ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року

м. Черкаси

справа № 694/1036/21 провадження № 22-ц/821/1522/22 категорія 301030000

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Бородійчука В.Г.

суддів: Карпенко О.В., Василенко Л.І.

секретар: Винник І.М.

учасники справи:

позивач: ОСОБА_1

відповідач: Звенигородська міська рада Черкаської області

третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Звенигородської міської ради Черкаської області, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 про усунення перешкод, пов`язаних з оформленням права власності на землю.

в с т а н о в и в :

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

07 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Звенигородської міської ради Черкаської області про усунення перешкод, пов`язаних з оформленням права власності на землю.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що у 1995 році він звернувся до Звенигородської міської ради і на підставі його звернення Звенигородська міська рада народних депутатів своїм рішенням від 22 грудня 1995 року № 4-22, відповідно до Земельного кодексу України надала в постійне користування земельну ділянку 0,10 га, яка розташована по АДРЕСА_1 ).

Даний акт органу місцевого самоврядування набув чинності у встановленому законом порядку, не має зворотної дії у часі і підлягає виконанню.

Із 22 грудня 1995 року позивач відкрито та безперервно користується цією земельною ділянкою, здійснює її обробіток та догляд.

Бажаючи приватизувати вказану земельну ділянку ОСОБА_1 звернувся з відповідною заявою до міської ради, але йому було відмовлено у наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 0,1000 га у власність за цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд за адресою: АДРЕСА_2 у зв`язку з тим, що дана земельна ділянка знаходиться у приватній власності іншої особи.

З`ясувалося, що рішенням Звенигородської міської ради № 34-19/VІІ від 23 листопада 2018 року затверджено проект відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_3 площею 0, 1000 га, кадастровий номер :01:001:1950 із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд, адреса земельної ділянки: АДРЕСА_2 . Передано громадянину ОСОБА_3 в приватну власність вищевказану земельну ділянку та зобов`язано ОСОБА_3 в місячний термін здійснити державну реєстрацію права власності відповідно до вимог чинного законодавства.

Позивач зазначив, що питання визнання незаконним та скасування рішення № 34-19/VІІ від 23 листопада 2018 року, яке прийняте Звенигородською міською радою Черкаської області, розглядалося Шостим апеляційним адміністративним судом, який 26 січня 2021 року постановив, що в даному питанні є порушення правил юрисдикції адміністративних судів, тому вказана справа має вирішуватися у порядку цивільного судочинства.

З огляду на те, що державна реєстрація, присвоєння кадастрового номеру і виділення земельної ділянки іншій особі порушує його право на узаконення вказаної земельної ділянки, яку було виділено йому за рішенням органу місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом і він мав намір оформити право власності на неї, оскільки дотримувався процедури, що передує одержанню правовстановлюючих документів на раніше виділену землю, тому змушений звернутися до суду та просив усунути перешкоди, пов`язані з оформленням права власності на земельну ділянку площею 0,10 га, яка розташована за адресою: АДРЕСА_2 , скасувати рішення Звенигородської міської ради Черкаської області № 34-19/VII від 23 листопада 2018 року.

14 червня 2021 року позивач подав до суду уточнюючу позовну заяву, в якій звернув увагу, що викладені у позові доводи, породжують вимогу про скасування рішення № 34-19/VII від 23 листопада 2018 року Звенигородської міської ради як такого, що порушує узаконення його права на землю і надасть йому можливість у встановленому законом порядку здійснити дії, які направлені на оформлення права власності на раніше виділену земельну ділянку.

Ухвалою суду від 10 травня 2022 року залучено ОСОБА_3 до участі у розгляді справи як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Лисянського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що під час розгляду справи, позивач в підтвердженні своїх позовних вимог не надав суду акт винесення меж земельної ділянки в натурі, без якого приступати до її використання забороняється. Та обставина, що позивач, за його твердженням, тривалий час користувався спірною земельною ділянкою, за умови відсутності у нього будь-якої правової підстави для такого користування, не може виправдати втручання у право власності ОСОБА_2 , яке вже надбане.

Позивач не надав суду передбачені законом документи, які підтверджують його право постійного користування спірною земельною ділянкою. Без оформлення таких документів право користування на вказану земельну ділянку у позивача не виникло, а отже, і не може бути порушене.

Крім того, за наслідками розгляду спору, встановлено, що позивачем не доведено порушення оспорюваними рішеннями Звенигородської міської ради Черкаської області ради його прав внаслідок порушення норм земельного чи цивільного законодавства, тому суд дійшов висновку, що позовні вимоги є необґрунтованими, а тому позов задоволенню не підлягає.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 оскаржив вказане рішення до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року як незаконне та прийняти нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги позивача.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що під час розгляду справи суд не врахував, що позивач має переважне право перед третіми особами на приватизацію спірної земельної ділянки, адже він є пенсіонером, інвалідом ІІ групи та з 22 грудня 1995 року відкрито та безперервно користується цією земельною ділянкою, здійснює її обробіток та догляд.

Позивач мав усі підстави розраховувати на правомірні очікування передачі спірної земельної ділянки у приватну власність, оскільки таке право є складовою частиною майнових прав, однак суд першої інстанції грубо порушивши норми чинного законодавства, безпідставно не врахував всіх обставин справи та ухвалив незаконне рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Згідно з ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що рішенням Звенигородської міської ради народних депутатів від 22 грудня 1995 року № 4-22 (а.с. 9) ОСОБА_1 надано у постійне користування до норми 0,10 га земельну ділянку площею 0,005 га за рахунок невдоб за адресою АДРЕСА_3 .

Зі змісту положень ст. 22 ЗК України від 18 грудня 1990 року, який діяв на момент ухвалення вищевказаного рішення міської ради народних депутатів, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право. Приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється.

Відповідно до ч. 1 ст. 23 ЗК України (в редакції 1990 року) право власності або право постійного користування землею посвідчується державними актами, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів.

Згідно зі ст. 24 ЗК України (в редакції 1990 року) право тимчасового користування землею, в тому числі на умовах оренди, оформляється договором. Форма договору і порядок його реєстрації встановлюються Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3, 5 ст. 116, ч.ч. 1, 2 ст. 118, ст.ст. 125, 126 ЗК України (в редакції від 25 жовтня 2001 року):

Громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом, або за результатами аукціону.

Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування.

Безоплатна передача земельних ділянок у власність громадян провадиться у разі:

а) приватизації земельних ділянок, які перебувають у користуванні громадян;

в) одержання земельних ділянок із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених цим Кодексом.

Земельні ділянки, які перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб, передаються у власність чи користування за рішенням органів виконавчої влади чи органів місцевого самоврядування лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законом.

Громадянин, зацікавлений у приватизації земельної ділянки, яка перебуває у його користуванні, подає заяву до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу (ч. 1 ст. 118 ЗК України).

Статтею 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; застосування інших, передбачених законом, способів.

Передумовами та матеріальними підставами для захисту права власності або права користування земельною ділянкою у судовому порядку, зокрема, у визначені законом способи, є наявність підтвердженого належними доказами права особи (власності або користування) щодо земельної ділянки, а також підтверджений належними доказами факт порушення цього права на земельну ділянку (невизнання, оспорювання або чинення перешкод в користуванні, користування з порушенням законодавства, користування з порушенням прав власника або землекористувача тощо). Рішення органів виконавчої влади та органів місцевого самоврядування щодо приватизації земельних ділянок приймається у місячний строк на підставі технічних матеріалів та документів, що підтверджують розмір земельної ділянки.

Право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав.

Право власності, користування земельною ділянкою оформлюється відповідно до ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» передбачено, що обов`язковій державній реєстрації підлягають речові права та обтяження на нерухоме майно, розміщене на території України, що належить фізичним та юридичним особам, до яких відноситься право постійного користування та право оренди земельної ділянки. Державна реєстрація речових прав на нерухоме майно - це офіційне визнання і підтвердження державою фактів виникнення, переходу або припинення прав на нерухоме майно, обтяження таких прав шляхом внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до рішення Звенигородської міської ради Черкаської області від 23 листопада 2018 року № 34-19/VII (а.с. 10), за заявою ОСОБА_2 затверджено проект відведення земельної ділянки у власність громадянину ОСОБА_2 площею 0,1000 га, кадастровий номер :01:001:1950 із земель житлової та громадської забудови для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд (код КВЦПЗ 02.01), адреса земельної ділянки: АДРЕСА_2 та передано йому в приватну власність.

17 березня 2021 року ОСОБА_1 звернувся до Звенигородської міської ОТГ із заявою (а.с. 20) про надання дозволу на розроблення документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,10 га, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , із земель, що знаходяться у користуванні ОСОБА_1 , відповідно до рішення № 4-22 від 22 грудня 1995 року Звенигородської міської ради народних депутатів у межах норм безоплатної приватизації відповідно до статей 118, 121 ЗК України.

За наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 . Звенигородська міська рада своїм рішенням № 7-45 від 26 березня 2021 року (а.с. 18) відмовила ОСОБА_1 в наданні дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо вищевказаної земельної ділянки, в зв`язку з тим, що дана земельна ділянка знаходиться в приватній власності.

Як вбачається з довідки міськрайонного управління у Звенигородському районі та м. Ватутіне від 23 грудня 2019 року, виданою ОСОБА_2 , земельна ділянка площею 01215 га для будівництва будівель торгівлі, кадастровий номер :01:001:2034, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 утворена в результаті об`єднання двох земельних ділянок площею 0,0215 га., кадастровий номер :01:001:0304 та площею 0,1000 га., кадастровий номер :01:001:1950 та встановлено її межі в натурі.

Вказані земельні ділянки перебувають у приватній власності ОСОБА_2 , що підтверджується витягами з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 12 грудня 2019 року № 192693096, 07 серпня 2019 року № 176658539 та 11 січня 2020 року № 196006678.

Згідно з розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації від 18 травня 2016 року № 245, про перейменування об`єктів топоніміки АДРЕСА_3 перейменовано на вулицю В`ячеслава Липинського.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не доведено володіння чи користування ним спірною земельною ділянкою на законній правовій підставі.

Колегія суддів погоджується з таким висновокм суду, оскільки користування земельною ділянкою без належної правової підстави, хоч яким би воно не було тривалим, не породжує права чи охоронюваного законом інтересу щодо цієї ділянки. Зокрема, таке користування не зумовлює переваги на отримання такої земельної ділянки у власність і, відповідно, охоронюваного законом інтересу щодо цього.

Під час розгляду справи в суді першої та апеляційної інстанції позивач не довів, що має переважне щодо третьої особи право на приватизацію спірної ділянки на основі передбачених законом обставин.

Так, згідно з вимогами статті 79-1 ЗК України формування земельної ділянки полягає у визначенні земельної ділянки як об`єкта цивільних прав. Формування земельної ділянки передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера. Формування земельних ділянок (крім випадків, визначених у частинах шостій - сьомій цієї статті) здійснюється за проектами землеустрою щодо відведення земельних ділянок.

Дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки означає дозвіл власника земельної ділянки здійснити певні дії на землі власника, аби мати змогу в подальшому точно визначити предмет відведення. Отже, цей дозвіл наділяє заінтересовану особу повноваженням ідентифікувати на землі власника земельну ділянку, яку ця особа бажає отримати у власність в майбутньому.

У постанові від 17 жовтня 2018 року за наслідками розгляду цивільної справи № 380/624/16 (провадження № 14-301цс18) Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що рішення про надання дозволу на розробку проекту землеустрою не є правовстановлюючим актом і не гарантує особі чи невизначеному колу осіб набуття права власності чи користування на земельну ділянку.

Отже, враховуючи вище встановлені обставини, суд апеляційної інстанції погоджується з висновком районного суду про те, що рішення Звенигородської міської ради народних депутатів від 22 грудня 1995 року № 4-22 не може слугувати правовою підставою для користування позивачем спірною земельною ділянкою.

Такою підставою є:

- записи в земельно-шнурових книгах сільськогосподарських підприємств і організацій та погосподарських книгах сільських Рад, при цьому, приступати до користування наданою земельною ділянкою до встановлення відповідними землевпорядними органами меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і видачі документа, який засвідчує право користування землею, забороняється (ЗК УРСР від 08 липня 1970 року);

- державні акти, які видаються і реєструються сільськими, селищними, міськими, районними Радами народних депутатів, при цьому, право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує це право, приступати до використання земельної ділянки, в тому числі на умовах оренди, до встановлення меж цієї ділянки в натурі (на місцевості) і одержання документа, що посвідчує право власності або право користування землею, забороняється (ЗК України від 18 грудня 1990 року);

- державна реєстрація права на земельну ділянку, оформлена відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (ЗК України від 25 жовтня 2001 року).

Під час розгляду справи судами було встановлено, що жодних, з перелічених вище документів позивач не має.

До того ж, позивач не надав акт винесення меж земельної ділянки в натурі, без якого приступати до її використання забороняється.

Посилання ОСОБА_1 в апеляційній скарзі на те, що він тривалий час користувався спірною земельною ділянкою, за умови відсутності у нього будь-якої правової підстави для такого користування, не може виправдати втручання у право власності ОСОБА_2 , яке вже надбане.

Суд апеляційної інстанції враховує, що не можуть передаватися у власність земельні ділянки, які уже перебувають у власності чи користуванні громадян або юридичних осіб. Такі земельні ділянки можуть бути передані у власність лише після припинення права власності чи користування ними в порядку, визначеному законодавством.

Під час розгляду справи позивач не довів належними та допустимими доказами тієї обставини, що він постійно користувався земельною ділянкою, оскільки не надав суду відповідних документів, які підтверджують його право користування спірною земельною ділянкою. Без оформлення таких документів право користування у позивача не виникло, а отже не може бути і порушене.

Крім того, під час розгляду справи відповідачем було доведено правомірність його дій щодо передачі земельної ділянки у власність третій особі ОСОБА_2 , який у відповідності до встановлених відповідних правил здійснив всі необхідні дії, що дозволяють визнати отримання права власності на земельну ділянку законним.

Отже, за наслідками розгляду спору, суд апеляційної інстанції, враховуючи наявні матеріали справи, доводи апеляційної скарги, погоджується з висновком районного суду про те, що позивачем не доведено порушення оспорюваними рішеннями відповідача його прав внаслідок передачі земельної ділянки у власність ОСОБА_2 , відтак підстав для зміни чи скасування рішення суду колегія суддів не вбачає.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§ 59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16 грудня 1992 року, заява № 12964/87).

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Черкаський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Лисянського районного суду Черкаської області від 22 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Звенигородської міської ради Черкаської області, третя особа без самостійних вимог: ОСОБА_2 про усунення перешкод, пов`язаних з оформленням права власності на землю залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов визначених ЦПК України.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2022 року.

Головуючий В.Г. Бородійчук

Судді О.В. Карпенко

Л.І. Василенко