КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» в особі директора розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рекрут Світлани Валеріївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Хаус», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Тараса Володимировича, про визнання припиненим зобов`язання за кредитним договором, стягнення матеріальної та моральної шкоди, -

в с т а н о в и в :

У червні 2021 році ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому з урахуванням уточненої позовної заяви та заяви про залишення без розгляду частини позовних вимог, просив визнати припиненим зобов`язання з повернення кредитних коштів за договором «Автопакет» №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 року у зв`язку з повним виконанням, стягнути з відповідачів матеріальну шкоду в розмірі 45 942 грн 66 коп. з кожного, моральну шкоду в розмірі 35 000 грн з кожного, та судові витрати.

Позовні вимоги обгрунтовував тим, що 28.12.2007 року між ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» та ним ( ОСОБА_1 ) було укладено договір купівлі-продажу автомобіля - «НОМЕР_4» Чери, виробник ЗАТ «ЗАЗ».

Вказував, що 10.01.2008 року між ВАТ «КБ «Надра» та ним ( ОСОБА_1 ) укладено договір «Автопакет» №06/П/76/208-840, за яким йому (позивачу) надано кошти в іноземній валюті в розмірі 6 574 доларів США, що еквівалентно 53 685 грн 50 коп., під 12,4 % річних, з кінцевим строком повернення до 10.01.2013 року. В якості забезпечення виконання вказаного зобов`язання автомобіль було передано в заставу.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2012 року у справі №2-5427/12 стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість на загальну суму 6 723, 29 доларів США, що еквівалентно - 53 685 грн 50 коп.

Виконавчий лист №2-5427/12 від 12.08.2013 року перебував на виконанні у ВДВС Дарницького районного управління юстиції і 16.07.2015 року внесено постанову про закінчення виконавчого провадження, оскільки заборгованість сплачена в повному обсязі.

15.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL2N79276ПВ272, за яким ТОВ «ФК «Інвест Хаус» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №06/П/76/208-840.

Зазначав, що 31 липня 2020 року автомобіль «Chery S11QQ» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) евакуювали без відома позивача на підставі постанови приватного виконавця Варави Р.С. про арешт майна, винесеної в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису.

Так, 04 серпня 2020 року була проведена оцінка транспортного засобу, а 31.08.2020 року відбулися торги, на яких автомобіль було продано ОСОБА_2 за 38 001 грн.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року у справі №756/12790/20 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №2634, вчинений 14.07.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 року у розмірі 207 718 грн 24 коп.

Позивач повідомляв ТОВ «ФК «Інвест Хаус» про відсутність заборгованості, але вказані вимоги були проігноровані.

Звертав увагу, що фактична вартість автомобіля становить 75 470 грн., а на торгах в рамках виконавчого провадження автомобіль було продано за заниженою ціною.

Внаслідок дій відповідачів позивач поніс матеріальні збитки в сумі 137 827 грн 98 коп., а також моральну шкоду, яку він оцінивв 105 000 грн.

Вказане стало підставою для звернення до суду.

Заперечуючи проти позову представник ПАТ «КБ «Надра» в особі директора розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рекрут С.В. подала відзив, в якому зазначала, що право вимоги за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 року перейшло до ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус», судове рішення про стягнення боргу ухвалено 13.08.2012 року, а заборгованість сплачена в 2015 році, що є підставою для нарахування боргу за період від 13.08.2012 року до дня фактичного розрахунку. Моральну шкоду вважає необґрунтованою та не підтвердженою належними доказами.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року позовну заяву задоволено частково.

Визнано припиненим зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 10.01.2008 року за №06/П/76/2008-840, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Стягнуто з ПАТ «КБ «Надра» та з ТОВ «ФК «Інвест Хаус» на користь ОСОБА_1 кошти судового збору у розмірі по 454 грн з кожного.

В задоволенні іншої частини позовних вимог про стягнення коштів матеріальної та моральної шкоди відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в задоволенні позовних вимог щодо стягнення матеріальної та моральної шкоди, судового збору і витрат на правову допомогу та ухвалення в цій частині нового рішення про задоволення позовних вимог.

