РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 м. Турка

Турківський районний суд Львівської області в складі:

головуючий - суддя Ференц Р.І.,

секретар судового засідання - Матківська Р.Р.,

Справа № 458/640/22

Провадження №2/458/219/2022

за участі сторін цивільного провадження:

позивач в інтересах держави - Самбірська окружна прокуратура повноважний представник прокурор прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області Кричківський В.М.,

позивач Турківська міська рада Самбірського району Львівської області повноважний представник згідно довіреності головний спеціаліст юридичного відділу Турківської міської ради Львівської області Стефаник І.В.,

відповідач - ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Турка Самбірського району Львівської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом керівника Самбірської окружної прокуратури Теличко О.О. в інтересах держави в особі Турківської міської ради Сабрірського району Львівської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, -

В С Т А Н О В И В:

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

20.09.2022 року в Турківський районний суд Львівської області з позовною заявою звернувся керівник Самбірської окружної прокуратури Львівської області Теличко О.О. в інтересах держави в особі Турківської міської ради Самбірського району Львівської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.09.2022 року у провадження судді Турківського районного суду Львівської області Ференц Р.І. передана дана справа.

Предметом позову є відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Зазначений спір відповідно до вимог ст.19 ЦПК України належить до компетенції судів щодо розгляду цивільних справ, оскільки ч.1 ст.19 ЦПК України передбачає, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Згідно ст.23 ЦПК України усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції.

Вирішуючи питання про відкриття провадження у справі, суди повинні перевірити належність справ до їх юрисдикції та підсудності.

Підсудність - це розподіл підвідомчих загальним судам цивільних справ між різними судами першої інстанції залежно від роду (характеру) справ, що підлягають розгляду, і від території, на яку поширюється юрисдикція того чи іншого суду.

Територіальна підсудність - це підсудність цивільної справи загальному суду в залежності від території, на яку поширюється юрисдикція даного суду. За її допомогою вирішується питання, яким з однорідних судів підсудна для розгляду відповідна справа.

Критеріями даного виду підсудності зокрема виступають: місце проживання відповідача, місце заподіяння шкоди, місце знаходження спірного майна, місце розгляду первісного позову, місце виконання договору тощо.

Відповідно до ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до постанови Верховної Ради України від 17.07.2020 року №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів», яка набрала чинності 19.07.2020 року, в Україні утворено 136 нових та ліквідовано 490 районів, в тому числі, ліквідовано Турківський район Львівської області та утворено Самбірський район (з адміністративним центром у місті Самбір) у складі територій Бісковицької сільської, Боринської селищної, Добромильської міської, Новокалинівської міської, Ралівської сільської, Рудківської міської, Самбірської міської, Старосамбірської міської, Стрілківської сільської, Турківської міської, Хирівської міської територіальних громад, затверджених Кабінетом Міністрів України.

Пунктом 3.1 розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» встановлено, що до набрання чинності законом України щодо зміни системи місцевих судів на території України у зв`язку з утворенням (ліквідацією) районів відповідні місцеві суди продовжують здійснювати свої повноваження у межах територіальної юрисдикції, визначеної до набрання чинності Постановою Верховної Ради України «Про утворення та ліквідацію районів» від 17.07.2020 року №807-IX, але не пізніше 01.01.2023 року.

Позовна заява подана особою, яка згідно вимог ст.47 ЦПК України наділена цивільною процесуальною дієздатністю.

У випадку, коли держава вступає в цивільні правовідносини, вона має цивільну правоздатність нарівні з іншими їх учасниками. Держава набуває і здійснює цивільні права і обов`язки через відповідні органи, які діють у межах їхньої компетенції.

Поведінка органів, черех які діє дерєава, розглядається як поведінка держави у відповідних цивільних правовідносинах.

Тому у відносинах, в які вступає держава, органи, через які вона діє, не мають власних прав і обовязків, а наділені повноваженнями представляти державу у відповідних правовідносинах, що передбачено висновком Великої Палати Верховного Суду від 20.11.2018 року у справі №5023/10655/11, від 26.02.2019 року у справі №915/478/18, від 26.06.2019 року у справі №587/430/16.

