Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5351/21 Головуючий у 1-й інст. Михайловська А. В.
Категорія 39 Доповідач Борисюк Р. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року

Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого судді Борисюка Р.М.,

суддів Григорусь Н.Й., Микитюк О.Ю.,

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників у м. Житомирі цивільну справу №285/5351/21 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Михайловської А.В. у м. Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в :

У жовтні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» (далі ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс», позивач, Товариство) звернулось з даним позовом, в якому просило стягнути з відповідача на їх користь заборгованість за кредитним договором №555766073 від 19.12.2019 у розмірі 14531,70 грн., судовий збір 2270 грн. та 2500 грн. витрат на правничу допомогу.

В обґрунтування позовних вимог зазначало, що 19.12.2019 між Товариством з обмеженою відповідальністю «Манівео Швидка Фінансова Допомога» (далі первісний кредитор, ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога») та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №555766073 у формі електронного документу з використанням електронного підпису. Відповідно до умов цього договору первісний кредитор надав відповідачу у тимчасове платне користування грошові кошти в сумі 4900 грн. строком на 7 днів зі сплатою 0,01% від суми кредиту за кожний день користування кредитом, починаючи з першого дня перерахування суми кредиту до закінчення строку кредиту. Первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором виконав в повному обсязі. В свою чергу ОСОБА_1 зобов`язався своєчасно сплачувати проценти за користування кредитом, повернути кредит у визначені терміни та виконати інші зобов`язання згідно умов кредитування.

28 листопада 2018 року між ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Таліон Плюс» (далі ТОВ «Таліон Плюс») було укладено Договір факторингу № 28/1118-01, відповідно до умов якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №555766073 від 19.12.2019.

05 серпня 2020 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було укладено Договір факторингу №05/0820-01, відповідно до якого до позивача перейшло право грошової вимоги до відповідача в сумі 12116,70 грн.

31 серпня 2020 року ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» було направлено відповідачу вимогу про усунення порушень виконання зобов`язань щодо сплати заборгованості за кредитним договором, однак в добровільному порядку така заборгованість не сплачена.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2022 року у задоволені позову відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс»», не погодившись з рішенням суду, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушенням норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити в повному обсязі позовні вимоги. Зазначає, що станом на момент подання позовної заяви до суду ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» не надали відповіді на адвокатський запит та не надали необхідних документів для підтвердження переходу права вимоги до ТОВ «Таліон Плюс». Тому представник апелянта (позивача) не надав копії цих документів до позову. Натомість, апелянт при поданні позовної заяви надав копію довідки ТОВ ««Манівео Швидка Фінансова Допомога» №17/07 від 02.07.2021, як підтвердження переходу права грошової вимоги від первісного кредитора до ТОВ «Таліон Плюс» за кредитним договором №555766073 від 19.12.2019. Після подання позовної заяви до суду представник апелянта знову звернувся до первісного кредитора для надання йому необхідних документів. Після звернення апелянт отримав копію договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018. Зазначає, що копія договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога» до фактора - ТОВ «Таліон Плюс».

Крім того, посилається на те, що копія договору факторингу №05/0820-01 від 05.08.2020 також містить підписи сторін, які підтверджують укладення договору та перехід права вимоги від клієнта - ТОВ «Таліон Плюс» до фактора - ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс». На думку апелянта ним доведено, що договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 встановлено предмет такого договору, в якому передбачено відступлення права вимоги, яке виникне в майбутньому.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 просить відмовити у її задоволенні, рішення суду першої інстанції залишити без змін. Вказує на те, що він під час розгляду справи заперечував факт укладення кредитного договору з ТОВ «Манівео Швидка Фінансова Допомога», що підтверджується заявою до правоохоронних органів щодо вчинення кримінального правопорушення. Також просить звернути увагу на ту обставину, що позивачем не було надано електронних доказів, які б підтверджували факт укладення та виконання кредитного договору.

Ухвалою Житомирського апеляційного суду від 14.10.2022 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи та призначено до розгляду.

Відповідно до ч.13 ст.7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Враховуючи наведене, розгляд справи здійснюється без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах ст. 367 ЦПК України, суд дійшов висновку, що апеляційна скарга повинна бути залишена без задоволення з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Згідно положень статей 3, 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (ст. 1046 ЦК України).

Згідно частини 1 статті 1047 ЦК України, у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, договір позики укладається у письмовій формі незалежно від суми.

Відповідно до частини 1 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.

Згідно статті 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.

Частиною 6 статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону.

Відповідно до статей 3, 12 цього Закону, якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом, тобто даними в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

Судом встановлено, що до матеріалів справи долучена копія електронного договору у паперовому вигляді, укладеного 19 грудня 2019 року між ТОВ «Манівео Швидка Грошова Допомога» та ОСОБА_1 №555766073 (надалі кредитний договір), за яким первісний кредитор зобов`язався надати кредит без конкретної споживчої мети на суму 4900 грн. на умовах строковості, зворотності, платності, а позичальник зобов`язувався повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом (а.с.10-12, 13).