Скаргу обґрунтовує тим, що ОСОБА_1 неодноразово вживались всі заходи щодо повідомлення ТОВ «Інвест-Хаус», про те, що заборгованості не існує, що їх дії незаконні та оскаржуються в суді, але дана інформація не була взята до уваги. Жодних постанов, крім постанови про відкриття виконавчого провадження від 30.07.2020 року, ОСОБА_1 не отримував.

Також звертає увагу суду на строки вчинення дій, що з моменту відкриття провадження до проведення оцінки інтервал в 4 дні, ще через 27 дня автомобіль було реалізовано з торгів. Всі ці дії вчинялись в той час, як позов про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, знаходився в суді, і сторонам про це було відомо, оскільки ОСОБА_1 неодноразово повідомляв про те, що позов в суді. Але такі його повідомлення тільки пришвидшили незаконну реалізацію автомобіля.

Таким чином, посилання суду в рішенні на те, що матеріалами справи не спростовано факт того, що позивач з моменту вилучення транспортного засобу і до моменту проведення електронних торгів з реалізації транспортного засобу не вчинив жодної дії щодо повідомлення виконавця про бажання оскарження виконавчого напису нотаріуса та не вчинив жодної дії, направленої на захист свої власних інтересів, не відповідають обставинам справи.

Також не погоджується з визначенням суду щодо того, що ОСОБА_1 будь-які дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконавчого провадження №62694141 не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, і призначення суб`єкта оціночної діяльності незаконними не визнавались.

При цьому, суд не прийняв до уваги оцінку майна - автомобіля Chery S11QQ», проведену позивачем згідно звіту про незалежну оцінку від 13.05.2021 pоку, оскільки за ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення, що доказів оскарження оцінки майна, проведеної в рамках виконавчого провадження №62694141, позивачем не надано.

З цього приводу звертає увагу суду та той факт, що жодної постанови (крім постанови про відкриття виконавчого провадження) ОСОБА_1 не отримував.

Найголовніше, що ОСОБА_1 був обраний спосіб захисту найефективніший, оскільки він в цілому не погоджувався щодо винесеного виконавчого напису, який тягнув за собою низку незаконних дій. Звернення з таким позовом було одразу через 4 дні після отримання постанови про відкриття виконавчого провадження. Оскарження окремих постанов потягло б за собою подвійне фінансове навантаження.

Вважає, що не відповідає дійсності і твердження суду в частині того, що позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса лише в листопаді 2020 pоку, хоча мав можливість вчиняти вказані дії після вилучення транспортного засобу і до моменту проведення електронних торгів, в тому числі шляхом забезпечення позову. Оскільки звернення з позовною заявою про визнання виконавчого напису, таким що не підлягає виконанню, до Дарницького районного суду міста Києва зареєстровано 04 серпня 2020 року.

Отже, факт реалізації автомобіля позивача в рамках чинного виконавчого провадження за виконавчим написом, який в подальшому визнано таким, що не підлягає виконанню, може бути підставою для відшкодування позивачу матеріальної та моральної шкоди, оскільки вважає, що доведено доказами саме протиправність поведінки ПАТ КБ «Надра» в особі директора розпорядника Фонду гарантування вкладів Фізичних осіб Рекрут С.В., ТОВ «ФК «Інвест Xaуc», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., оскільки вони були проінформовані щодо звернення ОСОБА_1 до cуду, але не припинили діяти, а навпаки, прискорили свої незаконні дії.

Вказує, що строк кредитування за договором сплив 10.01.2013 року і після 10.01.2013 року у ПАТ «Комерційний банк Надра» припинилося право нараховувати відсотки за правомірне користування кредитними коштами.

Крім цього, 14.07.2015 року, ОСОБА_1 була сплачена сума заборгованості в повному обсязі за рішенням суду.

Зазначає, що не зрозуміло на яких підставах ПАТ «КБ «Надра» передало право фінансової вимоги ТОВ «ФК «Інвест Хаус». В таких діях вбачається факт недобросовісності сторін при укладанні кредитного договору №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 року, так як жодна зі сторін не пересвідчилась про дійсність заборгованості.

Оскільки з моменту повного виконання ОСОБА_1 ПАТ «КБ Надра»» не мало права нараховувати ОСОБА_1 відсотки за договором, то на підставі ст.514 ЦК України у ПАТ не було підстав передавати ТОВ «ФК «Інвест Хаус» право вимоги, якого у нього не існує, так як необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування такого права, і умови Договору про відступлення права вимоги порушують положення ст.ст.512 і 514 ЦК України.

Оскільки необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування такого права, то на підставі ст.ст.215, 512 та 514 ЦК України договір про відступлення неіснуючого права вимоги є нікчемним.

Такий висновок викладено у постанові Верховного Суду України від 05.07.2017 року у справі №6-459цс17 та підтримано у постановах Верховного Суду від 18.04.2019 у справі №905/146/18, від 24.04.2019 року у справі №о559/73/14-ц та від 14.05.2019 року у справі №914/787/18.

Як зазначено вище, згідно з ч.2 ст.215 ЦК України визнання нікчемного правочину недійсним у судовому порядку не вимагається.

Натомість, за наявності спору щодо правових наслідків недійсного правочину, який одна зі сторін чи інша заінтересована особа вважає нікчемним, суд перевіряє відповідні доводи та в мотивувальній частині судового рішення, застосувавши відповідні положення норм матеріального права, підтверджує чи спростовує обставину нікчемності правочину.

Такий висновок викладено у постановах Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 у справі №463/5896/14-ц та від 04.06.2019 року у справі №916/3156/17.

З урахуванням викладеної вище позиції Великої Палати Верховного Суду підводить до висновку про нікчемність договору про відступлення прав вимоги № GL2N79276ПB272 в частині відступлення ПАТ «КБ Надра»» на користь ТОВ «ФК «Інвест Хаус» права вимоги до ОСОБА_1 за договором «Автопакет» №06/П/76/2008-840.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Натомість, ТОВ «Інвест Хаус» подав до апеляційного суду пояснення на апеляційну скаргу, в яких зазначає, що оскаржуване рішення є законним, обґрунтованим та відповідає нормам матеріального та процесуального законодавства з огляду на наступне.

В обґрунтування позову позивач посилається на завдання йому шкоди, пов`язаної з вилученням у нього автомобіля в рамках виконавчого провадження на підставі статтей 23, 1166, 1167 ЦК України.

Так, оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року у справі №756/12790/20. Встановлено, що вилучений на підставі виконавчого напису, який не підлягає виконанню, автомобіль марки «CherySI 1QQ», реалізовано на шляхом продажу на електронних торгах. На момент відкриття виконавчого провадження, вчинення виконавчих дій з реалізації транспортного засобу позивача, виконавчий напис нотаріуса, який знаходився на виконанні, був чинним. .

Матеріалами справи не спростовано факт того, що позивач з моменту вилучення транспортного засобу і до моменту проведення електронних торгів з реалізації транспортного засобу не вчинив жодної дії щодо повідомлення виконавця про бажання оскарження виконавчого напису нотаріуса та не вчинив жодної дії, направленої на захист свої власних інтересів. Будь-які дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконавчого провадження №62694141 позивачем не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, і не визнавались незаконними призначення суб`єкта оціночної діяльності.

При цьому, суд правильно не прийняв до уваги оцінку майна - автомобіля CheryS11QQ», проведену позивачем згідно звіту про незалежну оцінку від 13.05.2021 року, оскільки за ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі якщо сторони не згідні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-дениий строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Доказів оскарження оцінки майна, проведеної в рамках виконавчого провадження №62694141, позивачем не надано.

Крім цього, позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса лише в листопаді 2020 року, хоча мав можливість вчиняти вказані дії після вилучення транспортного засобу і до моменту проведення електронних торгів, в тому числі шляхом забезпечення позову.

Покладення на відповідачів відповідальності за майнову та моральну шкоду за правилами статей 1166, 1167 ЦК України, які регулюють позадоговірні (деліктні) відносини, на спірні правовідносини не поширюються.

Варто також зазначити, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, може бути підставою для звернення до суду з позовом щодо дійсності електронних торгів, які призвели до порушення її майнових прав, або стягнення безпідставно отриманих коштів в порядку ст.1212 ЦК України.

Разом з тим, зі змісту позовної заяви про стягнення коштів вбачається, що ОСОБА_1 вимога щодо повернення коштів в розмірі як безпідставно набутих на підставі ст.1212 ЦК України не заявлялась. Можливість застосовування способу захисту у вигляді стягнення безпідставно набутих коштів за продаж автомобіля узгоджується з позицією Верховного Суду в постанові від 08.09.2021 року у справі №206/2212/18. Крім цього, статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

З огляду на вищевикладене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов, а саме: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювана і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Між тим, позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не доведено протиправність поведінки особи, яка завдала позивачу моральної шкоди, не надано суду належних доказів того, що йому було заподіяну моральну шкоду, яку ОСОБА_1 оцінив у розмірі 105 000 грн, не доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, що унеможливлює задоволення позову у цій частині.

Сам по собі факт реалізації автомобіля позивача в рамках чинного виконавчого провадження за виконавчим написом, який, в подальшому визнано таким, що не підлягає виконанню, не може бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають саме протиправність поведінки ПАТ КБ «Надра» в особі директора розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рекрут С.В., ТОВ «ФК «Інвест Хаус», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., однак цього в даному випадку не було доведено.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи частково позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не доведено протиправність поведінки особи, яка завдала позивачу моральної шкоди, не надано суду належних доказів того, що йому було заподіяну моральну шкоду, яку ОСОБА_1 оцінив у розмірі 105000 грн., не доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, що унеможливлює задоволення позову у цій частині.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що 28.12.2007 року між ЗАТ «Запорізький автомобілебудівний завод» та ОСОБА_1 було укладено договір купівлі-продажу автомобіля «НОМЕР_4» Чери, виробник ЗАТ «ЗАЗ».

10 січня 2008 року між Відкритим акціонерним товариством «Комерційний Банк «Надра» (нове повне найменування банку на підставі змін внесених у статут - Публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «Надра») та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №06/П/76/2008 840 від 10 січня 2008 року.

Як вбачається з умов кредитного договору, відповідач отримав кредит у розмірі

6 574, 26 доларів США на придбання автомобіля на строк від 10 січня 2008 року до 10 січня 2013 року, зі сплатою 12, 4% річних.

За пунктом 3.1 кредитного договору для забезпечення належного виконання зобов`язання відповідач передав у заставу автотранспортний засіб: автомобіль марки - CHERY, модель - S11QQ, рік випуску - 2007, заводський номер кузова НОМЕР_2 , реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить відповідачу на підставі свідоцтва про реєстрацію НОМЕР_3 .

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2012 року у справі

№2-5427/12 стягнуто з відповідача ОСОБА_1 на користь ПАТ «КБ «НАДРА» заборгованість за кредитним договором №06/П/76/2008 840 від 10 січня 2008 року на загальну суму 6 723, 29 доларів США, що еквівалентно - 53 685 грн 50 коп., та судовий збір у розмірі 536 грн 86 коп.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.12.2014 року у справі

№2-5427/12 визнано поважною причину пропуску строку на пред`явлення виконавчих листів №2-5427/12 від 12.08.2013 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Комерційний банк «Надра» заборгованості в сумі 53 685 грн 50 коп. та судових витрат в розмірі 536 грн 86 коп. до виконання. Поновлено ПАТ КБ «Надра» строк для пред`явлення до виконання виконавчих листів у цивільній справі №2-5427/12 за позовом ПАТ «Комерційний банк «Надра» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до трьох місяців з дня набрання зазначеною ухвалою законної сили.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом (ч. 4 ст. 82 ЦПК України).

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини від 25 липня 2002 року у справі за заявою №48553/99 «Совтрансавто-Холдинг» проти України», а також згідно рішення Європейського суду з прав людини від 28 жовтня 1999 року у справі за заявою 28342/95 «Брумареску проти Румунії» встановлено, що існує усталена судова практика конвенційних органів щодо визначення основним елементом верховенства права принципу правової певності, який передбачає серед іншого і те, що у будь - якому спорі рішення суду, яке вступило в законну силу, не може бути поставлено під сумнів.

Виконавчий лист №2-5427/12 від 12.08.2013 року перебував на виконанні у Відділі ДВС Дарницького районного управління юстиції, 16.07.2015 року внесено постанову про закінчення виконавчого провадження на підставі п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки 14.07.2015 року заборгованість сплачено боржником у повному обсязі в добровільному порядку.

За п.8 ч.1 ст.49 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла на час винесення постанови) виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.

Також встановлено, що 09.04.2020 року відбувся електронний аукціон №UA-TF-2020-04-03-000028-b з продажу кредитного портфелю, який належить ПАТ «КБ «Надра», за яким переможцем торгів стало ТОВ «ФК «Інвест Хаус».

З інформації про кредитний портфель вбачається включення до нього кредитного договору №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 року, за яким загальний залишок заборгованості (без пені) - 191360 грн, залишок по тілу кредиту - 119128 грн, залишок по відсотках - 722 232 грн, залишок по пені та штрафах - 354 127 грн, залишок заборгованості у валюті кредиту -

7 189, дата останнього платежу - 14.07.2015 року, сума останнього платежу - 53 686 грн.

В результаті проведеного аукціону, 15.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» в особі Уповноваженої особи Фонду гарантування вкладів на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «Інвест Хаус» укладено договір про відступлення прав вимоги №GL2N79276ПВ272, за яким ТОВ «ФК «Інвест Хаус» набуло право вимоги, в тому числі за кредитним договором №06/П/76/208-840.

Згідно зі ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ч.1 ст.598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

За ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Пунктом 17 Постанови Пленуму Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ №5 від 30.03.2012 року «Про практику застосування судами законодавства при вирішенні спорів, що виникають із кредитних правовідносин» визначено, що зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом (частина перша статті 598 ЦК). Такі підстави, зокрема, зазначені у статтях 599 - 601, 604 - 609 ЦК (абз.1 вказаної постанови).

Як на підставу для задоволення даного позову, позивач вказував, що ним погашено у повному обсязі борг перед відповідачем в рамках виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа №2-5427/12 від 12.08.2013 року.

За ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі змістом статей 526, 527 ЦК України належним виконанням зобов`язання є, зокрема, виконання його належними сторонами або уповноваженими особами, під якими слід розуміти будь-яку особу, яка має повноваження сторони зобов`язання, про що може бути зазначено у договорі або виданій відповідно до закону довіреності.

Відповідно до правових позицій Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28 березня 2018 року в справа №14-10цс18, постанові від 04 липня 2018 року в справі №14-154цс18, в постанові від 31 жовтня 2018 року в справі №202/4494/16-ц, в постанові від 22 травня 2019 року у справі №761/22801/15-ц, кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором. Право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом, а також обумовлену в договорі неустойку припиняється після спливу визначеного цим договором строку кредитування (строку, на який позичальник отримав кредит) чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. Права та інтереси позивача у цих правовідносинах забезпечені ч.2 ст.625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора щодо всієї суми заборгованості, яке боржник не виконав, не є підставою для нарахування процентів та пені за кредитним договором. Кредитор в цьому випадку має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, а не у вигляді стягнення процентів та пені (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 р. у справі № 310/11534/13-ц).

В силу вимог ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з врахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та

3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові (постанови ВСУ від 06 червня 2012 року у справі №6-49цс12, від 24 жовтня 2011 року у справі №6-38цс11).

Отже, як вірно зазначав суд, після звернення з позовом про дострокове стягнення кредиту незалежно від способу такого стягнення змінюється порядок, умови і строк дії кредитного договору. Право кредитора нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється, кредитор має право на отримання гарантій належного виконання зобов`язання відповідно до частини другої статті 625 ЦК, а не у вигляді стягнення процентів та неустойки. Проте, такі вимоги банком до позивача не заявлялись.

Судом встановлено, що ПАТ «КБ «Надра» реалізувало своє право на дострокове стягнення заборгованості та звернулося з відповідним позовом до суду.

Суд також вірно вважав, що врахуванням вказаних позицій Верховного Суду нарахування визначених умовами кредитного договору процентів та неустойки після реалізації банком права на дострокове повернення заборгованості є незаконним.

Обсяг зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 року визначений рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2012 року у справі №2-5427/12. Вказане рішення суду було виконане ОСОБА_1 у повному обсязі, що підтверджується постановою про закінчення виконавчого провадження, яка є чинною (доказів протилежного суду не надано.)

У зв`язку із затримкою виконання рішення суду про стягнення заборгованості з часу набрання рішенням суду законної сили до моменту повного виконання рішення суду у ОСОБА_1 не виникає будь-яких інших зобов`язань, за договором щодо якого суд вирішив спір.

ПАТ «КБ «Надра» мало право порушувати питання про відповідальність боржника за порушення грошового зобов`язання на підставі положень ст. 625 ЦК України.

Проте, таке право кредитора виникає в силу Закону, а не договору.

Крім того, на час ухвалення рішення з вимогами про стягнення з позичальника сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України, кредитор до суду не звертався.

Судом також враховано строки позовної давності щодо стягнення сум, передбачених частиною другою статті 625 ЦК України.

За ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Так як рішення Дарницького районного суду м. Києва від 13.08.2012 року у справі №2-5427/12 було виконано 14.07.2015 року, то правом на стягнення сум, нарахованих за період від 13.08.2012 року до 14.07.2015 року, кредитор наділений до моменту закінчення строку позовної давності, тобто, до 14.07.2018 року, чого в даному випадку не було зроблено.

На підставі викладеного, зобов`язання за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 року є припиненими, а тому були підстави для задоволення позовних вимог в частині визнання припиненим зобов'язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 10.01.2008 року за №06/П/76/2008-840, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1

30.07.2020 року було відкрито виконавче провадження №62694141 з примусового виконання виконавчого напису №2634, вчиненого 14.07.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 року, укладеним з ПАТ КБ «Надра» за період від 15.05.2020 року до 07.07.2020 року у розмірі 207 718 грн 24 коп. та за вчинення вказаного виконавчого напису коштів у розмірі 300 грн. Заборгованість за кредитом складається з суми заборгованості за кредитом - 119 396 грн 36 коп, суми заборгованості за відсотками - 88 021 грн 88 коп. та за вчинення виконавчого напису - 300 грн.

04.08.2020 року винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Оціночний стандарт» для участі у виконавчому провадженні з метою оцінки автомобіля «Chery S11QQ», реєстраційний номер НОМЕР_1 .

Згідно звіту про оцінку вартості колісно-транспортного засобу від 04.08.2020 року ринкова вартість автомобіля «Chery S11QQ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 04.08.2020 року становить 34 034 грн.

За актом про проведені електронні торги від 31.08.2020 року в рамках виконавчого провадження №62694141 за результатами електронних торгів від 27.08.2020 року по лоту №437791 з реалізації автомобіля «Chery S11QQ», реєстраційний номер НОМЕР_1 , за ціною 38 001 грн, переможцем став ОСОБА_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року у справі №756/12790/20 визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис №2634, вчинений 14.07.2020 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личук Т.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія «Інвест Хаус» заборгованості за кредитним договором №06/П/76/2008-840 від 10.01.2008 року у розмірі 207 718 грн 24 коп.

Правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Тому, обираючи спосіб захисту позивач повинен (в першу чергу) перевірити, чи не передбачає закон або договір ефективного способу захист.

Якщо такий спосіб захисту законом або договором передбачено, то позивач повинен обрати саме такий спосіб.

Якщо у такому випадку позивач обрав інший спосіб захисту, то суд має відмовити в задоволенні позову, крім випадку, коли з врахуванням положень частини другої статті 5 ЦПК України, дійде висновку про те, що обраний позивачем спосіб захисту спроможний більш ефективно захистити порушені права, свободи чи інтереси особи, але за умови, що такий спосіб захисту є адекватним обставинам справи.

В обґрунтування позову позивач посилався на завдання йому шкоди, пов`язаної з вилученням у нього автомобіля в рамках виконавчого провадження на підставі статтей 23, 1166, 1167 ЦК України.

Цивільно-правові відносини, які виникають у зв`язку із завданням (та відшкодуванням) майнової та моральної шкоди врегульовані положеннями статей 22, 23, 1166, 1167 ЦК України.

Проте, відповідно до ч.1 ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до положень статей 1166 та 1167 ЦК України для покладення відповідальності на заподіювача майнової та моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Отже, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.

Питання про наявність або відсутність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи і шкодою має бути вирішено судом шляхом оцінки усіх фактичних обставин справи.

Для наявності деліктної відповідальності необхідна наявність складу правопорушення: а) наявність шкоди; б) протиправна поведінка заподіювача шкоди; в) причинний зв`язок між шкодою та поведінкою заподіювача; г) вина.

Цивільне законодавство в деліктних зобов`язаннях передбачає існування презумпції вини заподіювача шкоди, тому якщо у процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди, а на позивача покладається обов`язок довести наявність факту заподіяної шкоди та її розмір, протиправний характер поведінки, в результаті якої її завдано, а також наявність причинного зв`язку між діями заподіювача та виникненням шкоди.

Так, оспорюваний виконавчий напис вчинений з порушенням вимог закону, що підтверджується рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 28.01.2021 року у справі №756/12790/20.

Як встановлено, вилучений на підставі виконавчого напису, який не підлягає виконанню, автомобіль марки «Chery S11QQ» (реєстраційний номер НОМЕР_1 ) реалізовано шляхом продажу на електронних торгах.

На момент відкриття виконавчого провадження, вчинення виконавчих дій з реалізації транспортного засобу позивача, виконавчий напис нотаріуса, який знаходився на виконанні, був чинним.

Як вірно зазначено судом, матеріалами справи не спростовано факт того, що позивач з моменту вилучення транспортного засобу і до моменту проведення електронних торгів з реалізації транспортного засобу не вчинив жодної дії щодо повідомлення виконавця про бажання оскарження виконавчого напису нотаріуса та не вчинив жодної дії, направленої на захист свої власних інтересів.

Будь-які дії чи бездіяльність державного виконавця під час виконавчого провадження №62694141 позивачем не оскаржувались, постанови, зокрема, про відкриття виконавчого провадження, призначення суб`єкта оціночної діяльності незаконними не визнавались.

Судом вірно не взято до уваги оцінку майна - автомобіля Chery S11QQ», (реєстраційний номер НОМЕР_1 ), проведену позивачем згідно звіту про незалежну оцінку від 13.05.2021 року, так як за ч.5 ст.57 Закону України «Про виконавче провадження» у разі, якщо сторони не згодні з результатами визначення вартості чи оцінки майна, вони мають право оскаржити їх у судовому порядку в 10-денний строк з дня отримання відповідного повідомлення.

Доказів оскарження оцінки майна, проведеної в рамках виконавчого провадження №62694141, позивачем не надано.

Також, позивач звернувся до суду з позовом про визнання виконавчого напису нотаріуса лише в листопаді 2020 року, хоча мав можливість вчиняти вказані дії після вилучення транспортного засобу і до моменту проведення електронних торгів, в тому числі, шляхом забезпечення позову.

Покладення на відповідачів відповідальності за майнову та моральну шкоду за правилами статтей 1166, 1167 ЦК України, які регулюють позадоговірні (деліктні) відносини, на спірні правовідносини не поширюються.

Також суд вірно зазначав, що визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, може бути підставою для звернення до суду з позовом щодо дійсності електронних торгів, які призвели до порушення майнових прав, або стягнення безпідставно отриманих коштів в порядку ст.1212 ЦК України.

Зокрема, Верховний Суд у своїй постанові від 23 вересня 2019 по справі №917/1739/17 дійшов висновку, що саме на позивача покладено обов`язок у позовній заяві викласти обставини, якими він обґрунтовує свої вимоги, зазначити докази, що підтверджують вказані обставини, а також вказати правові підстави позову, а суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, при розгляді справи повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, і не застосовує самостійно для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, якщо позивач не обґрунтовує ними свої вимоги з наданням відповідних доказів, і застосування цих норм призводить до зміни предмета позову або обраного способу захисту прав та інтересів.

