинності рішенням суду у справі №2-1745/2 та на час звернення з цим позовом до нього до суду.

Доводи апеляційної скарги щодо хибності висновків суду про недоведеність споживання відповідачем послуг за адресою: АДРЕСА_1 , колегія суддів відхиляє з підстав недоведеності того, що відповідач є власником квартири, або, що зареєстрований чи фактично мешкає у квартирі. Будь-яких доказів з цього приводу позивачем не надано.

Аргументи про те, що позивач позбавлений можливості вимагати у споживача послуг документи про права, в тому числі право власності на займане ним помешкання, а тому документи про право власності відповідача на кв. АДРЕСА_3 у позивача відсутні, судом першої інстанції були враховані і було задоволено клопотання про витребування вказаних відомостей у КП КМР «Київське міське БТІ», як про це просив позивач. Відповідною установою було повідомлено про наявність інформації щодо реєстрації у спірному приміщені лише двох інших осіб та реєстрації права власності на спірне приміщення щодо інших осіб, також роз`яснено можливість отримання актуальної інформації станом на час подання цього позову щодо ОСОБА_1 , як суб`єкта права власності, та щодо спірної квартири як, об`єкта права власності, із Державного реєстру прав.

Позивач таким правом не скористався, а суд відповідно до ч. 7 ст. 81 ЦПК України не може збирати докази, що стосуються предмету спору з власної ініціативи.

Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції не спростовують, оскільки доказів на спростування встановлених обставин заявником не надано.

Згідно з пунктом 1 частиною першою статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до частин першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу ПАТ «АК «Київводоканал» без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 1 серпня 2022 року - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Відповідно до частини тринадцятої статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ПАТ «АК «Київводоканал» без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 1 серпня 2022 року - без змін, підстави для зміни розподілу судових витрат Київським апеляційним судом відсутні.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381, 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Акціонерна компанія «Київводоканал» залишити без задоволення.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 1 серпня 2022 рокузалишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

ГоловуючийТ.О. Писана
СуддіК.П. Приходько
С.О. Журба