Відповідно до вимог ст.23 Закону України «Про прокуратуру», представництво прокурором інтересів держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом. При цьому, прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу.

Відповідно до п.4 мотивувальної частини рішення Конституційного Суду України від 08.04.1999 року із врахуванням того, «що інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

У Рішенні Конституційного Суду України від 01.12.2004 за №18-рп/2004 (справа про охоронюваний законом інтерес) надано офіційне тлумачення поняття «охоронюваний законом інтерес» як прагнення до користування конкретним матеріальним та/або нематеріальним благом, як зумовленого загальним змістом об`єктивного і прямо не опосередкованого у суб`єктивному праві простого легітимного дозволу, що є самостійним об`єктом судового захисту та інших засобів правової охорони з метою задоволення індивідуальних і колективних потреб, які не суперечать Конституції і законам України, суспільним інтересам, справедливості, добросовісності, розумності та іншим загальноправовим засадам.

Із врахуванням правової позиції викладеній у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 26.05.2020 у справі №912/2385/18, прокуратурою направлявся лист до міської ради щодо наявності невідшкодованої шкоди та необхідності звернення до суду з відповідним позовом у розумний строк, однак остання самостійно не звернулась до суду з позовом.

Окрім цього, в межах кримінального провадження допитувався представник Турківської міської ради Самбірського району, однак відповідного позову до суду не подано. Після винесення судом вироку Турківська міська рада також не звернулася до суду з відповідним позовом, мотивуючи це відсутністю в них коштів для сплати судового збору.

За таких обставин, уповноважений орган у справі не здійснює захист інтересів держави у даних спірних правовідносинах оскільки, незважаючи на набрання вироком суду законної сили, міська рада по даний час не звернулась до суду із позовом про стягнення завданих Відповідачем збитків.

Право на звернення керівникам окружної прокуратури, його заступників до суду в інтересах держави передбачене ст. 24 Закону України «Про прокуратуру».

Зазначені обставини є підставою для реалізації прокурором визначених Конституцією України та законами України повноважень шляхом пред`явлення позову в інтересах держави в особі уповноваженого органу - Турківської міської ради.

Водночас суд звертає увагу на те, що незалежно від того, чи відповідають дійсності доводи позивача про неможливість самостійно звернутись до суду з позовом через відсутність коштів для сплати судового збору, сам факт незвернення до суду з позовом, який би відповідав вимогам процесуального законодавства та відповідно мав змогу захистити інтереси, свідчить про те, що указаний орган неналежно виконує свої повноваження щодо відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища, у зв`язку із чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів.

У зв`язку з вищевказаним, справа підсудна Турківському районному суду Львівської області, оскільки ст.ст.23, 27, 28 ЦПК України передбачено, що усі справи, що підлягають вирішенню в порядку цивільного судочинства, розглядаються місцевими загальними судами як судами першої інстанції, позови пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування відповідача.

СТИСЛИЙ ВИКЛАД ПОЗИЦІЇ СТОРІН ПО СПРАВІ.

Позиція особи, яка подала позов.

Позиція прокурора.

В судовому засіданні прокурор прокурор Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області Кричківський В.М. позовні вимоги обґрунтовував тим, що 06.07.2023 року згідно вироку Турківського районного суду Львівської області по кримінальній справі №458/373/22 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України та ОСОБА_1 призначено узгоджене сторонами покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі на підставі затвердженої угоди про визнання винуватості між начальником Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області Гучком І.В. з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_1 , в присутності захисника Терлецького Ю.М., з іншої сторони, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2022 року №0000299 за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, укладену 30.06.2022 року за те, що ОСОБА_1 15.12.2021 року приблизно о 09:00 год, з метою незаконної порубки лісу, з корисливих мотивів, будучи в лісовому масиві кварталу № 33 Прикарпатського лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс», що знаходиться на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, умисно, без відповідного на це дозволу, незаконно зрізав бензопилою, шляхом відокремлення від кореня, 10 (десять) сироростучих дерев породи «Ялиця», загальною кубомасою 11,82 м?, чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 138221,35 грн., що у шістдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що спричинили тяжкі наслідки. ОСОБА_1 частково відшкодував заподіяні збитки в розмірі 3000,00 грн, у зв`язку з чим сума заподіяних збитків становить 135221,35 грн. шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища. Згідно ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. В добровільному порядку відповідач відшкодував лише 3 тис. грн із завданих збитків, про які йому було відомо, оскільки отримав обвинувальний акт, де вказано розмір спричиненої шкоди та кому вона спричинена. Розрахунок суми, що підлягає стягненню відповідає вказаній у вироку суду шкоді, за виключенням добровільно відшкодованим 3 тис. грн, яка згідно вимог ст.82 ЦПК України не підлягає доказуванню, тобто - 135221,35 грн. Просив позов задоволити в повному обсязі.

