КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи: №758/787/19
номер провадження №22-ц/824/364/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 липня 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді -доповідача Білич І.М.

суддів Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

при секретарі в.о.помічника судді Калініній Я.М.

за участю: представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за апеляційною скаргою адвоката Крикунова Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 ,на ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року, постановлену під головуванням судді Подільського районного суду м. Києва Скрипник О.Г.,

у цивільній справі №758/787/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та про повернення коштів, -

встановила:

У січні 2019 року ОСОБА_2 звернулася до Подільського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_3 в якому просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири АДРЕСА_1 від 21 листопада 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А., зареєстрований в реєстрі № 1475.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 1 313 095,00 грн.

Разом із позовною заявою позивачем було подано заяву про забезпечення позову, в якій ОСОБА_2 просила накласти арешт за 12 земельних ділянок, що належать відповідачу.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року заяву про забезпечення позову залишено без задоволення.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 липня 2021 року ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 05 квітня 2021 року про відмову у забезпеченні позову по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та про повернення коштів - залишено без змін.

У вересні 2021 року позивачем було частково змінено предмет позову шляхом заявлення додаткових позовних вимог майнового характеру та зменшення майнових позовних вимог.

Позивач просила визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 21 листопада 2014 року, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А., зареєстрований в реєстрі № 1475.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 429 299.00 грн.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 542 548,08 грн. - інфляційних втрат.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти у розмірі 135 120,00 грн., що еквівалентно 5 000 доларів США, які було отримано відповідачем за попереднім договором купівлі-продажу квартири від 17 листопада 2014, та які не увійшли в суму основного договору від 21 листопада 2014 року.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 кошти в сумі 87 506,43 - 3% річних за період з 21 листопада 2014 року по 06 вересня 2021 року, а загалом кошти у розмірі 1 106 967,09 грн.

06 вересня 2021 року представник позивач адвокат Крикунов О.В. звернувся до Подільського районного суду м. Києва з заявою про забезпечення позову, в якій посилаючись на відмову відповідача у добровільному порядку сплатити кошти у розмірі 1 106 967,09 грн.Заявлені вимоги мають значний розмір, та враховуючи відсутність належного виконання зобов`язання, є співмірним та адекватним способом захисту порушених майнових прав.

Просив накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , а саме:

земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24 кадастровий номер :01:026:5003, загальною площею 0,0914 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18 кадастровий номер :34:005:0176, загальною площею 0,1311 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, сільська рада Лебедівська.

земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 8 кадастровий номер :34:005:0172, загальною площею 1,0251 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані адресою: Київська область, Вишгородський район, сільська рада Лебедівська.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року заяву ОСОБА_2 про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання договору недійсним та про повернення коштів залишено без задоволення.

Не погодившись з ухвалою, позивач в особі свого представника, звернулася до суду з апеляційною скаргою в якій, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив скасувати ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року та постановити нове судове рішення за яким заяву про забезпечення позову задовольнити.

Вказуючи, що суд першої інстанції не врахував, що пройшов тривалий період часу, та за цей час відповідач не вживав будь-яких дій по вжиттю заходів по поновленню права позивача та в добровільному порядку не повернув позивачу коштів і не запропонував варіантів їх повернення.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд не повинен перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті спору, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову, тож посилання суду на те, що позивач повинен був довести що майно, яке є у відповідача може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення суду є необґрунтованими.

Відзив на апеляційну скаргу подано не було.

У судовому засідання представник ОСОБА_2 - адвокат Крикунов О.В. апеляційну скаргу підтримав, просив задовольнити з наведених у ній підстав.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, доказів поважності причин неявки суду не надали, а відтак, колегія суддів вважала з урахуванням вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України за можливе здійснити розгляд справи за відсутності осіб що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, що з`явилися в судове засідання, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає до задоволення виходячи з наступного.

Звертаючись з позовом до суду, позивач вказувала на те, що 21 листопада 2014 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 був укладений договір купівлі - продажу квартири АДРЕСА_1 . Зазначений договір був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Атаманюк В.А., зареєстрований в реєстрі № 1475.

У подальшому 19 квітня 2016 року Апеляційним судом м. Києва у цивільній справі № 758/6082/13-ц було скасовано у повному обсязі рішення Подільського районного суду м. Києва та прийнято нове рішення яким позов ОСОБА_4 до ОСОБА_5 , ОСОБА_2 , задоволено. Витребувано із володіння ОСОБА_2 у власність ОСОБА_4 квартиру АДРЕСА_1 .

Рішенням Апеляційного суду м. Києва обґрунтовано тим, що ОСОБА_4 є власником спірної квартири, зазначене майно вибуло з її власності поза її волею, а тому в силу ч. 1 ст. 388 ЦК України має право, витребовувати майно від позивача, як добросовісного набувача, яка набула майно з незаконних підстав, незалежно від того, скільки разів це майно було відчужене попередніми набувачами, та без визнання передніх угод щодо спірного майна недійсними.

Тому вказувала, що заявлена нею позовна вимоги про визнання недійсним договору купівлі-продажу квартири, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 забезпечує можливість судового захисту прав позивача в порядку ст. 1212 ЦК України.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, представник позивача вказувала, що відповідачу на праві власності належить нерухоме майно, на яке можливо звернути стягнення у випадку задоволення позову та за умови відмови відповідача у добровільному порядку сплатити кошти у розмірі 1 106 967,09 грн.

