УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року

м. Харків

справа № 638/12631/21

провадження № 2/638/1873/22

Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

головуючого судді - Яковлевої В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Федорова О.В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Дзержинського районного суду м. Харкова у порядку загального позовного провадження матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про партнерство та відшкодування збитків,

установив:

12 серпня 2021 року ОСОБА_1 звернулась до Дзержинського районного суду м. Харкова з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору про партнерство та відшкодування збитків, в якому просила розірвати договір про партнерство № 04-02/21 від 04 лютого 2021 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 342 000 грн.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 грошові кошти з метою отримання прибутку від господарської діяльності останнього у майбутньому. Зазначила, що, виходячи з правової природи цього договору, це є інвестиціями. Сторони домовились взяти в управління автомийку самообслуговування з метою одержання прибутку.

Деталі виконання Договору були узгоджені сторонами у Додатку № 1 до Договору № 04-02/21 про партнерство.

Згідно з п. 5 Додатку загальна сума інвестицій, які потрібні для початку діяльності автомийки склали 684 000 грн.

Відповідно до п. 6 Додатку сторона 2 (позивач) зобов`язується внести на рахунок сторони 1 (відповідач) грошові кошти у розмірі 50% від загальної суми, що становить 342 000 грн. отримання грошей відповідачем підтверджується написаною власноруч розпискою. Після запуску автомийки сторонами погоджено, що прибуток розподіляється між сторонами. Грошові кошти були передані відповідачу 04 лютого 2021 року Проте станом на 27 червня автомийки на узгодженому місці немає. Відтак, вважає, що відповідачем порушено умови договору, що призвело до необхідно звернення з цим позовом до суду.

07 лютого 2022 року отримано довідку з відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України в Харківській області про місце проживання або перебування відповідача ОСОБА_2 .

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 лютого 2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про партнерство та відшкодування збитків за правилами загального позовного провадження. Призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою Дзержинського районного суду м. Харкова від 23 вересня 2022 року закрито підготовче провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про партнерство та відшкодування збитків. Призначено справу до судового розгляду по суті у відкритому судовому засідання.

Позивач ОСОБА_1 подала до суду заяву, в якій просила розглянути справу без її участі.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про день, місце та час проведення судового засідання повідомлений своєчасно та належним чином відповідно до вимог статті 128 ЦПК України.

Поштове повідомлення про вручення поштового відправлення повернулося з відміткою - адресат відсутній за вказаною адресою.

Пунктом 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України встановлено, що днем вручення судової повістки є, зокрема день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.

Відповідач, місцезнаходження чи місце роботи якого невідоме, викликається до суду через оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, яке повинно бути розміщене не пізніше ніж за десять днів. З опублікуванням оголошення про виклик особа вважається повідомленою про дату, час і місце розгляду справи (частина одинадцята статті 128 ЦПК України).

Відповідно до вимог статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Якщо учасник судового процесу повідомляє суду номери телефонів і факсів, адресу електронної пошти або іншу аналогічну інформацію, він повинен поінформувати суд про їх зміну під час розгляду справи.

Положення частини першої цієї статті застосовуються також у разі відсутності заяви про зміну номерів телефонів і факсів, адреси електронної пошти, які учасник судового процесу повідомив суду.

Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин. Відповідач про причини неявки суду не повідомив, правом на подання відзиву не скористався.

Докази того, що відповідач на виконання вимог статті 131 ЦПК України повідомляв суд про зміну адреси місцезнаходження, в матеріалах справи відсутні.

Таким чином, відповідач про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином відповідно до вимог пункту 4 частини восьмої, а також частини одинадцятої статті 128 ЦПК України шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України, відзиву на позовну заяву не подав.

Інших заяв та клопотань з процесуальних питань, зокрема про відкладення судового засідання, до суду не надійшло.

Суд, дослідивши матеріали справи, доходить такого висновку.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

За статтею 125 Конституції Українисудоустрій в Україні будується за принципами територіальності та спеціалізації і визначається законом.

За вимогами частини першоїстатті 18 Закону України від 02 червня 2016 року № 1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» суди спеціалізуються на розгляді цивільних, кримінальних, господарських, адміністративних справ, а також справ про адміністративні правопорушення.

З метою якісної та чіткої роботи судової системи законодавством передбачено принцип спеціалізації судів.

Згідно з частиною першою статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Відповідно до частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи - підприємці.

Судова юрисдикція - це компетенція спеціально уповноважених органів судової влади здійснювати правосуддя у формі визначеного законом виду судочинства щодо визначеного кола правовідносин.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Частиною другою статті 4 ГПК України передбачено, що юридичні особи та фізичні особи - підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

В постанові Пленуму Вищого господарського суду України «Про деякі питання підвідомчості і підсудності справ господарським судам» від 24 жовтня 2011 року №10 надано роз`яснення, що у вирішенні питань, пов`язаних з прийняттям позовних заяв, господарським судам слід розрізняти поняття підвідомчості і підсудності справ. Підвідомчість - це визначена законом сукупність повноважень господарських судів щодо розгляду справ, віднесених до їх компетенції (стаття 12 ГПК України). Підсудність визначається колом справ у спорах, вирішення яких, віднесено до підвідомчості певного господарського суду (п.1 постанови). З огляду на приписи частини третьоїстатті 22 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», згідно з якими місцеві господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають з господарських правовідносин, а також інші справи, віднесені процесуальним законом до їх підсудності, та на вимоги статей1, 41, 12 ГПК України господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, коли склад учасників спору відповідає приписам статті 1 ГПК, а правовідносини, з яких виник спір, мають господарський характер (п. 2 постанови).

Господарські суди розглядають справи в порядку позовного провадження, якщо склад учасників спору відповідає приписам статті 4 ГПК України, а правовідносини, з яких виник цей спір, мають господарський характер.

У вирішенні питання про те, чи можна вважати правовідносини і спір господарськими, слід виходити з визначень, наведених у статті 3 ГК України.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Таким чином, критеріями розмежування між справами цивільного та господарського судочинства є одночасно суб`єктний склад учасників процесу та характер спірних правовідносин.

Відповідно до п.1, 15 частини першої статті 20 ГПК України господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема справи у спорах, що виникають при укладанні, зміні, розірванні і виконанні правочинів у господарській діяльності, крім правочинів, стороною яких є фізична особа, яка не є підприємцем, а також у спорах щодо правочинів, укладених для забезпечення виконання зобов`язання, сторонами якого є юридичні особи та (або) фізичні особи-підприємці; інші справи у спорах між суб`єктами господарювання.

Згідно з статтею 2 ГК України учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Матеріали справи свідчать, що позивачка, звернувшись до суду із даним позовом, просить розірвати договір про партнерство № 04-02/21 від 04 лютого 2021 року, укладений між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 та ОСОБА_1 та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 342 000 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, спірний договір було укладено між фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 , з одного боку, та ОСОБА_1 , з іншого боку.

Тобто, спірний договір та додаток № 1 до договору було укладено між ОСОБА_2 , як фізичною особою-підприємцем, та ОСОБА_1 .

В обгрунтування позову ОСОБА_1 зазначила, що передала ОСОБА_2 грошові кошти з метою отримання прибутку від господарської діяльності останнього у майбутньому. Виходячи з правової природи цього договору, це є інвестиціями. Сторони домовились взяти в управління автомийку самообслуговування з метою одержання прибутку.

Деталі виконання Договору були узгоджені сторонами у Додатку № 1 до Договору № 04-02/21 про партнерство.

Згідно з п. 5 Додатку загальна сума інвестицій, які потрібні для початку діяльності автомийки склали 684 000 грн.

Відповідно до п. 6 Додатку сторона 2 (позивач) зобов`язується внести на рахунок сторони 1 (відповідач) грошові кошти у розмірі 50% від загальної суми, що становить 342 000 грн. отримання грошей відповідачем підтверджується написаною власноруч розпискою. Після запуску автомийки сторонами погоджено, що прибуток розподіляється між сторонами.

Відповідно до постанови Пленуму Вищого господарського суду України від 25 лютого 2016 № 4 «Про деякі питання практики вирішення спорів, що виникають з корпоративних правовідносин» господарським судам підвідомчі справи, що виникають з корпоративних відносин у спорах між юридичною особою та її учасниками (засновниками, акціонерами, членами), у тому числі учасником, який вибув, а також між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи, пов`язаними із створенням, діяльністю, управлінням та припиненням діяльності такої особи, крім трудових спорів.

Відтак спір у даній справі виник щодо неналежного виконання умов договору про партнерство, предметом якого є досягнення господарських цілей та одержання прибутку.

Таким чином, аналіз змісту позовних вимог та характер спірних правовідносин свідчить, що між сторонами виник спір, що підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, з пред`явленням позивачем вимог до фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 як до сторони спірного договору.

А отже, суд вважає, що даний спір підвідомчий господарському суду, що виключає його розгляд у порядку ЦПК України.

Відповідно до п. 1 частини першої статті 255 ЦПК України, суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Згідно з частиною другою статті 255 ЦПК України про закриття провадження у справі суд постановляє ухвалу, а також вирішує питання про розподіл між сторонами судових витрат, повернення судового збору з державного бюджету.

Дослідивши матеріали справи, суд доходить висновку, що провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про партнерство та відшкодування збитків необхідно закрити.

Згідно п. 5 частини першої статті 7 Закону України «Про судовий збір», сплачена сума судового збору повертається ухвалою суду в разі закриття провадження у справі.

Керуючись статтями 255, 258-261 ЦПК України, суд -

у х в а л и в :

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору про партнерство та відшкодування збитків - закрити.

Повернути ОСОБА_1 судовий збір в сумі 3 420 (три тисячі чотириста двадцять) грн 00 коп., сплачений відповідно до меморіального ордеру № МВ34633342 від 08 липня 2021 року.

Роз`яснити позивачу, що розгляд даної категорії справ віднесено до юрисдикції господарського суду.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в п`ятнадцятиденний строк з дня проголошення ухвали.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена в день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 15 днів з дня вручення йому копії ухвали суду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .

Повне текст ухвали складено 24 листопада 2022 року.

Суддя В. М. Яковлева