Позиція позивача.

Повноважний представник позивача Турківської міської ради Самбірського району Львівської області згідно довіреності Стефаник І.В. позов підтримав в повному обсязі, відповідно до вимог ст.128 КПК України цивільний позов не був пред`явлений в кримінальному провадженні, у зв`язку з чим такий позов може бути пред`явений в порядку цивільного судочинства. Просить позов задоволити в повному обсязі і стягнути на розрахунковий рахунок Турківської міської ради Самбірського району Львівської області 135221,35 грн шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Позиція відповідача.

Відповідач забезпечив самопредставництво у справі, будучи повідомленим про місце, дату та час розгляду справи належним чином, що підтверджується наявним в матеріалах справи підтвердженнями, клопотань на адресу суду не надсилав, в судове засідання прибув, в якому пояснив, що 06.07.2023 року згідно вироку Турківського районного суду Львівської області він був визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України за те, що 15.12.2021 року приблизно о 09:00 год в лісовому масиві кварталу № 33 Прикарпатського лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс», що знаходиться на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області зрізав 10 (десять) дерев породи «Ялиця». Йому відомо, що матеріальна шкода становить 138221,35 грн, однак у зв`язку з тим, що він ніде не працює, ним лише було відшкодовано з цієї суми 3000,00 грн. Заподіяні збитки визнає, однак у зв`язку з відсутністю таких значних грошових коштів, не в змозі усю суму сплатити.

Заяви (клопотання) учасників справи.

20.09.2022 року керівником Самбірської окружної прокуратури Теличко О.О. в інтересах держави в особі Турківської міської ради Сабрірського району Львівської області подано позовну заяву до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Інших клопотань і заяв від позивачки на адресу суду не надходило.

Відповідач до суду прибув, відзиву на позовну заяву чи інших письмових пояснень від нього до суду не надходило, клопотання про відкладення судового розгляду також не заявлялося. Відповідач повідомлявся про дату, час та місце розгляду справи належним чином, шляхом направлення судових повісток на адресу його останнього відомого місця проживання.

Процесуальні дії у справі.

Згідно вимог ст.187 ЦПК України скеровано запит до відповідного органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) такої фізичної особи.

Відповідно до ч.ч.6,7 ст.187 ЦПК України судом 11.10.2022 року отримано відповідь з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУ ДМС України у Львівській області як виконавчого органу реєстрації місця проживання та перебування особи, в компетенцію якого входить реєстрація місця проживання фізичних осіб, про фактичне місце реєстрації відповідача ОСОБА_1 .

Ухвалою суду від 12.10.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі, справу вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін, відповідачу визначено строк для подання заяви із запереченнями щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження протягом п`яти днів з дня отримання копії ухвали, встановлено відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання суду відзиву на позовну заяву, надіслання копії такого відзиву та доданих до нього документів позивачу і суду, право подати зустрічний позов в строк протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії цієї ухвали, встановлено позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання до суду відповідь на відзив, а відповідачу - заперечення. Сторонам роз`яснено що суд має право вирішити спір за наявними у справі матеріалами.

Судові засідання по справі були призначені на 15.11.2022 року, 16.11.2022 року, 21.11.2022 року.

Сторони по справі про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином і в передбачений законом порядок, що підтверджується судовою повісткою скерованою на їхнє ім`я.

