465/5603/15-ц
2/465/66/22
У Х В А Л А

судового засідання

29.11.2022 року Франківський районний суд м.Львова в складі:

головуючого - судді Мартьянової С.М.

за участю секретаря судового засідання Сеньків А.Т.

розглянувши заяву представника позивача ОСОБА_1 про відвід судді Мартьяновій С.М. у розгляді цивільної справи №465/5603/15 за позовом Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,-

в с т а н о в и в:

В провадженні Франківського районного суду м.Львова перебуває цивільна справа позовом Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Через канцелярію суду позивачкою подано заяву про відвід судді у цивільній справі №465/5603/15. Заяви мотивує тим, що є ряд обставин, які викликають сумніви в неупередженості та об`єктивності судді Мартьянової С.М., зокрема, що станом на 17.11.2022 року справа перебуває на стадії підготовчого судового засідання, оскільки відповідачем у справі неодноразово подаються апеляційні скарги на ухвалу про відкриття провадження, зокрема: 28.01.2016 року, 30.05.2017 року, 23.05.2019 року, 31.10.2019 року, 08.04.2021 року, 03.08.2021 року, 07.04.2022 року, 07.2022 року, 20.09.2022 року. Проте судом не надано правової оцінки вканим діям відповідача та його представника.

Згідно ч.8 ст.40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Суд, з врахуванням ст. ст.40, 247 ЦПК України, вважає за можливе розглянути дану заяву у відсутності сторін без фіксування судового засідання технічними засобами.

Згідно ст. 40 ЦПК України, питання про відвід (самовідвід) судді може бути вирішено як до, так і після відкриття провадження у справі. Питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу і заява про такий відвід надійшла до суду за три робочі дні (або раніше) до наступного засідання, вирішення питання про відвід здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу. Такому судді не може бути заявлений відвід.

Якщо заява про відвід судді надійшла до суду пізніше ніж за три робочі дні до наступного засідання, така заява не підлягає передачі на розгляд іншому судді, а питання про відвід судді вирішується судом, що розглядає справу.

Згідно ч.8 ст. 40 ЦПК України суд вирішує питання про відвід судді без повідомлення учасників справи. За ініціативою суду питання про відвід судді може вирішуватися у судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неявка учасників справи у судове засідання, в якому вирішується питання про відвід судді, не перешкоджає розгляду судом питання про відвід судді.

Частиною 1 ст.36 ЦПК України визначенні підстави для відводу (самовідводу) судді.

Згідно з ч. 1 п. 5 ст.36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо, серед іншого є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або обєктивності судді.

Тобто, головна мета відводу - гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.

Право позивача на справедливий суд закріплений в нормах міжнародного права, зокрема, в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до частини 1 ст.124 Конституції України правосуддя в Україні здійснюється виключно судами. При здійснені правосуддя судді незалежні і підкоряються лише закону. Однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного та касаційного оскарження рішення, крім випадків, встановлених законом (ст.ст. 126, 129 Конституції України).

Згідно із зазначеними положеннями Конституції України рішення судді і відповідно до цього дії або бездіяльність суддів у питаннях здійснення правосуддя (пов`язані з підготовкою, розглядом справ в судових інстанціях, перевіркою справ в апеляційному і касаційному порядку, звернення рішення до виконання, тощо) можуть оскаржуватися в чинному в даний час порядку, а не шляхом оскарження їх в інший суд першої інстанції. Таке оскарження порушувало б і принцип незалежності суддів, і заборону втручання у вирішенні справ належним судом.

Як зазначив Конституційний суд України в своєму рішенні від 23 травня 2001 №6-рп/2001 судоустрій і судочинство визначаються виключно законом України. Порядок здійснення правосуддя регламентується відповідно процесуальним законодавством України. Процесуальні акти і дії суддів, які стосуються вирішення розгляду справи у першій інстанції та прийняття по них судових рішень належить до сфери правосуддя і можуть бути оскаржені лише в судовому порядку відповідно до процесуального законодавства України. Позасудовий порядок оскарження актів і дій суддів, які стосуються здійснення правосуддя, неможливий.

Як встановлено судом, в провадженні судді Мартьянової С.М. перебуває цивільна справа за позовом позовом Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

Ухвалою судді від 08.09.2015 року відкрито провадження у справі.

