Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/6262/22
Провадження № 6/711/159/22
У Х В А Л А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 листопада 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого-судді Скляренко В.М.

при секретарі Копаєвій Є.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси подання старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 , -

в с т а н о в и в:

Старший державний виконавець Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пустобаєва О.М. звернулася до Придніпровського районного суду м. Черкаси з поданням про примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 та виявлення ліквідного майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

В обґрунтування подання вказує, що на виконанні в Центральному відділі ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 55094338 відносно боржника ОСОБА_1 , до складу якого входять три виконавчі провадження:

- виконавче провадження № 51073413 з примусового виконання виконавчого листа № 2-480-02 від 01.10.2015 року Соснівського районного суду міста Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 2 700 грн.;
- виконавче провадження № 497044005 з примусового виконання виконавчого листа № 711/10685/14-к від 12.03.2015 року Придніпровського районного суду міста Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ватфарм» боргу в сумі 52 447 грн.;
- виконавче провадження № 47063795 з примусового виконання виконавчого листа № 711/10685/14-к від 12.03.2015 року Придніпровського районного суду міста Черкаси про стягнення з ОСОБА_1 на користь навчального центру Державної прикордонної служби України військова частина № НОМЕР_1 боргу в сумі 10 518 грн. 75 коп.
Вказує, що станом на 08.11.2022 року боржником виконавчі документи не виконано.

Згідно відповіді ДФС за боржником не обліковуються відкриті рахунки в банківських установах, а також у боржника відсутні джерела доходів.

Також вказує, що станом на 08.11.2022 року відповіді банківських установ щодо відкритих рахунків відсутні.

Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно за боржником не зареєстровано нерухомого майна, не яке можна було б звернути стягнення.

З метою перевірки наявності рухомого майна боржника державним виконавцем був здійснений вихід за адресою вказаною у виконавчому документі: АДРЕСА_2 , проте вчинити виконавчі дії виявилося не можливим, так як двері ніхто не відчинив.

Ст. 30 Конституції України закріплює принцип недоторканості житла. Не допускається проникнення в житло або інше володіння особи, проведення в них огляду не інакше як за вмотивованим рішенням суду.

А тому, просить надати дозвіл на примусове проникнення до квартири АДРЕСА_1 з метою перевірки майнового стану боржника ОСОБА_1 та виявлення ліквідного майна, на яке можливо звернути стягнення в рахунок погашення боргу.

В судове засідання на розгляд подання на 30.11.2022 року 08.10 год. державний виконавець Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) не з`явився, хоча про день, час та місце розгляду подання був повідомлений в установленому законом порядку.

Сторони виконавчого провадження в судове засідання не викликались, оскільки, відповідно до ч. 2 ст. 439 ЦПК України, суд розглядає подання, зазначене в частині першій цієї статті, негайно, але не пізніше наступного дня з дня його надходження до суду, без повідомлення (виклику) сторін та інших заінтересованих осіб за участю державного чи приватного виконавця.

Суд, дослідивши письмові матеріали подання, приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч. 1 ст. 439 ЦПК України питання про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної особи або особи, у якої знаходиться майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, або дитина, щодо якої є виконавчий документ про її відібрання, при виконанні судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) вирішується судом за місцезнаходженням житла чи іншого володіння особи або судом, який ухвалив рішення за поданням державного виконавця, приватного виконавця.

Суд при розгляді подання державного виконавця з`ясовує які виконавчі дії проводилися державним виконавцем з часу відкриття виконавчого провадження і яким саме чином боржник чинить перешкоди у примусовому виконанні рішення суду.

В судовому засіданні встановлено, що на виконанні в Центральному відділі ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) знаходиться зведене виконавче провадження ВП № 55094338 відносно боржника ОСОБА_1 , до складу якого входять три виконавчі провадження, а саме:

- виконавче провадження № 51073413 з примусового виконання виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси №2-480-02 від 01.10.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 2 700 грн.;
- виконавче провадження № 497044005 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/10685/14-к від 12.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Ватфарм» боргу в сумі 52 447 грн.;
- виконавче провадження № 47063795 з примусового виконання виконавчого листа Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/10685/14-к від 12.03.2015 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь навчального центру Державної прикордонної служби України військова частина № НОМЕР_1 боргу в сумі 10 518 грн. 75 коп.
Виконавчі провадження з виконання виконавчих листів Придніпровського районного суду м. Черкаси № 711/10685/14-к від 12.03.2015 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь навчального центру Державної прикордонної служби України військова частина № НОМЕР_1 боргу в сумі 10 518 грн. 75 коп. та на користь ТОВ «Ватфарм» боргу в сумі 52 447 грн., а також виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси №2-480-02 від 01.10.2015 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу в сумі 2 700 грн. були відкриті постановами державного виконавця від 30.03.2015 року (ВП 47063795), від 21.12.2015 року (ВП 49704405) та від 16.05.2016 року (ВП51073413). Однак доказів вручення таких постанов боржнику ОСОБА_1 державним виконавцем суду не надано.

Як вбачається з матеріалів, якими обґрунтовується подання, державним виконавцем лише один раз був здійснений вихід за адресою: АДРЕСА_2 (тобто за адресою, яка зазначена лише в одній із постанов про відкриття виконавчого провадження №51073413, як місце проживання боржника), однак вчинити виконавчі дії виявилося не можливим, так як двері державному виконавцю ніхто не відчинив, що стверджується відповідним актом від 07.11.2022 року (а.с. 5).

