Провадження 2/557/142/2022
Справа 557/43/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року смт Гоща

Гощанський районний суд Рівненської області у складі:

судді Оленич Ю.В.,

секретар судового засідання Слюсарчук І.В.,

номер справи 557/43/22,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт Гоща в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

за участю представників учасників справи:

представника позивача ОСОБА_3 ,

представника відповідача ОСОБА_4 ,

ВСТАНОВИВ:

У січні 2022 року ОСОБА_3 в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

В обґрунтування позову зазначено, що 05 вересня 2021 року приблизно о 08 годині 00 хвилин ОСОБА_2 проганяла свою корову на пасовище. ОСОБА_1 , проходячи повз корову відповідача, отримала від корови удар головою та рогом в область живота, при цьому корова повалила позивача на землю та почала колоти рогами, чим спричинила останній тілесні ушкодження у вигляді закритого перелому шийки лівої плечової кістки, забійно-колотої рани надлобкової ділянки живота, забою грудної клітки, перелому одинадцятого ребра. У зв`язку з отриманими ушкодженнями позивач перебувала на стаціонарному лікуванні в КНП «Гощанська багатопрофільна лікарня» Гощанської селищної ради у період з 05 вересня 2021 року по 08 вересня 2021 року, де їй було проведено первинну хірургічну обробку забійно-колотої рани надлобкової ділянки живота, дренування. У подальшому з 08 вересня 2021 року позивач знаходилась на амбулаторному лікуванні за місцем проживання, на що у загальному витратила 5829 гривень 42 копійки. Представник позивача у позові звертає увагу на те, що односельчани неодноразово скаржилися на корову відповідача, яка постійно веде себе агресивно, нападає на людей та коле їх рогами, неодноразово просили відповідача прив`язувати свою корову, проте остання постійно ігнорувала вказані звернення.

Оскільки ОСОБА_2 , виганяючи свою корову на пасовище та знаючи про її агресивне поводження, не забезпечила безпеку оточуючих людей від заподіяння шкоди коровою, яку вона неналежно утримувала та яка знаходилась в місці загального користування, представник позивача, посилаючись на приписи статтей 9, 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження», статтей 180, 1166 Цивільного кодексу України (далі по тексту ЦК України), просить стягнути з відповідача на користь позивача матеріальну шкоду в розмірі 5829 гривень 42 копійки та моральну шкоду відповідно до положень статтей 23, 1167 ЦК України в розмірі 50 000 гривень.

Обґрунтовуючи розмір заявленої до стягнення моральної шкоди представник позивача зазначив, що внаслідок отриманих тілесних ушкоджень ОСОБА_1 перенесла значний фізичний біль, пережила емоційний стрес, який супроводжувався сильним болем у місці отриманих тілесних ушкоджень, головним болем, запамороченням, почуттям розгубленості, тривоги, безпомічності та страху, а у подальшому у позивача погіршилося самопочуття, що призвело до перебування останньої у постійному стресі, порушення у неї сну через пережитий стрес та отримані ушкодження, появу страху повторно зазнати тілесних ушкоджень.

Відповідач відзив на позовну заяву із запереченнями щодо наведених позивачем обставин та правових підстав позову не надала.

14 січня 2022 року вказана позовна заява ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області була залишена без руху та позивачеві надано строк для усунення недоліків.

Ухвалою судді Гощанського районного суду Рівненської області від 18 лютого 2022 року вказана позовна зава прийнята до розгляду та відкрите провадження у справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження.

04 жовтня 2022 року ухвалою суду задоволено клопотання відповідача про витребування доказів та витребувано з відділення поліції № 5 (смт Гоща) Рівненського районного управління поліції ГУНП в Рівненській області належним чином завірені копії матеріали ЖЄОЗП № 3382 від 17 вересня 2021 року.

Інші процесуальні дії у справі судом не здійснювалися.

Позивач та її представник у судовому засідання позов підтримали та просили такий задовольнити. При цьому позивач пояснила, що події, в ході яких коровою відповідача їй було заподіяно тілесні ушкодження, відбувалися на лузі, коли вона з чоловіком ОСОБА_5 випасала череду приблизно з 22 корів. Як зазначила остання, удар їй був нанесений твариною ззаду у шию, чоловік в момент удару знаходився за 300-500 м від неї, а коли прийшов то побачив, що корова її «підкидає», у подальшому останній відігнав корів та з нею поїхав у лікарню. Позивач зазначила, що окрім її чоловіка більше на лузі нікого не було, одна вона переконана, що саме корова ОСОБА_2 (чорна «з лисиною») напала на неї. Їй відомо, що корова відповідача постійно веде себе агресивно, нападає на людей та коле їх рогами, подібних випадків з іншими тваринами не було.

Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання, будучи належним чином повідомленою про час, місце та дату розгляду справи, не з`явилася. Представник останньої ОСОБА_4 у судовому засіданні позов не визнав та пояснив, що обставини, зазначені позивачем у позові не відповідають дійсності, так як корову на луг виганяв він, а не його дружина ОСОБА_2 , та здав таку пастуху - чоловіку позивача ОСОБА_5 , а тому вважає, що саме він мав відповідати за корів, які ввірені йому для випасу. Представник зазначив, що їх з дружиною корова не є агресивною, до цього часу ніхто ніяких претензій не пред`являв, крім того, в череді багато корів однакової масті і не можливо визначити, хто їх господар.

Суд, заслухавши позивача та її представника, представника відповідача, свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , з`ясувавши фактичні обставини у справі, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог та заперечень на них, дослідивши та оцінивши докази по справі, проаналізувавши норми матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, вважає, що позов задоволенню не підлягає зважаючи на таке.

Судом установлено, що ОСОБА_1 народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Курозвани Гощанського району Рівненської області, де і проживає на АДРЕСА_1 , та є особою з інвалідністю ІІ групи.

Вказані обставини не оспорюються стороною відповідача та підтверджуються даними паспорта серії НОМЕР_1 , виданого Гощанським РВ УМВС України в Рівненській області 06 серпня 1996 року, довідки МСЕ № 045245 та посвідчення № НОМЕР_2 .

Із даних довідки відділу обліку та моніторингу інформації реєстрації місця проживання УДМС в Рівненській області від 27 січня 2022 року за № 04/872 та довідки Гощанської селищної ради Рівненської області № 769 від 07 грудня 2021 року судом установлено, що відповідач ОСОБА_2 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , господарство за вказаною адресою числиться згідно погосподарської книги № 1 за ОСОБА_2 та в даному господарстві рахується 2 ВРХ.

Також із пояснень учасників судом установлено, що велика рогата худоба, яка є на утриманні відповідача, випасається у череді односельчан с. Курозвани, які почергово їх випасають.

05 вересня 2021 року позивач в порядку черги, встановленої односельчанами с. Курозвани, випасала череду корів на лузі і отримала тілесні ушкодження, діагноз: закритий перелом шийки лівої плечової кістки, забійно-колота рана надлобкової ділянки живота, забій грудної клітки, 05 вересня 20221 року проведено - операцію ПХО забійно-колотої рани надлобкової ділянки живота, дренування, у зв`язку з отриманими тілесними ушкодженнями позивач перебувала на лікуванні та приймала медичні препарати, що стверджується даними епікризу № 2632 КНП «Гощанська багатопрофільна лікарня» Гощанської селищної ради, виписки із медичної карти амбулаторного хворого ОСОБА_1 від 25 жовтня 2021 року, матеріалів ВП № 5 за результатами розгляду звернення ОСОБА_1 (ЄО № 3382 від 17 вересня 2021 року), фіскальних чеків.

Вказаних обставин учасники справи у судовому засіданні не заперечували.

Представник позивача, вказуючи на неналежне утримання відповідачем тварини - корови, зокрема не забезпечення безпеки оточуючих людей в місці загального користування, що призвело до заподіяння твариною позивачу тілесних ушкоджень, звернувся до суду в інтересах позивача з даним позовом про відшкодування матеріальної та моральної шкоди з відповідача, вказуючи на заподіяння шкоди твариною з вини відповідача.

Таким чином між сторонами виникли правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок дій тварини. При вирішенні спору суд виходить з положень Цивільного кодексу України та Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».

Відповідно до положень статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Частина друга статті 1166 ЦК України встановлює презумпцію вини завдавача шкоди, тобто особа, яка завдала шкоди буде вважатись винною, якщо вона сама не доведе відсутності своєї вини.

Таким чином, цивільне законодавство у деліктних зобов`язаннях передбачає презумпцію вини; якщо у процесі розгляду справи презумпція не спростована, то вона є юридичною підставою для висновку про наявність вини заподіювача шкоди (постанова Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 686/10520/15-ц).

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі.

Згідно приписів статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно частини першої статті 7 ЦК України цивільні відносини можуть регулюватися звичаєм, зокрема звичаєм ділового обороту. Звичаєм є правило поведінки, яке не встановлене актами цивільного законодавства, але є усталеним у певній сфері цивільних відносин.

Відповідно до частин першої та другої статті 180 ЦК України тварини є особливим об`єктом цивільних прав. На них поширюється правовий режим речі, крім випадків, встановлених законом. Правила поводження з тваринами встановлюються законом.

Статтею 9 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» встановлено, що особа, яка супроводжує тварину, зобов`язана забезпечити: безпеку оточуючих людей і тварин, а також майна від заподіяння шкоди супроводжуваною домашньою твариною; безпеку супроводжуваної домашньої тварини; безпеку дорожнього руху при проходженні з домашньою твариною біля транспортних шляхів і при їх переході шляхом безпосереднього контролю за її поведінкою.

Шкода, заподіяна особі або майну фізичної особи, а також шкода, заподіяна майну юридичної особи твариною, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її утримує, що визначено ч. 4 ст. 12 Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження».

Системний аналіз вказаних статтей Закону України «Про захист тварин від жорстокого поводження» дає підстави для висновку, що після передачі відповідачем, як власником тварини, такої тварини особі, яка випасає череду корів, тобто супроводжує тварин, то на таку особу, в даному випадку на позивача, покладено функцію контролю за поведінкою тварин.

Як установлено у судовому засіданні з пояснень позивача, представника відповідача та свідка ОСОБА_5 , корова відповідача ОСОБА_2 05 вересня 2021 року випасалася у череді, яка перебувала під наглядом позивача ОСОБА_1 , тобто остання супроводжувала тварин, випасаючи таких на лузі в порядку черги, встановленої односельчанами с. Курозвани, а саме була пастухом та виконувала обов`язки по догляду за ввіреними їй тваринами коровами в громадській череді.

При цьому, у ході судового слідства з показів свідків та досліджених письмових доказів не встановлено, що саме корова відповідача заподіяла тілесні ушкодження позивачу та що напад корови відбувся саме внаслідок будь-яких дій чи бездіяльності її власника.

Як ствердила сама позивач у судовому засіданні, тварина нанесла їй удар ззаду в область шиї, коли вона на лузі проходила повз череду корів, яка саме це була тварина вона не бачила, вказавши при цьому на те, що її чоловік ОСОБА_5 , який разом з нею випасав череду корів, в цей момент знаходився за 300-500 м від неї, а більше на лузі нікого не було.

Що стосується показів свідка ОСОБА_5 , який ствердив про те, що разом з дружиною випасав череду корів на лузі, відійшов за 180 м завернути корів та, обернувшись в сторону дружини, побачив, як чорна «лиса» корова «давить» дружину, то, на переконання суду, такі не є належним та достовірним доказом, на підставі якого можна встановити дійсні обставини справи, з огляду на те, що свідок, описуючи характерні ознаки тварини, вказав на те, що така мала біле п`ятно не лише на лобі, але й по тулубу у корови також були білі п`ятна. Такий опис тварини не узгоджується з описом, на який вказали у судовому засіданні позивач та представник відповідача, описавши тварину відповідача, як корову, яка за окрасом є повністю чорною з білим п`ятном на лобі.

Критично оцінюючи покази зазначеного вище свідка, суд зауважує також на тому, що такий не був опитаний працівниками поліції в ході розгляду звернення ОСОБА_1 від 17 вересня 2021 року про притягнення до відповідальності ОСОБА_2 , оскільки ОСОБА_1 у своїх письмових поясненнях від 17 вересня 2019 року вказала на те, що в той момент, коли до неї зі спини підійшла одна із корів і почала наносити удари, била в спину, по руці, на полі, окрім неї, нікого не було.

Не встановлено судом, що саме корова відповідача заподіяла тілесні ушкодження позивачу також із показів свідків ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , які є односельчанами сторін по справі. Кожен з них окремо вказав на те, що не був очевидцем нападу корови відповідача на ОСОБА_1 , а знає про вказані обставини лише зі слів останньої.

За положеннями статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (статті 77, 78, 80 ЦПК України).

Згідно вимог статті 81 ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За загальним правилом, встановленим у статтях 89, 264 ЦПК України обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.

Отже, виходячи з аналізу наведених норм закону та досліджених доказів у справі, суд приходить висновку, що стороною позивача у справі не доведено належними, допустимими, достовірними доказами, які у своїй сукупності були б достатніми, всіх елементів складу цивільного правопорушення відповідача у справі щодо заподіяння саме її коровою тілесних ушкоджень позивачу, внаслідок яких нею затрачені кошти на лікування, а тому у задоволенні позовних вимог про відшкодування матеріальної шкоди в розмірі 5829 гривень 42 копійки слід відмовити.

Враховуючи, що суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення заявлених позовних вимог позивача про відшкодування матеріальної шкоди за обставин, які наведені вище, відповідно, не вбачається підстав для задоволення заявлених позовних вимог про відшкодування моральної шкоди, які є похідними від основної вимоги.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд, з огляду на відмову в позові, а також зважаючи на те, що позивач відповідно до положень пункту 8 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір» звільнена від сплати судового збору під час розгляду справи, відповідно до положень статті 141 ЦПК України вважає за необхідне віднести судові витрати у виді судового збору на рахунок держави.

Керуючись статтями 12, 13, 81, 141, 263-265, 268 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_3 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної та моральної шкоди - відмовити.

Судові витрати у виді судового збору віднести на рахунок держави.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач ОСОБА_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .

Відповідач ОСОБА_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_4 .

Повне судове рішення складено 22 листопада 2022 року.

Суддя Ю.В. Оленич