Справа № 1018/2262/2012
Провадження 4-с-22/22
ухвала

Іменем України

29 листопада 2022 року Обухівський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Висоцької Г.В.

за участю секретаря Куник О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Обухівського районного суду Київської області цивільну справу скаргою ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов, зацікавлена особа Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ),

ВСТАНОВИВ:

27.09.2022 року ОСОБА_1 звернулась до суду із даною скаргою, у якій просила скасувати арешт на транспортний засіб OPEL MERIVA з державним номерним знаком НОМЕР_1 накладений постановами відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 24 травня 2013 року та 15 серпня 2013 року по ВП №38124602; - скасувати розшук транспортного засобу OPEL MERIVA з державним номерним знаком НОМЕР_1 оголошений постановою відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 15 серпня 2013 року по ВП №38124602; - скасувати арешт та заборону на здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 встановлену постановами відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 24 травня 2013 року та 15 серпня 2013 року по ВП №38124602. В обґрунтування своїх вимог зазначила, що 28.11.2014 року постановою державного виконавця повернуто виконавчий документ стягувачу та постановлено припинити чинність арешту її майна та скасування інших заходів примусового виконання. Проте, будь яких дій стосовно виконання такої постанови не вчинено, та на даний час не може бути вчинено, оскільки виконавче провадження знищено у зв`язку із закінченням термінів зберігання. Вказане стало підставою для звернення до суду зі скаргою.

В судове засідання представник скаржниці не з`явився, подав заяву про вирішення скарги без їх участі.

Представник заінтересованої особи в судове засідання не з`явився, заяв, клопотань, відзиву до суду не направив, причини неявки суд не повідомив.

Зважаючи на строки розгляду скарги передбачені ст. 450 ЦПК України та на належність повідомлення заінтересованих осіб про дату та час розгляду скарги, суд вважає за можливе розглянути скаргу за наявними доказами в матеріалах справи.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень ЦПК України розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, повно та всебічно дослідивши матеріали справи, вважає, що скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 15 серпня 2013 року Обухівським міськрайонним відділом державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) у рамках виконавчого провадження ВП №38124602 накладено арешт на автомобіль OPEL meriva, 2007 р.в. р.н.з. НОМЕР_1 , оголошено його розшук та заборонено здійснювати відчуження будь-якого майна, що підтверджується копіями постанов.

28.11.2014 року Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) своєю постановою повернув виконавчий документ стягувачу та постановив припинити чинність арешту майна та скасування інших заходів примусового виконання.

На підставі отриманої інформації скаржниця ОСОБА_1 звернулась до зацікавленої особи з заявою про зняття арешту та заборон.

Листом № 42467 від 14.09.2022 року Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) зазначив, що задоволення заяви не можливе, так як виконавчі провадження знищене, а тому було роз`яснено право звернення до суду для зняття арешту.

З листа Територіального сервісного центру №3244 від 23.09.2022 року вбачається, що на автомобіль OPEL meriva, 2007 р.в. р.н.з. НОМЕР_1 накладено обмеження.

Отже, як встановлено судом, арешт за автомобіля не знятий, що порушує права скаржниці володіти, розпоряджатися та користуватися її майном.

Відповідно до ст. 50 ч.1, 2 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час винесення постанови) у разі закінчення виконавчого провадження (крім направлення виконавчого документа за належністю іншому органу державної виконавчої служби, офіційного оприлюднення повідомлення про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури, закінчення виконавчого провадження за рішенням суду, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій), повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, арешт, накладений на майно боржника, знімається, скасовуються інші вжиті державним виконавцем заходи примусового виконання рішення, а також провадяться інші дії, необхідні у зв`язку із завершенням виконавчого провадження. Завершене виконавче провадження не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом. У разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.

Як закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав, законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження, за яким ніякі інші дії державного виконавця не проводяться. При цьому, згідно ст. 56 ч.1 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції станом на час розгляду справи) арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Відповідно до пункту 3.17 Інструкції про проведення виконавчих дій, затвердженої наказом Міністерства юстиції України від 02 квітня 2012 року № 512/5 (далі - Інструкція № 512/5) у постанові про повернення виконавчого документа стягувачу, державний виконавець зазначає підставу для цього з посиланням на відповідну норму Закону, результати виконання, а також наслідки завершення відповідного виконавчого провадження (зняття арешту тощо).

Отже згідно з приписами пункту 3.17 Інструкції № 512/5, статті 50 Закону № 606-XIV, державний виконавець при винесенні постанови про повернення виконавчого документа стягувачу проводить всі необхідні дії у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, в тому числі й знімає арешт, накладений на майно боржника.

Закінчення виконавчого провадження, так і повернення виконавчих документів з різних підстав законодавцем визначено як стадію завершення виконавчого провадження. Наслідки завершення виконавчого провадження були визначені у статті 50 Закону № 606-XIV, чинному на час виникнення спірних правовідносин, яка, зокрема, передбачала зняття арешту з майна боржника.

Такого ж висновку дійшов Верховний Суд в постанові від 08.06.2022 р. у справі № 522/8685/13.

У даному випадку, у зв`язку із завершенням виконавчого провадження, накладений арешт припинився, що також вбачається зі змісту самої постанови про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.09.2014 р., а саме з пункту 2.

Відповідно до ч. 2 ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

У відповідності до вимог п.18 постанови пленуму Вищого Спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 травня 2012 року N 5 «Про внесення змін до постанови Пленуму Вищого адміністративного суду України від 13 грудня 2010 року N 3 "Про практику застосування адміністративними судами законодавства у справах із приводу оскарження рішень, дій чи бездіяльності державної виконавчої служби" виходячи зі змісту статті 387 ЦПК, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу державної виконавчої служби задовольнити вимогу заявника та усунути допущені порушення або іншим шляхом поновлює його порушені права чи свободи.

Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» визначено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського Суду як джерело права.

Прецендента практика ЄСПЛ містить принцип «належного урядування». Цей принцип,як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість (див. зазначене вище рішення у справі «Москаль проти Польщі» (Moskalv. Poland), п. 73).

Стаття 1 Першого протоколу до конвенції закріплює захист власності і встановлює, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з усталеною практикою Європейського Суду з прав людини Конвенція призначена для гарантування не теоретичних або ілюзорних прав, а прав практичних та ефективних (рішення від 9 жовтня 1979 року в справі Ейрі (пункт 24), рішення від 30 травня 2013 року в справі «Наталія Михайленко проти України (пункт 32). У розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції «майном» визнаються активи, включаючи права вимоги, стосовно яких заявник може стверджувати, що він має принаймні «законне сподівання» на отримання можливості ефективно здійснити майнове право (рішення ЄСПЛ у справі «Стретч проти Сполученого Королівства» (пункт 32). «Законне сподівання» на отримання «активу» також може захищатися статтею 1 Першого протоколу. Так, якщо суть вимоги особи пов`язана з майновим правом, особа, якій воно надане, може вважатися такою, що має «законне сподівання», якщо для такого права у національному законодавстві існує достатнє підґрунтя - наприклад, коли є усталена практика національних судів, якою підтверджується його існування (рішення у справі «Копецький проти Словаччини» (Kopecky v. Slovakia).

З огляду на викладені вимоги Закону України «Про виконавче провадження», суд дійшов висновку, що фактичним не зняттям суб`єктом оскарження арешту з майна боржника у виконавчому провадженні порушується право заявника, яке підлягає захисту.

Керуючись ст.ст.2, 4, 18, 76-82, 259, 260, 268, 447, 448 ,450, 451 ЦПК України,

УХВАЛИВ :

Скаргу ОСОБА_1 про визнання дій державного виконавця неправомірними, скасування постанов, зацікавлена особа Обухівський міськрайонний відділ державної виконавчої служби центрального міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Київ) - задовольнити.

Скасувати арешт на транспортний засіб OPEL MERIVA з державним номерним знаком НОМЕР_1 накладений постановами відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 24 травня 2013 року та 15 серпня 2013 року по ВП №38124602.

Скасувати розшук транспортного засобу OPEL MERIVA з державним номерним знаком НОМЕР_1 оголошений постановою відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 15 серпня 2013 року по ВП №38124602.

Скасувати арешт та заборону на здійснення відчуження будь-якого майна, яке належить ОСОБА_1 встановлену постановами відділу державної виконавчої служби Обухівського міськрайонного управління юстиції від 24 травня 2013 року та 15 серпня 2013 року по ВП №38124602.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 15-ти денний строк з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Г.В. Висоцька