Суд вважає, що немає порушення прав сторін, оскільки справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані щодо своєчасного повідомлення особи про місце і час розгляду справи та якщо не надійшло клопотання про відкладення цього розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.

21.11.2022 року у справі проголошено вступну та резолютивну частину рішення.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року).

Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи, відповідні до них правовідносини та зміст спірних правовідносин.

Мета судового дослідження полягає у з`ясуванні обставин справи, юридичній оцінці встановлених відносин і у встановленні прав і обов`язків (відповідальності) осіб, які є суб`єктами даних відносин. Судове пізнання завжди опосередковане, оскільки спрямоване на вивчення події, що мала місце в минулому. Повнота судового пізнання фактичних обставин справи передбачає, з одного боку, залучення всіх необхідних доказів, а з іншого, - виключення зайвих доказів.

Вирішуючи питання щодо доказів, суд враховує інститут допустимості засобів доказування, згідно з яким обставини справи, що відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Судом встановлено, що 30.06.2022 року у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000299 за вчинення кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України.

Окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_1 обвинувачувався в тому, що він 15.12.2021 року приблизно о 09:00 год, з метою незаконної порубки лісу, з корисливих мотивів, будучи в лісовому масиві кварталу № 33 Прикарпатського лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс», що знаходиться на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області, умисно, без відповідного на це дозволу, незаконно зрізав бензопилою, шляхом відокремлення від кореня, 10 (десять) сироростучих дерев породи «Ялиця», загальною кубомасою 11,82 м?, чим завдав матеріальну шкоду інтересам держави розміром 138221,35 грн., що у шістдесят і більше разів перевищує неоподатковуваний мінімум доходів громадян, що спричинили тяжкі наслідки.

06.07.2023 року згідно вироку Турківського районного суду Львівської області по кримінальній справі №458/373/22 ОСОБА_1 був визнаний винним у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України та ОСОБА_1 призначено узгоджене сторонами покарання у виді 5 (п`яти) років позбавлення волі на підставі затвердженої угоди про визнання винуватості між начальником Турківського відділу Самбірської окружної прокуратури Львівської області Гучком І.В. з однієї сторони та обвинуваченим ОСОБА_1 , в присутності захисника Терлецького Ю.М., з іншої сторони, у кримінальному провадженні, відомості про яке внесені до Єдиного реєстру досудових розслідувань 30.06.2022 року №0000299 за обвинуваченням ОСОБА_1 , у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.4 ст.246 КК України, укладену 30.06.2022 року.

Вирок суду вступив в законну силу, в апеляційному порядку не оскаржувався.

В добровільному порядку відповідач відшкодував 3000,00 грн із завданих збитків, що підтверджується долученою квитанцією АТ КБ «Приватбанк» від 28.06.2022 року.

У матеріалах справи наявні докази про направлення відповідачу та отримання ним позовної заяви, повістки про виклик до суду, у зв`язку з чим суд прийшов до переконання про розгляд справи по наявних матеріалах справи.

Встановивши дійсні обставини справи, дослідивши докази позивача на обґрунтування заявлених вимог, суд, вирішуючи сімейний спір між сторонами, виходить з наступних мотивів та норм права.

Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.

Предметом спору у цій справі є припинення шлюбу.

Відповідно до ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Стаття 4 ЦПК України визначає, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребування судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Частиною 1 ст.6 Конвенції, яка з огляду на приписи ч.1 ст.9 Конституції України, ст.10 ЦК України є частиною національного законодавства, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ст.89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів в їх сукупності.

Згідно зі ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову. При ухваленні рішення суд не може виходити за межі позовних вимог.

Відносини у галузі навколишнього природного середовища в Україні регулюються Конституцією України, міжнародними угодами України, Цивільним кодексом України, Законом України "Про охорону навколишнього природного середовища", а також земельним, водним, лісовим законодавством, законодавством про надра, про охорону атмосферного повітря, про охорону і використання рослинного і тваринного світу та іншим спеціальним законодавством.

Відповідно до ч.4 ст.68 Закону України "Про охорону навколишнього природного середовища" громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України.

Шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації, як правило, в повному обсязі без застосування норм зниження розміру стягнення та незалежно від збору за забруднення навколишнього природного середовища та погіршення якості природних ресурсів.

Предметом спору в переважній більшості випадків є стягнення шкоди, заподіяної державі внаслідок порушення законодавства у сфері охорони навколишнього природного середовища.

Розмір заподіяної шкоди визначався залежно від виду заподіяння шкоди відповідно до встановлених методик і такс.

Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Відповідно до вимог ст. 5 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища» державній охороні і регулюванню використання на території України підлягають: навколишнє природне середовище як сукупність природних і природно-соціальних умов та процесів, природні ресурси, як залучені в господарський обіг, так і не використовувані в економіці в даний період (земля, надра, води, атмосферне повітря, ліс та інша рослинність, тваринний світ), ландшафти та інші природні комплекси.

Статтею 66 Конституції України визначено, що кожен зобов`язаний не заподіювати шкоду природі, культурній спадщині, відшкодовувати завдані ним збитки.

Відповідно до ст.68 Закону України «Про охорону навколишню природного середовища» підприємства, установи, організації та громадяни зобов`язані відшкодовувати шкоду, заподіяну ними внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, в порядку та розмірах, встановлених законодавством України. Застосування заходів дисциплінарної, адміністративної або кримінальної відповідальності не звільняє винних від компенсації заподіяної навколишньому природному середовищу шкоди.

В силу ст. 69 Закону України «Про охорону навколишню природного середовища» шкода, заподіяна внаслідок порушення законодавства про охорону навколишнього природного середовища, підлягає компенсації в повному обсязі.

Положеннями ч. 1, ч. 2 п.1 ст. 105 Лісового кодексу України встановлено, що порушення лісового законодавства тягне за собою дисциплінарну, адміністративну, цивільно-правову або кримінальну відповідальність відповідно до закону. Відповідальність за порушення лісового законодавства несуть особи винні у незаконному вирубуванні та пошкодженні дерев і чагарників.

Статтею 107 Лісового кодексу України передбачено, що підприємства, установи, організації і громадяни зобов`язані відшкодувати шкоду, заподіяну ними лісу внаслідок порушення лісового законодавства, у розмірах і порядку, визначених законодавством України.

Відшкодування шкоди, заподіяної порушенням природоохоронного законодавства, за своєю правовою природою є відшкодування позадоговірної шкоди, тобто деліктною відповідальністю.

Відповідно до ст. 1166 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Підставою деліктної відповідальності є протиправне шкідливе винне діяння особи, яка заподіяла шкоду. Для відшкодування заподіяної шкоди необхідно довести такі факти, як неправомірність поведінки особи, вину заподіювача шкоди, наявність шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

У деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди, протиправність (незаконність) поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою. У свою чергу, відповідач повинен довести, що в його діях відсутня вина у заподіянні шкоди.

Враховуючи, що на даний час шкода, заподіяна відповідачем навколишньому природному середовищу добровільно не сплачена, вона підлягає стягненню в судовому порядку

Згідно з п. 7 ч. 3 ст. 29, п. 4 ч. 1 ст. 69-1 Бюджетного кодексу України джерелами формування спеціального фонду Державного бюджету України у частині доходів є 30 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності; джерелами формування спеціального фонду місцевих бюджетів є 70 відсотків грошових стягнень за шкоду, заподіяну порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, в тому числі: до сільських, селищних, міських бюджетів, бюджетів об`єднаних територіальних громад, що створюються згідно із законом та перспективним планом формування територій громад - 50 відсотків, обласних бюджетів та бюджету Автономної Республіки Крим - 20 відсотків, бюджетів міст Києва та Севастополя - 70 відсотків.

Зазначена норма означає, що завдані природним ресурсам збитки сплачуються на єдиний розподільчий казначейський рахунок відповідної місцевої ради в користь зведеного бюджету, із якого місцевим органом Державної казначейської служби в подальшому розподіляються конкретні суми коштів до Державного, обласного та місцевого бюджетів у вищевказаному співвідношенні.