Згідно розділу 4 вказаний кредитний договір укладено в електронній формі та є електронним договором, підписання якого відбувається у відповідності до вимог ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Електронний підпис одноразовим ідентифікатором має юридичну силу власноручного підпису.

Відповідно до положень частин 2, 3 статті 100 ЦПК України електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, засвідченій електронним цифровим підписом, прирівняним до власноручного підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказує.

Учасники справи мають право подавати електронні докази, в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом.

Якщо подано копію (паперову копію) електронного доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал електронного доказу. Якщо оригінал електронного доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії(паперової копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги (ч.5 ст. 100 ЦПК України).

Встановлено, що в матеріалах справи відсутні оригінали електронних доказів та докази про підписання відповідачем кредитного договору за допомогою електронного підпису одноразовим індифікатором, який би відповідав критеріям та вимогам, зазначеним у Законі України «Про електронний цифровий підпис».

Згідно висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 14.02.2019 по справі № 9901/43/19 електронний підпис є головним реквізитом такої форми подання електронного доказу. Відсутність такого реквізиту в електронному документі виключає підстави вважати його оригінальним, а отже, належним доказом в справі.

Таким чином, колегія суддів не повністю погоджується із висновком суду першої інстанції щодо наявності належних та допустимих доказів у справі підписання кредитного договору відповідачем.

У той же час, апеляційний суд звертає увагу на ту обставину, що на момент укладення договору відступлення права вимоги від 28.11.2018 між ТОВ ««Манівео Швидка Фінансова Допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» кредитного договору № 555766073 від 19.12.2019 не існувало. Тому включення ОСОБА_1 до реєстру боржників за договорами відступлення права вимоги від 28 листопада 2018 року та у подальшому від 05 серпня 2020 року є безпідставним. До такого висновку дійшов і суд першої інстанції, з яким колегія суддів цілком погоджується.

Відповідно до ч. 1 ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).

Згідно ч. 1 ст. 1078 ЦК України встановлено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).

Положення п.п.1.3. договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018, на які посилається Товариство у доводах апеляційної скарги, що під правом вимоги розуміється всі права Клієнта за Кредитними договорами, в тому числі права грошових вимог до Боржників по сплаті суми Боргу за Кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому, не поширюється на спірні правовідносини, оскільки правочину, за яким могло виникнути у позивача право вимоги в майбутньому на момент укладення договору факторингу не існувало в природі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не впливають на правильність ухваленого у справі рішення.

Щодо долучених до апеляційної скарги копій договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, додаткових угод до договору факторингу № 28/1118-01 від 28 листопада 2018 року, виписки з реєстру прав вимоги, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.

Частиною 4 статті 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду від 04 грудня 2019 року у справі № 192/875/17 сформовано наступний правовий висновок.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як положення статті 43 ЦПК щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи.

Особи, які беруть участь у справі, зобов`язані добросовісно здійснювати свої права й виконувати процесуальні обов`язки.

Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання.

Дослідження нових доказів провадиться, зокрема, у таких випадках: якщо докази існували на час розгляду справи судом першої інстанції, але особа, яка їх подає до апеляційного суду, з поважних причин не знала й не могла знати про їх існування; докази існували на час розгляду справи в суді першої інстанції і учасник процесу знав про них, однак з об`єктивних причин не міг подати їх до суду; додаткові докази, які витребовувалися раніше, з`явилися після ухвалення рішення судом першої інстанції; суд першої інстанції неправомірно виключив із судового розгляду подані учасником процесу докази, що могли мати значення для вирішення справи; суд першої інстанції необґрунтовано відмовив учаснику процесу у дослідженні доказів, що могли мати значення для вирішення справи (необґрунтовано відмовив у призначенні експертизи, витребуванні доказів, якщо їх подання до суду для нього становило певні труднощі тощо); наявні інші поважні причини для їх неподання до суду першої інстанції у випадку відсутності умислу чи недбалості особи, яка їх подає, або вони не досліджені судом унаслідок інших процесуальних порушень.

Виходячи з принципу змагальності цивільного процесу, сторони повинні подати всі докази на підтвердження своєї позиції у суді першої інстанції.

У силу принципу змагальності сторони та інші особи, які беруть участь у справі, з метою досягнення рішення на свою користь зобов`язані повідомити суду істотні для справи обставини, надати суду докази, які підтверджують або спростовують ці факти, а також вчиняти процесуальні дії, спрямовані на те, щоб переконати суд у необхідності постановлення бажаного для них рішення.

Гарантіями реалізації принципу змагальності є відповідальність за неподання доказів до суду.

Проте, подаючи нові докази до апеляційного суду, ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» не наведено об`єктивних підстав їх неподання у визначений ст. 83 ЦПК України строк до суду першої інстанції.

За встановлених обставин, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи та порушення прав скаржника.

Таким чином, підстав для скасування рішення суду першої інстанції не вбачається.

Відповідно до ч. 6 ст. 19, п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судове рішення у даній справі, як малозначній, не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись ст. ст. 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн Фінанс»» залишити без задоволення, а рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 10 серпня 2022 року без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню у касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий Судді