Набрав чинності Закон України «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України 8 лютого 2020 року щодо вдосконалення порядку розгляду судових справ» № 460-ІХ, відповідно до якого змінились, зокрема, деякі правила цивільного судочинства. Відтак Законом № 460-ІХ також були змінені положення ЦПК України щодо апеляційного та касаційного розгляду цивільних справ. Зокрема, виключено можливість окремого апеляційного оскарження ухвали про відкриття провадження у справі з порушенням правил підсудності (п. 8 ч. 1 ст. 353 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 124 Конституції України судові рішення є обов`язковими до виконання на всій території України і тому вважаються законними, доки вони не скасовані в апеляційному чи касаційному порядку або не переглянуті компетентним судом в іншому порядку, визначеному процесуальним законом, в межах провадження справи, в якій вони ухвалені.

Виключне право перевірки законності та обґрунтованості судових рішень має відповідний суд згідно з процесуальним законодавством, в данному випадку перегляд ухвали про відкриття провадження належить до компетенції Львівського апеляційного суду.

Судом встановлено, що розгляд даної справи призначався в найкоротші терміни, однак, відповідачем дійсно, в порушення вимог ст.44 ЦПК України неоноразово подавались апеляційні скарги на дану ухвалу про відкриття провадження у справі, 28.01.2016 року, 30.05.2017 року, 23.05.2019 року, 31.10.2019 року, 08.04.2021 року, 03.08.2021 року, 07.04.2022 року, 07.2022 року, 20.09.2022 року. Дані дії відповідача призвели до затягування розгляду справи.

З суті заяви про відвід вбачається незгода адвоката Ільїної І.В. з процесуальними діями суду. Проте ЦПК України передбачає порядок перевірки законності процесуальних дій судді і постановлених ним процесуальних рішень, а також порядок їх оскарження у передбачених законодавством випадках. До компетенції судді суду першої інстанції не відноситься вирішення питання щодо законності процесуальних дій і процесуальних рішень судді першої інстанції. Скерування справи до апеляційної інстанції не суперечить вимогам ЦПК України та не може викликати сумніви в об`єктивності та неупередженості судді при розгляді даної справи.

Відтак суд, вивчивши доводи заяви щодо підстав для відводу судді, вважає, що заява про відвід судді є необґрунтованою та такою, що не підлягає задоволенню.

Зокрема, згідно з п.п. 3,5 ч.1 ст. 36 ЦПК України, суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; є інші обставини, які викликають сумнів в об`єктивності та неупередженості судді.

Відвід повинен бути вмотивований із наведенням відповідних аргументів, доказів, які підтверджують наявність підстав для відводу. Якщо він не вмотивований, це є підставою для відмови у його задоволенні. Для відведення судді необхідно обґрунтувати наявність обставин, які об`єктивно можуть вказувати на можливу упередженість. Обставини, які були покладені в основу заяви про відвід, повинні бути доведеними.

В той же час, суду не надано будь- яких доказів неупередженості та необ`єктивності та професійної некомпетентності судді Мартьянової С.М. під час розгляду даної справи.

Суд не вправі, за відсутності підстав, передбачених ст.36 ЦПК України задовольняти необґрунтовану, безпідставну, заяву про відвід, оскільки наведене суперечитиме основним засадам цивільно-процесуального законодавства, вимогам, встановленим у Законі України «Про судоустрій і статус суддів», Кодексі суддівської етики, Бангалорським принципам поведінки судді.

Таким чином, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявленого відводу та його невідповідність вимогам ст.36 ЦПК України.

Керуючись ст. 33, 36, 39,40 ЦПК України, суд, -

у х в а л и в :

в задоволенні заяви ОСОБА_1 про відвід судді Мартьяновій С.М. у розгляді цивільної справи №465/5603/15 за позовом Акціонерного товариства «Державний експертно-імпортний банк України» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості - відмовити за безпідставністю.

Заявлений відвід передати для розгляду судді, визначеному у порядку, встановленому ч.1 ст.33 ЦПК України.

Ухвала остаточна і оскарженню не підлягає.

Суддя Мартьянова С.М.