Главою 11 Порядку організації роботи органів Державної казначейської служби України у процесі казначейського обслуговування державного та місцевих бюджетів за доходами та іншими надходженнями, затвердженого наказом Державної казначейської служби України № 128 від 09.08.2013 року, передбачено, що платежі, які відповідно до Бюджетного кодексу України та закону про Державний бюджет України розподіляються між державним та місцевими бюджетами, зараховуються на аналітичні рахунки, відкриті в Головних управліннях Казначейства на ім`я органу Казначейства за балансовим рахунком 3311 «Кошти, які підлягають розподілу між державним і місцевими бюджетами» Плану рахунків в розрізі територій та кодів класифікації доходів бюджету. Після розподілу кошти у відповідних обсягах засобами програмного забезпечення шляхом формування меморіальних документів перераховуються за призначенням на відповідні рахунки.

Відповідно до листа УДКСУ у Турківському районі від 24.12.2020 №02-45/590 грошові стягнення за шкоду, заподіяну вчиненими на території Турківської міської ради порушеннями вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища внаслідок господарської та іншої діяльності, сплачуються у повному обсязі на розподільчий рахунок Турківської міської ради №иА0013919.

Відповідно до вимог ст. 47 Закону України «Про охорону навколишнього природного середовища», частина грошових стягнень за порушення норм і правил охорони навколишнього природного середовища та шкода, заподіяна порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища спрямовується до спеціально створених фондів охорони навколишнього природного середовища у відповідних місцевих бюджетах за місцем заподіяння екологічної шкоди, а відтак - до фонду місцевого бюджету Турківської міської ради Самбірського району Львівської області №иА0013919 (банк - казначейство України, код ЄДРПОУ - 38008294, МФО - 899998).

Як встановлено судом та не спростовано відповідачем, ОСОБА_1 не відшкодував в повному обсязі збитки, заподіяні ним в результаті незаконної порубкидерев у лісах, що спричинила тяжкі наслідки в лісовому масиві кварталу № 33 Прикарпатського лісництва Турківського ДЛГП «Галсільліс», що знаходиться на території Турківської міської ради Самбірського району Львівської області.

Суд звертає увагу на те, що відповідно до ч. 3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Судом встановлено, що вимоги позивача підтверджується доказами, які надані, а тому суд приймає їх до уваги.

Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному ЦПК України. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в Постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Крім того, ст.17 Закону України від 23.02.2006 року №3477-ІV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року та практику Європейського Суду з прав людини як джерело прав.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, закріплено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

За встановлених обставин та визначених відповідно до них правовідносин суд приходить до переконання, що позов обгрунтований і його слід задовольнити.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч. 1 ст. 82 ЦПК України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників.

Судом враховано те, що спір вирішено в межах заявлених вимог і на підставі поданих доказів, з врахуванням повного викладення обставин, якими обґрунтовуються дані вимоги, й посилання на засоби їх доказування.

За таких обставин суд вважає, що позивачем надано суду доказів, які свідчать про те, що з відповідача необхідно стягнути заподіяні збитки.

Водночас, суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини сформовану у справі "Серявін та інші проти України" (заява N 4909/04), що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.

Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент.

Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п.58 рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" від 09.12.1994 року, серія A, №303-A, п. 29).

Також згідно з п.41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту.

Розподіл судових витрат між сторонами.

Вирішуючи питання судових витрат, суд виходить з наступного.

Стосовно судових витрат пов`язаних з розглядом справи в частині стягнення судового збору, суд зазначає наступне.

Згідно з ч. 1ст.141 ЦПК України в редакції Закону України №2147-VІІІ від 03.10.2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

У рішенні Конституційного суду України № 12-рп/2013 зазначено, що звернення до суду пов`язане з необхідністю сплати судового збору, що впливає на можливість доступу особи до правосуддя та отримання нею судового захисту, гарантованого ст.55 Конституції України.

Зазначене відповідає Рекомендації Комітету Міністрів Ради Європи державам-членам щодо заходів, що полегшують доступ до правосуддя від 14.05.1981 року № R (81) 7, якою визначено: «у тій мірі, в якій судові витрати становлять явну перешкоду доступові до правосуддя, їх треба, якщо це можливо, скоротити або скасувати» (пп. 12 п. D).

