Справа № 157/408/22 Головуючий у 1 інстанції: Гамула Б. С.
Провадження № 22-ц/802/965/22 Категорія: 68 Доповідач: Киця С. I.
ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 листопада 2022 року місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Киці С. І.,

суддів Матвійчук Л.В., Шевчук Л. Я.,

секретар судових засідань Савчук Т.Ф.,

з участю позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами, за апеляційною скаргою позивача ОСОБА_1 , поданою представником позивача ОСОБА_3 , на рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 вересня 2022 року,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_1 у квітні 2022 року звернувся в суд з позовом до відповідача ОСОБА_2 про звільнення від сплати заборгованості за аліментами. Позовні вимоги мотивовані тим, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 12 липня 2004 року до його розірвання за рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 29 березня 2021 року. Шлюб розірвано з ініціативи відповідача. Після розірвання шлюбу сторони залишились проживати у будинку, що їм належить. Від цього шлюбу мають трьох дітей: дочок ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 09 березня 2021 року у справі №157/3/21 ухвалено стягувати з нього на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей в розмірі по 1 250 грн на кожну дитину, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 04 січня 2021 року та до досягнення дітьми повноліття. З 23 квітня 2021 року до 26 липня 2021 року та з 06 вересня 2021 року до 24 жовтня 2021 року відповідач перебувала на заробітках в Республіці Польща. В зазначений період діти тимчасово проживали у його батьків, ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , у с.Добре Камінь-Каширського району, так як він також виїхав на сезонну роботу у Республіку Польща. За вказаний період не сплачував на користь ОСОБА_2 аліменти, оскільки фактично вона дітей не утримувала, їх утримували його батьки на кошти, які він їм залишив, виїжджаючи за кордон. Заборгованість зі сплати аліментів станом на 01 січня 2022 року становить 25 879 грн. При цьому, враховуючи що ОСОБА_2 не утримувала дітей 142 дні (у період з квітня 2021 року по жовтень 2021 року), то за вказаний період сума аліментів, яка підлягала б стягненню на користь відповідача, мала становити 17 750 грн. З 04 квітня 2022 року ОСОБА_2 з сином перейшла жити в будинок до своїх батьків, старші дочки ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишились проживати з ним. Просив звільнити його від сплати заборгованості за аліментами за 142 дні у вказаному періоді в розмірі 17 750 грн, які ним не сплачені.

Рішенням Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу на зазначене рішення, в якій, посилаючись на його необґрунтованість та незаконність, просить скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити. Вказує, що він був змушений поїхати на заробітки в Республіку Польща, тому 23 квітня 2021 року завіз дітей до своїх батьків, ОСОБА_8 та ОСОБА_7 , у с.Добре Камінь-Каширського району, де вони перебували до 26 липня 2021 року, залишив батькам кошти на утримання дітей. З 06 вересня 2021 року виїхав до Республіки Польща на заробітки, в с.Добре до своїх батьків завіз лише середню дочку ОСОБА_5 та сина ОСОБА_6 , де вони перебували до 24 жовтня 2021 року. Батьки утримували дітей на його кошти. Старша дочка ОСОБА_4 у цей період залишалась проживати в будинку батьків одна, на її утримання залишив своїй сестрі ОСОБА_9 100 доларів США та 200 гривень. Оскільки відповідач в цей період не утримувала дітей, то він деякий час аліменти не сплачував, тому виникла заборгованість у розмірі 25 879 грн. Ним подано до суду достатньо доказів на підтвердження того, що відповідач дітей не утримувала. Перебування відповідача ОСОБА_2 впродовж вказаного періоду у Республіці Польща на заробітках є обставиною, що має істотне значення. Відповідач не довела суду, що в період свого перебування у Польщі вона утримувала своїх дітей. У діях головуючого вбачалась упередженість до нього, що мало наслідком порушення принципу об`єктивності та неупередженості. Суд не надав оцінку показам свідка - старости округу. Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Заслухавши пояснення позивача, дослідивши наявні матеріали справи, вивчивши доводи апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційну скаргу позивача необхідно залишити без задоволення.

Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не надав належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів, які б доводили існування обставин, що мають істотне значення та є підставою для звільнення його від сплати заборгованості по аліментах. Позивач не довів перед судом, що відповідач, перебуваючи за кордоном на сезонних роботах, не виконувала своїх батьківських обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, а тому в задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебували в шлюбі з 12 липня 2004 року по 29 березня 2021 року.

З копії виконавчого листа по справі №157/3/21, виданого Камінь-Каширським районним судом Волинської області 13 січня 2022 року встановлено, що на підставі рішення цього суду від 09 березня 2021 року з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання неповнолітніх дітей: дочки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в розмірі по 1250 гривень на кожну дитину, але не менше 50 відсотків від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 04 січня 2021 року та до досягнення дітьми повноліття.

Згідно з довідкою Камінь-Каширського відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) від 18 квітня 2022 року №18.5-18/22/1324 заборгованість ОСОБА_1 по сплаті аліментів за вказаним вище виконавчим листом станом на 01 січня 2022 року становить 25 879 грн.

Відповідно до ст.141 СК України мати і батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття визначено статтею 180 СК України.

Частиною першою статті 179 СК України визначено, що аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Частиною 2 ст.197 Сімейного кодексу України визначає, що за позовом платника аліментів суд може повністю або частково звільнити його від сплати заборгованості за аліментами, якщо вона виникла у зв`язку з його тяжкою хворобою або іншою обставиною, що має істотне значення.

Підставою, у зв`язку із якою позивач, покликаючись на ст. 197 СК України, просить звільнити його від сплати заборгованості за аліментами є те, що на період перебування відповідача на заробітках в Республіці Польща вона не утримувала дітей.

На підтвердження такої обставини позивач надав ряд письмових доказів, серед яких копію паспорта ОСОБА_2 для виїзду за кордон (з відповідними відмітками про в`їзд та виїзд в Республіку Польща), довідку №168 від 13 квітня 2022 року видану виконкомом Камінь-Каширської міської ради Хотешівського старостинського округу №15 Камінь-Каширського району, заявлено про допит свідків (дітей ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_12 , батька позивача ОСОБА_8 та сестри позивача ОСОБА_9 ).

У відповідності до ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Під час розгляду справи в суді першої інстанції відповідач не заперечувала щодо факту її виїзду в Республіку Польща на роботу у зазначені періоди.

Однак, сам по собі факт виїзду відповідача за кордон не є самостійною підставою для висновку про те, що вона не утримувала дітей у період її перебування за кордоном та не може вважатися достатнім доказом перебування дітей на повному утриманні батька.

Суд першої інстанції оцінював подані сторонами докази.

Судом відхилено, як доказ, довідку №168 від 13 квітня 2022 року, видану виконкомом Хотешівського старостинського округу №15 Камінь-Каширського району, оскільки така довідка складена зі слів заявниці ОСОБА_7 .

Судом також не взято до уваги пояснення свідків ОСОБА_8 , батька позивача, та ОСОБА_9 , сестри позивача, про невиконання відповідачем свого обов`язку по утриманню дітей з огляду на їхні неприязні стосунки з відповідачем, та враховуючи, що вони є близькими родичами позивача. Водночас, суд визначив достовірними та правдивими пояснення допитаних у якості свідків дітей позивача та відповідача ОСОБА_10 та ОСОБА_12 , які вказали, що в 2021 році їх утримували як батько так і мати, обоє за потреби давали кошти.

В апеляційній скарзі позивачем також зауважено, що судом не надано оцінки поясненням допитаного у якості свідка старости округу ОСОБА_13 .

Натомість судом першої інстанції у рішенні зазначено, що свідок ОСОБА_13 надав пояснення, відповідно до яких він дійсно декілька разів бачив дітей сторін у с.Добре, тому він без проведення належної перевірки склав та видав ОСОБА_7 довідку, яку вона просила у квітні 2021 року, повіривши їй на слово. Хто утримував дітей у зазначений період та скільки часу вони проживали в с.Добре у своєї баби ОСОБА_7 йому достовірно не відомо. Оцінка такого доказу лягала в основу встановлення судом недостовірності довідки №168 від 13 квітня 2022 року як доказу, наданого позивачем, в частині її складення зі слів ОСОБА_7 . Окрім того, колегія суддів додатково зауважує, що пояснення свідка ОСОБА_13 про те, що він декілька разів бачив дітей у с.Добре, не можуть бути достатнім підтвердженням того факту, що вони проживали протягом вказаного позивачем періоду за місцем проживання їх баби та діда (батьків ОСОБА_1 ) та що вони виключно за кошти ОСОБА_1 утримували дітей у цей час.

Твердження позивача про те, що свідок ОСОБА_14 , мати відповідача, надала неправдиві свідчення суду першої інстанції про самостійне проживання дітей ОСОБА_4 , ОСОБА_5 та ОСОБА_6 у будинку батьків, оскільки це спростовується поясненнями ОСОБА_13 та довідкою №168 від 13 квітня 2022 року, колегія суддів до уваги не приймає. Як було встановлено судом, докази, на які посилається позивач для спростування пояснень свідка ОСОБА_14 , визнано недостовірними та недостатніми. Окрім того, колегія суддів зауважує, що пояснення свідка ОСОБА_14 відповідають поясненням свідків ОСОБА_12 та ОСОБА_10 , що були надані в ході розгляду справи в суді першої інстанції. Пояснення свідків ОСОБА_12 , ОСОБА_10 , ОСОБА_14 про те, що за відсутності батьків діти на декілька тижнів в літку їздили до баби та діда в с.Добре, не можна вважати достатнім доказом того, що діти постійно там проживали у період з 23 квітня 2021 року по 26 липня 2021 року та з 06 вересня 2021 року по 24 жовтня 2021 року.

Тимчасове перебування дітей у діда та баби не спростовує факту утримання їх матір`ю.

З огляду на вищенаведене, обставини, на які посилається позивач не є підставою для звільнення позивача від сплати заборгованості за аліментами на утримання його трьох неповнолітніх дітей, у зв`язку із чим суд правомірно відмовив в задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Колегією суддів не встановлено порушення судом принципів об`єктивності та неупередженості при розгляді цієї справи.

В апеляційній скарзі позивач зазначає, що відповідач матеріально не забезпечує дочку ОСОБА_4 , яка продовжує навчання у вищому учбовому закладі. Перевірка цієї обставини виходить за межі предмету позову і позивач не позбавлений права звернутися в порядку ст.186 СК України до органу опіки та піклування про перевірку цільового витрачання аліментів, з позовом до суду про зменшення розміру аліментів або про внесення частки аліментів на особистий рахунок дитини.

Доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду та не впливають на їх правильність.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку згідно зі статтями 76-81, 89 ЦПК України, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення.

Рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстав для його скасування немає.

Керуючись статтями 368, 369, 374, 375, 381, 382, 384 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу позивача ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Камінь-Каширського районного суду Волинської області від 01 вересня 2022 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Головуючий

Судді