Разом з тим, суд зазначає, що згідно вищевказаних виконавчих листів Придніпровського районного суду м. Черкаси №711/10685/14-к від 12.03.2015 року місцем проживання боржника ОСОБА_1 є: АДРЕСА_3 , а згідно виконавчого листа Соснівського районного суду м. Черкаси №2-480-02 від 01.10.2015 року місцем проживання ОСОБА_1 є: АДРЕСА_4 , тобто не адреса, за якою державний виконавець просить надати дозвіл на примусове проникнення.
При цьому, державним виконавцем до матеріалів подання не надано суду доказів того, що квартира АДРЕСА_1 , дозвіл на примусове проникнення до якої державний виконавець просить надати, на даний час перебуває у власності боржника ОСОБА_1 , а також доказів того, що ОСОБА_1 змінив місце свого проживання, яке зазначено у виконавчих листах, та на даний час є зареєстрованим чи проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
Таким чином, на час розгляду подання, матеріали подання не містять доказів того, що боржник ОСОБА_1 є власником, зареєстрований чи фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 , дозвіл на примусове проникнення до якої просить надати державний виконавець.
Крім того, матеріали подання не містять і відомостей про те, що сторона виконавчого провадження ОСОБА_1 , достовірно знає про наявність відкритих виконавчих проваджень та повідомлявся про намір державного виконавця здійснити перевірку наявності в нього ліквідного майна, на яке можливо було б звернути стягнення, але чинив цьому перешкоди, не надавав доступу до житла у відведений для вчинення виконавчих дій час.

Крім того, державним виконавцем не доведено, що ним вжито достатніх заходів для виконання вищезгаданих рішень суду і проникнення до квартири АДРЕСА_1 є єдиним способом їх виконання, як і не доведено, що місцем проживання ОСОБА_1 на даний час є саме вищевказана квартира.

Згідно із ст. 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Так, відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, що належать боржникові від інших осіб.

У частині першій статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено обов?язок виконавця вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Аналогічним за змістом є і п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», згідно з якою виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Крім того, п. 12 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду з поданням про розшук дитини, про постановлення вмотивованого рішення про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника - фізичної або іншої особи, в якої перебуває дитина, стосовно якої складено виконавчий документ про її відібрання, а відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право за наявності вмотивованого рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння фізичної особи безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, особи, в якої перебуває майно боржника чи майно та кошти, належні боржникові від інших осіб, проводити в них огляд, у разі потреби примусово відкривати їх в установленому порядку із залученням працівників поліції, опечатувати такі приміщення, арештовувати, опечатувати та вилучати належне боржникові майно, яке там перебуває та на яке згідно із законом можливо звернути стягнення.

Зі змісту вказаних правових норм вбачається, що виконавець може звернутися до суду з поданням про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи у разі, якщо боржник чинить перешкоди його вільному доступу до цього житла чи іншого володіння.

При цьому, необхідно враховувати, що недоторканість житла гарантується статтею 30 Конституції України, відповідно до якої не допускається проникнення до житла чи до іншого володіння особи, проведення в них огляду чи обшуку інакше як за вмотивованим рішенням суду.

Гарантування кожному прав на повагу та недоторканність житла є не тільки конституційно-правовим обов`язком держави, а й дотриманням взятих Україною міжнародно-правових зобов`язань відповідно до положень Загальної декларації прав людини 1948 року, Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року. Зазначені міжнародні акти згідно з частиною першою статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України.

Відповідно до статті 12 Загальної декларації прав людини 1948 року, статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, пункту 1 статті 17 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 року ніхто не може зазнавати безпідставного посягання на недоторканність свого житла. При здійсненні своїх прав і свобод кожна людина може зазнавати тільки таких обмежень, які встановлені законом виключно з метою забезпечення належного визнання і поваги до прав і свобод інших та забезпечення справедливих вимог моралі, громадського порядку і загального добробуту в демократичному суспільстві (пункт 2 статті 29 Загальної декларації прав людини 1948 року, стаття 18 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року).

Конституційна гарантія недоторканності житла не поширюється на випадки, коли суспільні інтереси вимагають правомірного обмеження прав людини, зокрема для захисту прав і законних інтересів інших членів суспільства. Обмеження права особи на недоторканність житла, яке визначено в Конституції України і міжнародно-правових актах, визнається легітимним втручанням держави в права людини з метою забезпечення загального блага.

Аналіз положень Закону України «Про виконавче провадження» та процесуальних норм дає підстави для висновку, що законодавець збалансував права як особи, що ініціює питання звернення з поданням до суду про примусове проникнення до житла, так і особи, щодо якої такі заходи застосовано. При цьому, питання про примусове проникнення до житла вирішується не інакше як шляхом прийняття вмотивованої ухвали суду з додержанням принципу верховенства права.

Таким чином, рішення суду про примусове проникнення до житла чи іншого володіння боржника-фізичної особи має бути вмотивованим і ґрунтуватися на доказах, які підтверджують перешкоджання боржника вільному доступу виконавця до цього житла чи іншого володіння.

Під час розгляду подання судом не встановлено жодних обставин, які б підтверджували той факт, що боржник ОСОБА_1 є власником, зареєстрований чи фактично проживає у квартирі АДРЕСА_1 та що він ухиляється від виконання виконавчих документів та чинив би державному виконавцю перешкоди в доступі до свого житла для вчинення ним виконавчих дій.

А тому, враховуючи викладене, суд приходить до висновку про відмову в задоволенні подання старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 .

На підставі викладеного та керуючись ст. 439 ЦПК України, Законом України «Про виконавче провадження», суд ,-

у х в а л и в:

В задоволенні подання старшого державного виконавця Центрального відділу ДВС у місті Черкаси Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про примусове проникнення до житла ОСОБА_1 - відмовити.
Ухвала може бути оскаржена до Черкаського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження ухвали суду, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст складений 01.12.2022 року.

Головуючий: В.М. Скляренко