Оскільки відповідач у добровільному порядку на момент розгулу справи у суді кошти не повернув, представник вважав, що є всі підстави для вжиття заходів забезпечення позову.

Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив із того, що позивач не обґрунтував та не підтвердив доказами своє припущення, що майно, яке є у відповідача на момент пред`явлення позову до нього, може зникнути, зменшитись за кількістю або погіршитись за якістю на момент виконання рішення, а також те, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Проте погодитися з таким висновком суду не можна виходячи з наступного.

Частиною 1,2 ст.149 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених ст. 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову.

Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Забезпечення позову - це сукупність процесуальних дій, які гарантують реальне виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог.

Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Суд, обираючи вид забезпечення позову, у кожному випадку повинен обирати такий спосіб, який у найбільший мірі спрямований на забезпечення предмету спору.

Відповідно до п.1ч. 1 ст.150 ЦПК України позов може забезпечуватися, зокрема, шляхом накладення арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб.

Частиною 3 ст.150 ЦПК України визначено, що заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження №14-729цс19) вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У правовому висновку, сформульованому у постанові від 31 січня 2019 року у справі №761/45074/17, Верховний Суд зазначив, що метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі,задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 вересня 2020 року у справі № 753/22860/17 (провадження № 14-88цс20) зазначено, що умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача. Гарантії справедливого суду діють не тільки під час розгляду справи, але й під час виконання судового рішення. Зокрема, тому, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання.

Конкретний захід забезпечення позову буде домірним позовній вимозі, якщо при його застосуванні забезпечується: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору; можливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження прав та охоронюваних інтересів інших учасників справи чи осіб, що не є її учасниками; можливість виконання судового рішення у разі задоволення вимог, які є ефективними способами захисту порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Судом встановлено, що між сторонами існує спір предметом якого є вимога про захист порушених прав і законних інтересів позивача, розмір якого є суттєвим 1 106 967,09 грн.).

Отже, предметом позову, з яким звернулася ОСОБА_2 окрім визнання договору купівлі-продажу квартири від 21 листопада 2014 року недійсним, є матеріально-правова вимога до відповідача (стягнення грошових), що кореспондується зі способами захисту порушеного права. Предмет позову має правовий характер і випливає з певних матеріально-правових відносин.

Згідно інформаційної довідки від 04 вересня 2021 року за № 273314028, ОСОБА_3 , серед іншого, належить на праві власності нерухоме майно, а саме:

- земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24 кадастровий номер :01:026:5003, загальною площею 0,0914 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

- земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18 кадастровий номер :34:005:0176, загальною площею 0,1311 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, сільська рада Лебедівська.

- земельна ділянка, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 8 кадастровий номер :34:005:0172, загальною площею 1,0251 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані адресою: Київська область, Вишгородський район, сільська рада Лебедівська.

Дані земельні ділянки не мають обтяження, та належать одно особо на праві власності відповідачу.

Отже, ОСОБА_3 , як власник вказаного вище нерухомого майна, не позбавлена можливості розпорядитися їм на свій розсуд на час наявності в суді заявленої до неї вимоги щодо визнання договору недійсним та повернення грошових коштів.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для вирішення справи по суті спору, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути постановлено тільки відповідно до заявлених позовних вимог.

Колегія суддів вважає, що суд першої інстанції не надав належну правову оцінку доводам представника позивача, на які він посилався як на підставу для забезпечення позову, не урахував фактичні обставини справи, та, як наслідок, дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Обраний позивачем захід забезпечення позову є співмірний із заявленими позовними вимогами. Викладені обставини, ураховуючи положення ст.151 ЦПК України, на думку колегії суддів, є достатніми для обґрунтованого припущення позивача, що невжиття заходів забезпечення може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову.

При цьому, слід зазначити, що вжиття заходів забезпечення позову має тимчасовий характер та поширюється на час розгляду справи, а тому накладення арешту на нерухоме майно не можна розцінювати як порушення права власності на це майно.

Крім того, постанова про забезпечення позову є виконавчим документом, сторони якого:

позивач (стягувач) - ОСОБА_2 ( РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ).

відповідач (боржник) - ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_1 ).

З урахуванням вищевикладеного, колегія суддів вважає, що ухвала суду як така, що постановлена з порушенням норм процесуального права підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення у відповідності до положень ст. 376 ЦПК України про задоволення вимог заявника щодо забезпечення позову з зазначених вище підстав.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 372, 374, 376, 381-384,387 ЦПК України, колегія суддів, -

постановила:

Апеляційну скаргу адвоката Крикунова Олександра Володимировича, який діє в інтересах ОСОБА_2 , задовольнити.

Ухвалу Подільського районного суду м. Києва від 07 вересня 2021 року скасувати та постановити нову, за якою

заяву представника позивача - адвоката Крикунова Олександра Володимировича про забезпечення позову задовольнити.

Накласти арешт на нерухоме майно, що належить ОСОБА_3 , а саме:

земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 24 кадастровий номер :01:026:0176, загальною площею 0,0914 га, цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою: АДРЕСА_2 .

земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 18 кадастровий номер :34:005:0172, загальною площею 0,0251 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташована за адресою: Київська область, Вишгородський район, сільська рада Лебедівка.

земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 8 кадастровий номер :34:005:0176, загальною площею 1,0251 га, цільове призначення: для ведення особистого селянського господарства, що розташовані адресою: Київська область, Вишгородський район, сільська рада Лебедівська.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Може бути оскаржена у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя - доповідач:

Судді: