Провадження № 2/752/7099/22
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

(заочне)

09 листопада 2022 року Голосіївський районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді Хоменко В.С.

при секретарі Павлюх П.В.,

розглянувши в приміщенні Голосіївського районного суду м. Києва цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням,-

в с т а н о в и в:

у серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням.

У заявленому позові просить визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

На мотивування своїх позовних вимог вказує , що йому, ОСОБА_1 , на підставі Договору купівлі-продажу квартири серії ВАК № 165894 від 25.04.2003 (у реєстрі за № 2294) зареєстрований Київським міським БТІ в реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна 13.05.2003 за реєстровим № 5783, на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 .

За даними Реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, квартирі АДРЕСА_1 , на зазначеній житловій площі квартири зареєстровані: ОСОБА_1 , його донька ОСОБА_3 , а також його дружина ОСОБА_5 .

Однак його дочка ОСОБА_3 не проживає в житловому приміщенні більше ніж понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі немає і взагалі квартирою не цікавиться.

Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу немає.

ОСОБА_3 19.12.2014 року зареєструвала шлюб з громадянином Росії, ОСОБА_6 та виїхала жити до свого чоловіка.

З 30.10.2018 місце проживання відповідача значиться в АДРЕСА_2 .

Для зняття з реєстрації відповідач, ОСОБА_3 , надіслала нотаріально завірену довіреність від 27.09.2021 № 43 АА 1535782 на російській мові, оформлену нотаріусом Кіровського нотаріального округу Кіровської області, яку разом з перекладом від 20.10.2021 (зареєстровано в реєстрі № 3916).

Позивач вказує, що з приводу зняття відповідачки з реєстрації він звертався до відділу з питань реєстрації місця проживання Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з відповідною заявою. Але, у знятті з реєстрації відповідача було відмовлено в знятті відповідача з реєстрації в квартирі належній позивачу, у зв`язку з тим, що в паспорті ОСОБА_3 не вклеєна фотокартка при досягненні 25 років.

Факт реєстрації відповідача порушує право позивача на вільне розпорядження і користування майном.

Факт відсутності за місцем реєстрації в квартирі АДРЕСА_1 ОСОБА_3 понад один рік підтверджується актами за період з травня 2021 року по травень 2022 року про обстеження вказаної квартири на предмет не проживання відповідача в житловому приміщенні, складеними за участі сусідів, підписи яких засвідчені представником обслуговуючої організації, Житлово-експлуатаційної дільниці 107 Комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Голосіївського району м. Києва».

Ухвалою судді Голосіївського районного суду м. Києва Хоменко В.С. від 05.09.2022 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін (а.с.26).

Заперечення щодо розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження до суду не надходили.

Клопотань від сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін не надходило.

Відповідач відзивів на позов не подав.

Статтею 13 ЦПК України визначено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до вимог ЦПК України, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності .

Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує зокрема: чи мали місце обставини, якими обґрунтовуються вимоги і заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; які правовідносини випливають зі встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Отже суд розглядає справу за наявними у справі доказами, які надані сторонами.

На підставі викладеного, судовий розгляд справи здійснюється за правилами без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу з постановленням заочного рішення, проти чого не заперечує позивач, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

В судовому засіданні встановлено, що позивач ОСОБА_1 є власником АДРЕСА_1 на підставі Договору купівлі-продажу квартири серії ВАК № 165894 від 25.04.2003 зареєстрованим Київським міським БТІ в реєстрі прав власності на об`єкти нерухомого майна 13.05.2003 за реєстровим № 5783 (а.с.4,5).

За даними реєстру територіальної громади міста Києва про зареєстрованих осіб у житловому приміщенні, квартирі АДРЕСА_1 , на зазначеній житловій площі квартири з 04.09.2008 року зареєстрована ОСОБА_3 (а.с.7).

Однак ОСОБА_3 не проживає в житловому приміщенні більше ніж понад один рік без поважних причин, не сплачує комунальні платежі, в утриманні житла участі не бере, особистих речей в квартирі не має і взагалі квартирою не цікавиться. Перешкод в користуванні жилим приміщенням відповідачу немає.

Зазначені обставини підтверджуються відповідними актами від 11.05.2021 року, від 30.08.2021 року, від 15.10.2021 року, від 30.05.2021 року (а.с.18, 19, 20, 21).

ОСОБА_3 19.12.2014 року зареєструвала шлюб з громадянином Росії, ОСОБА_6 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, та виїхала жити до свого чоловіка (а.с.8).

З 30.10.2018 місце проживання відповідача значиться в АДРЕСА_2 . (а.с.9-10).

Для зняття з реєстрації відповідач надіслала позивачу нотаріально завірену довіреність від 27.09.2021 № 43 АА 1535782 на російській мові, оформлену нотаріусом Кіровського нотаріального округу Кіровської області, зареєстровану в реєстрі № 3916 (а.с.11-12.

З цією довіреністю, з приводу зняття відповідачки з реєстрації позивач звертався до відділу з питань реєстрації місця проживання Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації з відповідною заявою.

Але, у знятті з реєстрації відповідача йому було відмовлено, у зв`язку з тим, що в паспорті ОСОБА_3 не вклеєна фотокартка при досягненні 25 років.(а.с.14-15).

Реєстрація відповідача у квартирі створює позивачу перешкоди у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ч. 2 ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів особи може бути припинення дії, яка порушує право.

Відповідно до ст. 41 Конституції України - кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право власності є непорушним.

Відповідно до ст. 64 Конституції України конституційні права і свободи людини і громадянина не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.

Згідно ст. 319 ЦК України - власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Всім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав.

Стаття 321 ЦК України гарантує, що право власності є непорушним.

Ніхто не може бути протиправно обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, відповідно до Закону України від 17 липня 1997 року № 475/97ВР «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2. 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном.

Приписами ст. 383 Цивільного кодексу України та ст. 150 ЖК України передбачено право власника використовувати житло для власного проживання, членів сім`ї, інших осіб, та розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд.

Частиною 1 ст. 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Гарантуючи захист права власності, закон надає власнику право вимагати усунення будь-яких порушень його права, хоч би ці порушення і не були поєднані з позбавленням володіння.

З урахуванням викладеного, позов підлягає задоволенню, оскільки реєстрація відповідача в квартирі, що належить позивачу на праві власності, порушує право власності позивача на дану квартиру, оскільки порушує правомочність позивача у користуванні та розпорядженні своєю власністю.

Відповідно до ст.7 Закону України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», зняття з реєстрації місця проживання здійснюється протягом семи днів на підставі заяви особи, запиту органу реєстрації за новим місцем проживання особи, остаточного рішення суду (про позбавлення права власності на житлове приміщення або права користування житловим приміщенням, визнання особи безвісно відсутньою або померлою), свідоцтва про смерть.

Як випливає із цієї норми, зняття з реєстрації місця проживання може бути здійснено на підставі рішення суду виключно про: 1) позбавлення права власності на житлове приміщення; 2) позбавлення права користування житловим приміщенням; 3) визнання особи безвісно відсутньою; 4) оголошення фізичної особи померлою.

Закон України від 11.12.2003 р. «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні» передбачає, що положення ст.7 цього Закону підлягають застосуванню до усіх правовідносин, виникнення, зміна чи припинення яких пов`язані з юридичним фактом зняття з реєстрації місця проживання.

Таким чином, вирішення питання про зняття особи з реєстраційного обліку залежить, зокрема, від вирішення питання про позбавлення власника права власності на житлове приміщення або права користування такої особи житловим приміщенням.

Тому, суд, виходячи із принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого в ст. 13 ЦПК України, приходить до висновку про обґрунтованість позову та про те, що обставини, викладені в ньому, знайшли своє підтвердження.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 319, 321, 383, 391 ЦК України, ст. 7 ЗУ «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», ст. ст. 13, 76-81, 89, 141, 280-284, 354 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.

Визнати ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 такою, що втратила право користування житловим приміщенням, квартирою АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.С. Хоменко