РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року Київський районний суд м.Харкова в складі:

головуючого судді Зуб Г.А.,

при секретарі Черниш О.М.,

за участю представника позивача ОСОБА_1 ,

розглядаючи у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Харківської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва Вікторія Олександрівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини, -

ВСТАНОВИВ:

08.12.2021 представник позивача - адвокат Соловей Л.О. звернулася до суду з вказаним позовом про визначення додаткового строку для подачі позивачу до нотаріальних органів заяви про прийняття спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 терміном у два місяці з часу набрання рішенням суду законної сили.

В обґрунтування позовних вимог зазначала, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та після її смерті залишилась спадщина - ізольована квартира, розташована за адресою: АДРЕСА_1 . . За життя, ОСОБА_3 , склала заповіт на позивача. У позові сторона позивача вказує, що не була обізнана про наявність заповіту за життя спадкодавці та тривалий час після її смерті. Дізналася, що сама є спадкоємицею, при відвідуванні нотаріуса, з метою виявлення спадкоємців. Від нотаріуса позивач отримала відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, у зв`язку зі спливом шестимісячного строку для її прийняття. Посилаючись на поважність причин, норми Закону та постанови Верховного суду, позивач вважає, що наявні підстави для задоволення позовної заяви та просить суд задовольнити позов у повному обсязі.

Представником відповідача ХМР подано відзив на позовну заяву, в якому він просить відмовити в задоволенні вказаного позову посилаючись на те, що позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки до позову додано копію заповіту, а не його дублікат, що ставить під сумнів твердження позивача, що вона дізналась про заповіт саме від нотаріуса, та про день смерті ОСОБА_3 позивач знала, оскільки вони товаришували, мала ключі від квартири останньої, а тому наявні підстави вважати, що позивач обізнана про наявність заповіту на її користь. В матеріалах справи відсутні відомості, що позивач намагалась скористатись наданим їм правом звернутися у шестимісячний строк до нотаріуса з метою вчинення відповідної нотаріальної дії. Вищенаведене свідчить про недоведеність поважності причин пропуску позивачем строку для подання заяви про прийняття спадщини.

Позивачем надано до суду відповідь на відзив, в якому вказала, що відповідачем пропущено строк для подання відзиву, та вказала, що її необізнаність щодо наявності заповіту є поважною причиною, та є підставою для визначення строку для прийняття спадщини, а тому позов підлягає задоволенню у повному обсязі.

08.12.2021 вказана позовна заява надійшла до Дзержинського районного суду м. Харкова, та розподілена судді Семіряд І.В.

14.12.2021 ухвалою судді Дзержинського районного суду м. Харкова вказана справа була направлена до Київського районного суду міста Харкова за територіальною підсудністю.

04.07.2022 вказана справа надійшла до суду, та розподілена судді Зубу Г.А.

Ухвалою судді від 11.07.2022 прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження в ній за правилами загального позовного провадження.

Ухвалою суду від 16.08.2022 закрито підготовче провадження по справі, та справу призначено до судового розгляду по суті.

Протокольної ухвалою суду від 09.11.2022 задоволено клопотання позивача про виклик та допит свідка.

Протокольної ухвалою суду від 09.11.2022 відмовлено в задоволенні клопотанні представника відповідача ХМР про виклик свідка.

В судовому засіданні представник позивача та позивач підтримали позовні вимоги в повному обсязі, просили їх задовольнити.

Представник відповідача ХМР у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце судових засідань був повідомлений у встановленому законом порядку, причини неявки суду не повідомив.

Беручи до уваги ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод Ради Європи від 4 листопада 1950 року, що набрала чинності для України 11.09.1997 року, яка передбачає право кожного на розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, також беручи до уваги те, що представник відповідача обґрунтованих клопотань про відкладення судового засідання, суду не надав, в силу положень ст. 223 ч. 1 ЦПК України, суд вважає за доцільне продовжити судовий розгляд за відсутності представника відповідача.

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва Вікторія Олександрівна у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце судових засідань була повідомлена належним чином, причини неявки суду не повідомила.

Враховуючи, що в справі є достатні дані про права і взаємовідносини сторін, представник відповідача і третя особа належним чином повідомлені про місце і час судового засідання, суд розглядає справу за їх відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки.

Судом встановлено, що спадкодавець ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , 12 грудня 2017 року склала заповіт, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Аверіною М.Е. та зареєстрований у реєстрі за номером 471, на користь позивача - ОСОБА_2 : на все майно, де б воно не було, з чого б воно не складалося. У заповіті зазначено, що текст заповіту ОСОБА_3 прочитано вголос та його зміст повністю відповідає її волевиявленню. Вищезазначене не заперечується сторонами.

Після смерті ОСОБА_3 залишилась спадщина у вигляді квартири АДРЕСА_2 , в якій була зареєстрована та проживала остання.

Приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Рудаєвою Вікторією Олександрівною 03 вересня 2021 року була відкрита спадкова справа після смерті ОСОБА_3 за заявою позивача, проте відмовлено останній у видачі свідоцтва про право на спадщину на спадкове майно, у зв`язку зі спливом шестимісячного строку для прийняття спадщини.

У зв`язку з цим, позивач звернулася до суду за захистом своїх прав та інтересів та просить суд задовольнити позов у повному обсязі, посилаючись на поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини, та просить визначити їй додатковий строк для прийняття спадщини у два місяці з дня набрання чинності судовим рішенням по цій справі.

Позивач у позові вказує, що мала поважні причини пропуску строку для прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 , у зв`язку з тим, що не знала про наявність заповіту, складеного на її ім`я. Позивач не була родичкою заповідача, вони товаришували та позивач їй іноді допомагала по дому, а тому не сподівалася, що ОСОБА_3 вирішить скласти на неї заповіт. До своєї смерті ОСОБА_3 не сповіщала ОСОБА_2 про наявність заповіту на її користь, будь-яких договорів між позивачем та спадкодавцею не було. У позові вказує, що позивач не мала вільного доступу до документів спадкодавиці, таким чином не могла дізнатися самостійно про його існування. У позові позивач вказувала, що до нотаріуса звернулася, у зв`язку з тим, що стосовно майна ОСОБА_3 ніхто з родичів спадкодавці не виходив з нею на зв`язок, а тому необхідним було встановити наявність спадкоємців ОСОБА_3 через нотаріуса, з метою передання ключів для управління майном. Позивач зазначає, що ховала ОСОБА_3 за власний рахунок, робила поминки та виконувала всі необхідні дії, пов`язані з похованням. За результатами звернення до нотаріуса позивач дізналася про наявність заповіту на своє ім`я. Далі, після ретельних пошуків, знайшла заповіт у квартирі ОСОБА_3 , розташованій за адресою: АДРЕСА_1 , яка також складає спадкову масу. Позивач просить врахувати необхідність поважати волю спадкодавця на отримання майна саме нею - особою, на яку було зроблено розпорядження майном після смерті та сприяти реалізації його волевиявлення.

Таким чином, у позивача існували вищеперелічені об`єктивні, непереборні та істотні труднощі на вчинення дій, що були перешкодами для звернення до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. У зв`язку з цим, позивач просить визнати поважними причини пропуску строку для прийняття спадщини та визначити (поновити) цей строк за вищенаведених підстав.

За загальними положеннями про спадкування право на спадщину виникає в день відкриття спадщини, спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою,

для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (статті 1220, 1222, 1270 ЦК України).

Спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини (частина перша статті 1269 ЦК України).

Таким чином, право на спадщину виникає з моменту її відкриття, і закон зобов`язує спадкоємця, який постійно не проживав зі спадкодавцем, у шестимісячний строк подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини.

Відповідно до частини першої статті 1272 ЦК України, якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Особа, яка не прийняла спадщину в установлений законом строк, може звернутися до суду з позовною заявою про визначення додаткового строку для прийняття спадщини відповідно до частини третьої статті 1272 ЦК України.

Пропуск такого строку, позбавляє спадкоємця можливості прийняти спадщину через нотаріальну контору, який пропущено з поважних причин, і потребує пред`явлення ним позову про визначення додаткового строку, достатнього для подання заяви про прийняття спадщини.

Наведені положення у повній мірі відповідають Правовій позиції, висловленій Верховним Судом України в постанові від 06.02.2013 року в справі № 6-167цс12.

Поважними причинами пропуску строку для прийняття спадщини є причини, пов`язані з об`єктивними, непереборними, істотними труднощами для спадкоємця на вчинення цих дій.

Правила частини третьої статті 1272 ЦК України про надання додаткового строку для подання заяви про прийняття спадщини можуть бути застосовані, якщо: 1) у спадкоємця були перешкоди для подання такої заяви; 2) ці обставини визнані судом поважними.

Аналогічний правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 23 серпня 2017 року № 6-1320цс17, у постановах Верховного Суду від 01 квітня 2019 року у справі №643/3049/16-ц (провадження №61-39398св18), від 11 листопада 2020 року у справі № 750/262/20 (провадження № 61-14038св20), від 03 березня 2020 року у справі № 145/148/20 (провадження № 61-16153св20).

Необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини.

У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права.

Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17.

Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах.

Вищезазначене викладене у постанові Верховного суду від 15 квітня 2021 року по справі №591/1271/18 провадження №61-195св21.

Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою статті 1235 ЦК України.

Закон не встановлює обов`язковість сповіщення зацікавлених осіб про наявність волевиявлення потенціального спадкодавця (за його життя) на розпорядження майном після його смерті на користь тих, чи інших осіб, які можуть стати спадкоємцями.

Навпаки положення статті 1233 ЦК України закріплюють, що заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті. Заповіт є одностороннім правочином, оскільки залежить виключно від волі заповідача. Заповіт лише спрямовується на виникнення у спадкоємця прав та обов`язків, але до моменту смерті не створює їх у нього. Розпорядження, яке міститься у заповіті, набирає чинності лише у разі смерті заповідача. Призначення спадкоємцем є правом заповідача, визначеним частиною першою

Таким чином, вказана норма Закону доводить про неможливість набуття заздалегідь будь яких прав, гарантій та інформації щодо отримання майна за заповітом, в майбутньому.

Необізнаність позивача щодо наявності заповіту є поважною причиною та є підставою для визначення додаткового строку для прийняття спадщини.

Про вищенаведене зазначено у постановах, ухвалених Верховним судом в справах №565/1145/17 від 26.06.2019 року, 703/4978/19 (провадження №61-13783св21) та ін.

У постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 липня 2021 року по справі справа № 405/7058/19

провадження № 61-18000св20 вказано наступне «необізнаність спадкоємця про наявність заповіту є поважною причиною пропуску строку для прийняття спадщини. У вирішенні питання про поважність причин пропуску строку для прийняття спадщини потрібно враховувати свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права. Аналогічна правова позиція міститься у постанові Верховним Судом України від 06 вересня 2017 року у справі № 6-496цс17. Про свободу заповіту як фундаментальний принцип спадкового права та поважність причин пропуску строку для подання заяви про прийняття спадщини у випадку доведеності факту необізнаності спадкоємця про існування заповіту вказано також у постановах Верховного Суду від 25 березня 2020 року у справі № 642/2539/18-ц, від 26 червня 2019 року у справі № 565/1145/17, від 28 жовтня 2019 року у справі № 761/42165/17, від 06 червня 2018 року у справі № 315/765/14-ц, що свідчить про сталість судової практики у спірних правовідносинах».

Доводи представника відповідача щодо обізнаності позивача про наявність заповіту не підтверджуються матеріалами справи, а тому суд вважає їх необгрунтованими.

Допитана у судовому засіданні свідок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пояснила, що позивач була тривалий час у дружніх стосунках зі спадкодавцею. У серпні 2021 року свідок, на прохання позивача, допомагала шукати заповіт у квартирі ОСОБА_3 , який був знайдений у її присутності.

Судом також враховується рішення ЄСПЛ у справі «Маркс проти Бельгії» від 13.06.1979 року, ст.1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, які по своїй суті є гарантом права власності, оскільки визнають право будь-якої особи на безперешкодне користування своїм майном.

Згідно ст.12,81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставі своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Частиною 1,3 ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.

Відповідно до ч. 1, 2, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Суд постановляє рішення в межах заявлених ними вимог і на підставі наданих сторонами доказів.

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що позивачем доведено порушення її права на гарантоване законом поновлення строку на прийняття спадщини в разі його пропуску з поважних причин, в зв`язку з чим таке право, з урахуванням наведеного принципу справедливості, підлягає судовому захисту, шляхом надання додаткового строку для прийняття спадщини строком в один місяць з дня набрання цим рішенням законної сили, а від так позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, а в іншій частині суд відмовляє у зв`язку відсутності обґрунтування строку саме в два місяці.

Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 12,13, 133, 137, 259, 264, 265 ЦПК України, ст. ст. 1216-1218, 1222, 1242, 1272, 1276 ЦК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_2 до Харківської міської ради, третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва Вікторія Олександрівна про визначення додаткового строку для прийняття спадщини - задовольнити частково.

Визначити ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , додатковий строк - один місяць з дня набрання цим рішенням законної сили для подання заяви про прийняття спадщини за заповітом, після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 .

В решті позову - відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_2 , місцеперебування: АДРЕСА_3 , р.н.о.к.п.п. НОМЕР_1 .

Відповідач - Харківська міська рада, місцезнаходження: м. Харків, м-н Конституції, 7, .

Третя особа - приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Рудаєва Вікторія Олександрівна, місцезнаходження: АДРЕСА_4, р.н.о.к.п.п. не відомий.

Повний текст рішення виготовлено 21 листопада 2022 року.

СУДДЯ Г.А. ЗУБ