Питання повернення судового збору регламентовано ст.7 Законом України «Про судовий збір», де передбачено п`ять підстав для повернення сплаченого судового збору: 1) зменшення розміру позовних вимог або внесення суми судового збору у більшому розмірі, ніж було потрібно; 2) повернення заяви або скарги стороні за заявою (клопотанням) заявника; 3) відмова суду у відкритті провадження у справі; 4) залишення заяви або скарги без розгляду; 5) закриття (припинення) провадження у справі в усіх інстанціях.

Відповідно до процесуального кодексу, при винесенні рішення суддя повинен в обов`язковому порядку розподілити судові витрати між сторонами процесу. До судових витрат входить і судовий збір.

В поданому позові позивачка просила стягнути з відповідача судові витрати за позовну вимогу про розірвання шлюбу.

Вимогами ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Згідно п.6 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від стати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про відшкодування матеріальних збитків, завданих внаслідок вчинення кримінального правопорушення.

Вимогами ч.2 п.1 ст.141 ЦПК України встановлено, що судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.

Окрім цього, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову.

Відповідно до ч.1 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» судовий збір справляється у відповідному розмірі від прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду, - у відсотковому співвідношенні до ціни позову та у фіксованому розмірі.

Відповідно до п.п1 п.1 ч.2 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» ставки судового збору встановлюються у таких розмірах - позовної заяви майнового характеру, яка подана юридичною особою 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб і не більше 350 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб

Згідно із ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» за подання до суду позовної заяви юридичною особою майнового характеру ставка судового збору становить з 01.01.2022 року 2481,00 грн, оскільки така сума є більшою від 1,5 відсотка ціни позову, що становить 2028,32 грн.

Таким чином, з урахуванням задоволених вимог позивачки на відповідача покладаються судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2481,00 грн. за подання позовної майнового характеру, які на підставі ч.6 ст.141 ЦПК України підлягають стягненню з відповідача в дохід Державного бюджету України.

Приймаючи до уваги вище вказане, на підставі викладеного, керуючись ст.ст. 2-5,10,12,19,23,27,28, 76-81,258,259, 263-265,268,272,273 ЦПК України, ст.1166 ЦК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовну заяву керівника Самбірської окружної прокуратури Теличко Олександра Олександровича в інтересах держави в особі Турківської міської ради Львівської області до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища - задовольнити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на розрахунковий рахунок Турківської міської ради Самбірського району Львівської області № UА 0013919 (банк - казначейство України, код ЄДРПОУ - 38008294, МФО - 899998) 135221,35 грн шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища

Стягнути з ОСОБА_1 в користь держави в особі Державної судової адміністрації України (код отримувача 37993783, рахунок UA0026001, назва отримувача: ГУК у м.Києві/м.Київ/22030106, код ЄДРПОУ суду 02886806, банк отримувача: Казначейство України (ЕАП) судові витрати у вигляді судового збору в сумі 2481,00 грн за позовну вимогу про відшкодування шкоди, завданої державі внаслідок порушення вимог законодавства про охорону навколишнього природного середовища.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначе ний строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Львівського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги на рішення суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Ознайомитись з текстом судового рішенням в електронній формі, сторони можуть за веб-адресою Єдиного державного реєстру судових рішень: https://tk.lv.court.gov.ua/

Відомості про учасників справи згідно п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України:

Позивач в інтерасах держави: Самбірська окружна прокуратура;

юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: вул.І.Филипчака,4-а, м.Самбір Львівська область,81400; ідентифікаційний код в .

Позивач: Турківська міська рада Самбірського району Львівської області;

юридична адреса, місцезнаходження за відомостями, внесеними до ЄДРЮОФОПГФ: вул.С.Стрільців,62 м. Турка Самбірський район Львівська область 82500; .

Відповідач: ОСОБА_1 ;

місце реєстрації АДРЕСА_1 ; РНОКПП (для фізичних осіб) НОМЕР_2 .

Повний текст судового рішення складено 25.11.2022 року.

Суддя Р.І.Ференц