Суд вірно вважав, що виходячи з аксіоми цивільного судочинства jura novit curia - «суд знає закон», при розгляді справи він повинен надати правильну правову кваліфікацію відносинам сторін, яка проте не може бути застосована судом для вирішення спору по суті за відсутності відповідного клопотання позивача у справі, оскільки інший підхід суду порушив би принцип диспозитивності судового процесу та правомірні очікування як позивача (який звертається саме з певним чином обґрунтованою в правовому аспекті вимогою) так і відповідача (який заперечуючи проти позову наводить доводи саме щодо тих підстав та обґрунтувань, які наводяться позивачем у справі).

Проте, зі змісту позовної заяви про стягнення коштів вбачається, що ОСОБА_1 вимога щодо повернення коштів в розмірі, як безпідставно набутих, на підставі ст.1212 ЦК України не заявлялась.

Можливість застосовування способу захисту у вигляді стягнення безпідставно набутих коштів за продаж автомобіля узгоджується з позицією Верховного Суду в постанові від 08.09.2021 року у справі №206/2212/18.

Також, статтями 23, 1167 ЦК України визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, крім іншого, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна.

Відповідно до п.3 Постанови Пленуму Верховного Суду України №4 від 31.03.1995 року (з наступними змінами) «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Моральна шкода може проявлятися, зокрема: в моральних переживаннях у зв`язку з порушенням права власності.

За п.9 вказаної Постанови розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

До істотних обставин, що підлягають з`ясуванню судом та доведенню сторонами у такому спорі, є наявність всіх сукупних елементів складу цивільного правопорушення; при цьому позивач зобов`язаний довести протиправність поведінки відповідача, розмір заподіяної шкоди, причинно-наслідковий зв`язок між протиправною поведінкою та заподіяною шкодою.

Суд вірно вважав, що згідно з постановою Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 квітня 2021 року у справі №766/21131/18 (провадження №61-18770св19), аналіз положень статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи, яка завдала моральної шкоди та її результатом - моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У вказаній постанові у справі №766/21131/18 Верховний Суд погодився з висновками судів першої та апеляційної інстанцій про те, що звернення до нотаріуса з заявою про видачу виконавчого напису та отримання виконавчого напису є реалізацією прав банку як кредитора отримати від боржника у кредитному зобов`язанні суми заборгованості за кредитним договором, а тому такі дії не можуть бути розцінені як протиправна поведінка банку.

Зважаючи на вищенаведене, для покладення відповідальності на заподіювача моральної шкоди необхідна сукупність таких обов`язкових умов: наявність моральної шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між протиправною поведінкою заподіювача і шкодою, вина в заподіянні шкоди.

Проте, позивачем на виконання вказаних вимог законодавства не доведено протиправність поведінки особи, яка завдала позивачу моральну шкоду, не надано суду належних доказів того, що йому було заподіяну моральну шкоду, яку ОСОБА_1 оцінив у розмірі 105000 грн., не доведено причинно-наслідковий зв`язок між завданою позивачу шкодою та діями з боку відповідачів, що унеможливлювало задоволення позову у цій частині.

Сам по собі факт реалізації автомобіля позивача в рамках чинного виконавчого провадження за виконавчим написом, який в подальшому визнано таким, що не підлягає виконанню, не міг бути підставою для відшкодування позивачу моральної шкоди, оскільки доведенню підлягають саме протиправність поведінки ПАТ КБ «Надра» в особі директора розпорядника Фонду гарантування вкладів фізичних осіб Рекрут Світлани Валеріївни, Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Інвест Хаус», приватного нотаріуса Івано-Франківського міського нотаріального округу Личука Тараса Володимировича. Проте, цього в даному випадку не було доведено.

Також, спір між сторонами виник через невиконання договірних зобов`язань, якими не передбачено відшкодування моральної шкоди.

З огляду на вищенаведене, суд прийшов до вірного висновку про можливість часткового задоволення позову шляхом визнання припиненим зобов`язання ОСОБА_1 за кредитним договором від 10.01.2008 року за №06/П/76/2008-840, укладеним між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 .

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 06 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: