Справа № 522/9273/20
Провадження № 2/522/2611/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року Приморський районний суд м. Одеси в складі:

головуючого судді Шенцевої О.П.,

при секретарі Лукашкіні О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин та тлумачення заповіту,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2020 року, до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин та тлумачення заповіту. Позов був обґрунтований наступним: ІНФОРМАЦІЯ_1 померла рідна сестра позивача ОСОБА_3 . Після її смерті залишилась спадщина у вигляді квартири за адресою: АДРЕСА_1 . Після смерті ОСОБА_3 , позивач звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса із заявою про прийняття спадщини. Була заведена спадкова справа №5с/2020 до майна померлої ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_3 за життя склала заповіт та заповіла все своє майно позивачу. Однак, після звернення Позивача до нотаріуса, останнім було повідомлено, що видати свідоцтво про право на спадщину є неможливим, оскільки, у заповіті та у паспорті позивача є розбіжності у прізвищі, а саме, у заповіті прізвище спадкоємиці зазначено як ОСОБА_2 , а у паспорті ОСОБА_2 . Також, у позивача відсутнє свідоцтво про народження померлої сестри. Тому, вона не може підтвердити факт родинних відносин між ними. При зверненні до відповідної установи РАЦСу в РФ Рязанської області, де народилась померла, було повідомлено, що відновити втрачене свідоцтво про народження неможливо, оскільки в установі була пожежа, тому всі документи за 1925 рік згоріли. Таким чином, Позивач вимушена вирішувати дані питання у судовому порядку.

Ухвалою суду від 11 червня 2020 року провадження по справі було відкрито.

Ухвалою суду від 23 липня 2020 року було витребувано з Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса, належним чином завірену копію матеріалів спадкової справи № 5с/2020 до майна ОСОБА_3 .

Ухвалою суду від 25 лютого 2021 року, провадження по справі було зупинено у зв`язку із смертю позивача ОСОБА_2 .

Ухвалою суду від 01 грудня 2021 року, провадження по справ було відновлено.

Ухвалою суду від 08 червня 2022 року, було витребувано у приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу Черненко І.П. спадкову справу 3/2021 до майна померлої ОСОБА_2 та залучено до участі у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин та тлумачення заповіту, правонаступника ОСОБА_2 - ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 05 липня 2022 року, було залучено до участі у цивільній справі у якості третьої приватного нотаріуса Одеського міського нотаріальної округу Мірошниченко Олену Миколаївну та витребувано в Одеському державному нотаріальному архіві нотаріальну справу щодо посвідчення Заповіту складеного 18.11.1999 року від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , та посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Мірошниченко О.М., реєстровий номер №1-1370.

Позивача та представник позивача у судове засідання не з`явились, але надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, підтримав позов та наполягав на його задоволенні.

Представник Одеської міської ради у судове засідання не з`явився, надавши заяву про розгляд справи за їх відсутності за наявними матеріалами справи.

Перевіривши матеріали справи, дослідивши наявні докази, з`ясувавши позиції сторін, суд вважає, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно свідоцтва про смерть від ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 .

Згідно витребуваної спадкової справи до майна померлої ОСОБА_3 вбачається, що позивач звернулася до Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса із заявою про прийняття спадщини, де була заведена спадкова справа №5с/2020.

Згідно заповіту 18.11.1999 року з реєстраційним номером 1-1370, посвідчений державним нотаріусом Мірошніченко О.М., ОСОБА_3 заповіла все своє майно позивачу.

Після смерті ОСОБА_3 спадщина складається із квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Нотаріус відмовила позивачу у видачі свідоцтва про право на спадщину, оскільки, у заповіті прізвище спадкоємиці зазначено як ОСОБА_2 , а у паспорті ОСОБА_2 . Також, у позивача відсутнє свідоцтво про народження померлої сестри.

За для підтвердження факту родинних відносин, судом були досліджені такі докази.

Згідно свідоцтва про народження від 21.08.1956 року, народилася ОСОБА_4 .

Згідно Довідки № 37 від 30.01.2020 року, ОСОБА_4 вийшла заміж та взяла прізвище чоловіка ОСОБА_2 .

Свідоцтво про народження ОСОБА_3 було втрачено, а відновити неможливо, через пожежу, яка відбулася у відповідному відділі ДРАЦСу за поясненнями представник позивача.

Згідно свідоцтва про одруження від 05.10.1952 року, ОСОБА_3 одружилася та взяла прізвище чоловіка ОСОБА_5 .

Факт родинних відносин підтверджується і тим фактом, що померла склала заповіт саме на свою рідну сестру ОСОБА_2 . Також, померла і позивач мали однакове дівоче прізвище « ОСОБА_6 » та однакове по-батькові « ОСОБА_7 ».

Також, у померлої та позивача однакове місце народження (згідно вищезазначених свідоцтва про одруження) с. Борок, Шиловський р-н, Разянська обл. РСФСР.

Факт родинних відносин також підтверджений оригіналом нотаріально посвідченої заяви ОСОБА_8 , який є рідним братом ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , та підтверджує, що вони рідні сестри.

Факт родинних відносин між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , також, підтверджується письмовими опитуваннями свідків, а саме, ОСОБА_9 та ОСОБА_10 .

ОСОБА_9 сусідка ОСОБА_2 , яка підтвердила факт родинних відносин між сестрами, та зауважила, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є саме рідними сестрами. Також, опитувана зазначила, що ОСОБА_11 часто бувала у квартирі АДРЕСА_2 в гостях у сестри ОСОБА_12 , саме там вони і познайомились. Вони неодноразово спілкувались втрьох, в тому числі на будь-яких святах, які проходили у Людмили вдома. На цих святах були присутні й інші друзі та родичі. Окрім цього, при спілкуванні ОСОБА_12 і ОСОБА_13 вони не рідко називали друг друга сестра, а також згадували про епізоди з минулого, зокрема, про батьків та інших рідних.

ОСОБА_10 повідомила, що ОСОБА_14 та ОСОБА_15 є її рідними тітками, а вона їх племінниця. Вона неодноразово бувала дома як у ОСОБА_12 так і у ОСОБА_13 . Опитувана неодноразово була присутня на сімейних святах в квартирі ОСОБА_12 за адресою: АДРЕСА_3 . На цих святах була присутня також і тітка ОСОБА_13 .

Також, опитувана підтвердила, що ОСОБА_15 та ОСОБА_14 були рідними сестрами. Їй це відомо з дитинства від батьків та інших родичів, а також вона особисто спілкувалась з обома своїми тітками, які поводились як сестри, називали одна одну сестрою.

Щодо тлумачення заповіту судом встановлено наступне.

18 листопада 1999 року ОСОБА_3 склала заповіт з реєстраційним номером 1-1370, посвідчений державним нотаріусом Мірошніченко О.М. на випадок своєї смерті зробила таке розпорядження: «усе моє майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати за законом, та на що я за законом буду мати право, заповідаю гр. ОСОБА_2 ».

Державним нотаріусом Приморської державної нотаріальної контори у м. Одеса було повідомлено позивачу, що видати свідоцтво про право на спадщину за заповітом неможливо у зв`язку з тим, що спадкоємицею ОСОБА_2 серед інших документів було надано заповіт, посвідчений державним нотаріусом Мірошніченко О.М. від 18 листопада 1999 року за реєстровим №1-1370 від імені ОСОБА_3 , в якому ОСОБА_3 все своє майно заповіла ОСОБА_2 , в той час як спадкоємиця надала нотаріусу паспорт на ім`я ОСОБА_2 .

ОСОБА_3 з власної волі призначила своїм спадкоємцем за заповітом Позивача. Проте, при формулюванні заповіту, було допущено помилку у прізвищі спадкоємця позивача та зазначено невірно - ОСОБА_2 , а вірно - ОСОБА_2 . Помилка сталась внаслідок того, що заповідач не знала про отримання сестрою ( ОСОБА_2 ) паспорта України, в якому її прізвище вже писалось через літеру «И». Заповідач, як російськомовна особа зазначила прізвище сестри як воно звучить на російській мові та як було зазначено в паспорті СРСР тобто через літеру «І».

Встановлення факту родинних відносин та тлумачення заповіту позивачу необхідне для оформлення спадщини за заповітом.

Встановленим судом обставинам відповідають цивільні правовідносини, пов`язані із спадкуванням, які регулюються нормами Цивільного кодексу України.

Положеннями статей 15, 16 Цивільного Кодексу України, статтею 4 Цивільно-процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. За змістом частини другої статті 16 Цивільного Кодексу України, способом захисту цивільних прав та інтересів, зокрема, може бути визнання права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 315 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи про встановлення факту родинних відносин між фізичними особами.

Згідно роз`яснення п. 7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», суд вправі розглядати справи про встановлення родинних відносин, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо твердження такого факту необхідне позивачу для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину та інше.

Пункт 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» вказує, що суд може встановити факт родинних відносин, якщо в органах РАЦС не зберігся відповідний запис чи відмовлено в його відновленні, або ж він може бути відновлений лише на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, суд вважає за необхідне встановити відповідний факт родинних відносин.

Окрім цього, згідно зі статтями 1216 та 1217ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (стаття 1218 ЦК України).

Частинами першою та другою статті 1220 ЦК України встановлено, що спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою.

Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (частина перша статті 1221 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом, зокрема, можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини.

Частиною першою статті 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Згідно частині першій статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Частиною другою статті 1256 ЦК України передбачена можливість тлумачення заповіту судом, яке здійснюється відповідно до статті 213 цього Кодексу.

Відповідно до статті 213 ЦК України на вимогу однієї або обох сторін суд може постановити рішення про тлумачення змісту правочину. При тлумаченні змісту правочину беруться до уваги однакове для всього змісту правочину значення слів і понять, а також загальноприйняте у відповідній сфері відносин значення термінів.

Відповідно до статей 77,78,81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана за допомогою належних та допустимих доказів довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Згідно зі статтями 13 та 89 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, які він оцінює за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Отже, суд, з метою захисту прав позивача на оформлення спадщини, вважає за необхідне розтлумачити зміст заповіту, складеного ОСОБА_3 на користь рідної сестри ОСОБА_2 .

При цьому, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, суд виходить із такого.

Тлумачення судом змісту заповіту не повинно змінювати волі спадкодавця, тобто підміняти собою сам заповіт. Суд не може брати на себе права спадкодавця щодо розпоряджання його майном. Тлумачення змісту заповіту є лише інструментом з`ясування волі спадкодавця, а отже, суд, здійснюючи тлумачення змісту заповіту, не повинен виходити за межі цього процесу та змінювати (доповнювати) зміст заповіту, що може спотворити волю спадкодавця.

Як зазначалося вище, згідно зі статтями 1216 та 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до статті 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.

Заповідач має право охопити заповітом права та обов`язки, які йому належать на момент складення заповіту, а також ті права та обов`язки, які можуть йому належати у майбутньому. Заповідач має право скласти заповіт щодо усієї спадщини або її частини (частини перша та друга статті 1236 ЦК України).

Аналізуючи вищевикладене, дослідивши обставини справи, перевіривши їх доказами, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходячи з принципів розумності, виваженості та справедливості, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

На підставі викладеного та керуючись п. 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» N 5 від 31.03.95 року, ст.ст. 213, 1216-1218, 1220-1222, 1233, 1236, 1256, 1267, 1269, 1270 ЦК України, ст.ст. 12, 80, 81, 82, 200, 206, 211, 259, 263- 265, 268, 293, 294, 315, 316, 319, 354 ЦПК України,

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Одеської міської ради про встановлення факту родинних відносин та тлумачення заповіту задовольнити.

Встановити юридичний факт, що ОСОБА_3 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 є рідною сестрою ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Розтлумачити заповіт, складений 18 листопада 1999 ОСОБА_15 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , посвідчений державним нотаріусом Шостої одеської державної нотаріальної контори Мірошніченко О.М. та зареєстрований в реєстрі за №1-1370, в частині заповітного розпорядження, наступним чином: «Я, ОСОБА_3 , що мешкаю в АДРЕСА_1 , на випадок моєї смерті роблю таке розпорядження: усе моє майно, де б воно не знаходилося, та з чого б воно не складалося, і взагалі, все те, що на день смерті буде мені належати за законом, та на що я за законом буду мати право, заповідаю гр. ОСОБА_2 »».

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій ст. 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складений 28.11.2022 р.

Суддя

28.11.2022