Справа № 357/1904/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю. , при секретарі Олексієнко Ю. В.,

за участю:

позивач - ОСОБА_1 ;

представник позивача - ОСОБА_2 ;

відповідач - ОСОБА_3 ;

представник відповідача - ОСОБА_4 ;

третя особа - ОСОБА_5 ,

розглянувши в порядку загального позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа ОСОБА_5 про усунення перешкод у користуванні житловим приміщенням шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2022 року позивач ОСОБА_1 звернулась до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом, в якому з урахуванням заяви про уточнення просить суд усунути перешкоди у користуванні належною їй квартирою шляхом виселення ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з квартири АДРЕСА_1 , судові витрати покласти на відповідача.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 на праві приватної власності належить квартира АДРЕСА_1 . Відповідач в минулому дружина батька позивача - ОСОБА_6 . За заявою ОСОБА_1 , як нового власника, відповідач була знята з реєстрації за місцем проживання за вказаною адресою, оскільки не є членом її сім`ї. На даний час в квартирі зареєстровані три особи: позивач, її малолітній син та ОСОБА_6 . Отримавши квартиру у власність, позивач отримала і борги за неї, при цьому разом зі своїм малолітній сином змушена винаймати житло. Позивач вказує, що відповідач створює перешкоди у користуванні майном.

22.02.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

10.05.2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження в порядку загального позовного провадження у відкритому засіданні та призначено підготовче судове засідання.

03.06.2022 року відповідач ОСОБА_3 звернулась до суду з відзивом на позов, в якому позовні вимоги не визнала в повному обсязі та заперечує проти їх задоволення. В обґрунтування відзиву зазначила, що законодавством не передбачено втрату нею права користування спірною квартирою через припинення права власності на нерухоме майно колишнього чоловіка. Вказує, що вселилась в квартиру правомірно, як член сім`ї власника та була зареєстрована в ній ще 11.02.2003 року. Знята з реєстрації у цій квартирі саме за заявою позивача без згоди відповідача та її відома. Зазначає, що не чинила перешкод у користуванні квартирою ОСОБА_1 , рішення суду про усунення перешкод колишньому власнику від 15.01.2009 року нею повністю виконано. Вказує, що немає іншого приміщення для проживання, а також те, що вона здійснює догляд за хворою донькою, яка є неповнорідною сестрою позивача. Заперечує наявність боргів за комунальні послуги та вказує, що позивачем не надано доказів на підтвердження позову. Просила відмовити у задоволенні позову повністю.

14.06.2022 року в судовому засіданні суд на місці ухвалив задовольнити клопотання представника позивача про виклик свідків та клопотання відповідача про залучення третьої особи ОСОБА_5 , відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів і у зупиненні провадження у справі, закрив підготовче провадження та призначив розгляд справи по суті.

15.08.2022 року на адресу суду від відповідача надійшли письмові пояснення, в обґрунтування яких зазначено про те, що вона разом зі спільною з ОСОБА_6 донькою - ОСОБА_5 , та за його заявою були зареєстровані у вказаній квартирі у 2003 році. У 2007 році донька захворіла, їй було діагностовано гострий лімфобластичний лейкоз та відповідач почала займатись лікуванням дівчинки. 21.08.2008 року, під час активної стадії хвороби доньки, відповідач з ОСОБА_6 розлучилися, проте вона з дитиною залишились проживати у квартирі колишнього чоловіка. Вказує, що останній неодноразово вчиняв дії щодо виселення її з донькою з квартири. Так, у 2011 році він звернувся до суду з позовом про виключення з актового запису про народження ОСОБА_5 запису про нього, як про батька дитини, однак експертизою підтверджено його біологічне батьківство. Крім того, у 2011 році відповідач зверталась до поліції про здійснення на неї морального тиску ОСОБА_6 , щоб вона з дитиною виїхали з квартири. Вказує, що оскільки у колишнього чоловіка не вийшло виселити їх, то він дочекався повноліття ОСОБА_5 , подарував цю квартиру своїй доньці від першого шлюбу і тепер вже вона намагається виселити їх. В провадженні суду перебуває справа № 357/2089/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 про виселення. Повторно просила відмовити у задоволенні позову.

21.09.2022 року на адресу суду надійшли письмові пояснення третьої особи ОСОБА_5 , в яких вона зазначає про незаконність виселення та правомірність їх проживання в спірній квартирі потягом 20 років, відсутність іншого житла та відсутність перешкод у користуванні позивачем квартирою. Просила відмовити у задоволенні позову.

В судовому засіданні позивач та її представник позов підтримали, надали пояснення по суті, додатково позивач зазначила, що квартира була подарована її батькові його батьком, ключ від квартири відповідач надала їй при працівниках поліції, але єдина житлова кімната в квартирі була зачинена на замок. Позивач не може проживати там з маленькою дитиною і чоловіком, коли там живуть відповідач і третя особа. Крім того, якщо вона там буде проживати, то сплачуватиме кошти за комунальні послуги. Наразі вона проживає з маленькою дитиною та батьком в однокімнатній квартирі у тітки, а її чоловік проживає у своїх батьків. Під час вчинення договору дарування квартири батьком вона знала, що там проживають відповідач з третьою особою. Вказує, що намагалась потрапити до квартири, але відповідач доступу не надає. Представник сторони додала, що позивач є власником квартири за договором дарування, попередній власник - батько, який також набув право за договором дарування. Відповідач вселилась в квартиру, як член сім`ї колишнього власника, але зарає вона вже не є членом сім`ї власника, позивач проживає у своєї тітки зі своїм батьком. Правові підставі позову - статті 405, 406 ЦК України. Вказує, що право власності захищається законом, позивач не має доступу до житла, відповідач порушує права позивача та перешкоджає позивачу у проживанні в квартирі, оскільки вона змушена шукати собі житло для проживання.

Відповідач та її представник позов не визнали, заперечили проти його задоволення, надали пояснення. Відповідач додатково зазначила, що її з донькою прописав у квартирі колишній чоловік, вона не заперечує право власності позивача, але з донькою зареєстровані в квартирі з 2003 року, іншого житла не мають, тому ця квартира і є їх житлом, звернулась до міської ради, щоб надали житло. Минулого року вони були зняті позивачем з реєстрації, що оскаржують в суді. Вказує, що надала ключ позивачу та пропонувала їй проживати там. Позивач приходила, коли їх не було в квартирі, тому кімната була зачинена на ключ, оскільки там знаходяться речі відповідача та доньки. Представник відповідача додала, що жодна законодавча норма не позбавляє відповідача житла, якого можна позбавити не інакше, як на підставі закону, оскільки спірна квартира є житлом відповідача у розумінні закону. Відповідач з донькою перебувають на квартирному обліку та не мають іншого житла. Стаття 116 ЖК України не підлягає застосуванню у даних правовідносинах, оскільки між відповідачем та колишнім власником не було договору сервітуту на право користування.

Третя особа в судовому засіданні зазначила, що заперечує проти позову, оскільки вона з матір`ю все життя проживає в ці квартирі.

Заслухавши позиції сторін, дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

ОСОБА_1 з 16.07.2021 року є власником квартири АДРЕСА_1 , що підтверджується договором дарування, посвідчений державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області Юрченко І.О., реєстровий № 2-1061.

За вказаним договором дарування дарувальником виступає ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , обдаровуваною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . В пункті 6 договору дарування засвідчено, що зареєстрованих неповнолітніх та малолітніх дітей за вказаною адресою немає.

Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 266233617 від 16.07.2021 року, рішення про реєстрацію права власності на вказану квартиру прийнято державним нотаріусом Другої Білоцерківської міської нотаріальної контори Київської області Юрченко І.О. № 59314633 від 16.07.2021 року, реєстраційним номер об`єкта нерухомого майна: 103.

Відповідно до витягу з реєстру Білоцерківської міської територіальної громади № 15.2-03/842 від 17.01.2022 року за адресою АДРЕСА_2 зареєстровано троє осіб: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (з 11.02.2003), ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (з 22.11.2021), ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (з 22.11.2021).

В матеріалах справи міститься копія свідоцтва Відділу РАЦС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції Київської області серії НОМЕР_1 від 21.08.2008 року, відповідно до якого 23.07.2008 року між чоловіком ОСОБА_6 і дружиною ОСОБА_3 розірвано шлюб.

ОСОБА_7 є малолітнім сином позивача, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 23.02.2021 року.

У жовтні 2021 року ОСОБА_1 звернулась до відповідача ОСОБА_3 та третьої особи ОСОБА_5 з вимогою про звільнення квартири у зв`язку з неможливістю вільно користуватися та розпоряджатися своєю квартирою.

Відповідно до довідки Білоцерківського РУП ГУ НП в Київській області від 18.12.2021 року, 20.11.2021 року від ОСОБА_1 надійшло звернення про те, що виник конфлікт через квартиру. Останній рекомендовано звернутись до суду.

За даними копії листа Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради № 15.1-11/217 від 27.01.2022 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_5 були зняті з реєстрації місця проживання 05.10.2021 року за адресою: АДРЕСА_2 , за заявою нового власника житлового приміщення ОСОБА_1 , копію якої додано.

Згідно з копією рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 15.01.2009 року у справі № 2-430 2009, задоволено позов ОСОБА_6 та зобов`язано ОСОБА_3 не чинити перешкод у користуванні належною йому квартирою АДРЕСА_1 , надати ОСОБА_6 ключі від вхідних замків вказаної квартири та вселити ОСОБА_6 в квартиру АДРЕСА_1 .

Вказане рішення виконане, ОСОБА_6 вселився в квартиру АДРЕСА_1 , а виконавче провадження при виконанні виконавчого листа № 2-430 від 09.02.2009 закінчено, що підтверджується копією постанови МВ ДВС Білоцерківського МРУЮ № 11410452 від 10.03.2009 року.

Згідно з Інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 304892540 від 13.07.2022 року, в Реєстрах відсутні відомості про зареєстровані речові права за ОСОБА_3 .

Відповідач надала копії документів: довідку Управління адміністративних послуг БМР № 15.2-03/159 від 11.01.2021 року, за даними якої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , були прописані у спірній квартирі з 11.02.2003 року; копію заяви ОСОБА_6 від 17.01.2003 року з проханням до ЖЕК № 7 про реєстрацію його, дружини ОСОБА_3 та дочки ОСОБА_5 в спірній квартирі; довідка ЖЕК № 5 від 17.04.2009 року про те, що ОСОБА_3 разом з донькою ОСОБА_5 зареєстрована з 11.02.2003 року в спірній квартирі; довідка ЖЕК № 7 від 17.02.2003 року про склад сім`ї ОСОБА_6 з дружиною ОСОБА_3 та донькою ОСОБА_5 ; лист Управління соціального захисту населення БМР № 1138 від 15.02.2018 року для отримувача ОСОБА_3 за спірною адресою щодо призначення субсидії; відповідь Виконавчого комітету Білоцерківської міської ради № Н-130/16 від 12.04.2011 року на звернення відповідача щодо надання житла, з якого вбачається про перебування її на обліку житла з 20.05.2008 року, черговість в списках постраждалих внаслідок аварії на ЧАЕС, категорія І - № 363; відповідь ЖКГ Білоцерківської міської ради № Н-13 від 04.02.2020 року на звернення відповідача щодо перспектив отримання житла, з якого вбачається про перебування на обліку за № 249; відповідь Виконавчого комітету БМР № Н-1218 від 15.06.2020 року на звернення відповідача щодо отримання житла; відповідь Виконавчого комітету БМР № Н-1887 від 07.08.2020 року на звернення відповідача щодо отримання житла; витяг з рішення виконавчого комітету БМР № 693 від 12.10.2021 року про перенесення черговості отримання житла з ОСОБА_3 на ОСОБА_5 у зв`язку з повноліттям; відповідь Виконавчого комітету БМР № Н-3450 від 18.11.2021 року на звернення відповідача щодо надання житла.

В матеріалах справи також містяться копії наступних документів: свідоцтво про народження ОСОБА_5 серії НОМЕР_3 від 05.09.2002 року; копія паспорта ОСОБА_5 від 15.03.2018 року; витяг з Єдиного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання ОСОБА_5 № 3210-1 від 20.03.2018 року; експертний висновок Центральної міжвідомчої експертної комісії МОЗ та МНС України № 1732 від 28.09.2020 року про захворювання ОСОБА_5 за діагнозом гострий лімфобластичний лейкоз; довідка МСЕК серії АВ № 0100375 від 02.10.2020 про встановлення ОСОБА_5 ІІ групи інвалідності; посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи ОСОБА_5 серії НОМЕР_4 від 21.12.2020 року; ухвали Білоцерківського міськрайонного суду від 19.04.2022 року по справі № 357/2740/22 за позовом ОСОБА_3 до Управління адміністративних послуг БМР, третя особа ОСОБА_1 про визнання рішення і дій по зняттю з реєстрації місця проживання незаконними та скасування рішення; позов ОСОБА_6 про оспорювання його батьківства відносно ОСОБА_8 ; результат ДНК-експертизи про біологічне батьківство ОСОБА_6 відносно ОСОБА_8 ; ухвала суду від 05.08.2011 року по справі № 2-24988 про залишення позову ОСОБА_6 про оспорювання батьківства без розгляду; матеріалів з судової справи № 357/12370/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_6 про стягнення аліментів на утримання повнолітньої доньки, яка продовжує навчання; лист Білоцерківського МВ ГУ МВС України в Київській області № 7644/в від 03.10.2011 року щодо заяви ОСОБА_3 відносно громадян ОСОБА_6 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 .

Вказані обставини підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами.

Свідок ОСОБА_11 в судовому засіданні надала покази, що вона є тіткою позивача та сестрою ОСОБА_6 , спірну квартиру купили її батьки для сина, але відповідач виставила його за двері. За рішенням суду він вселився, але ненадовго, відповідач змінила замки. Потім її брат подарував квартиру своїй дочці - позивачу. Коли свідок з ОСОБА_1 приходила до спірної квартири, то її не пустили, викликали поліцію. Позивачу немає де жити, тому вона разом з дитиною та батьком проживають у неї (свідка). Третя особа її хрещениця, в неї є тьотя, яка проживає в трикімнатній квартирі, а також є гуртожиток.

Свідок ОСОБА_12 в судовому засіданні надала покази, що вона є сусідкою на одному поверсі з відповідачем та її донькою, яких у цю квартиру привіз ОСОБА_6 , як родину. Більше 20 років проживають вони за цією адресою, Настя хворіла лейкемією, позивача там не бачила.

Свідок ОСОБА_13 в судовому засіданні надала покази, що вона є сусідкою ОСОБА_14 , живуть на одному поверсі, 30 років вона (свідок) там проживає та знає ОСОБА_14 від народження ОСОБА_5 , позивача не пам`ятає.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Згідно з частиною першою статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

Згідно зі статтею 47 Конституції України кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Згідно статті 109 Житлового кодексу України виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку. Громадянам, яких виселяють з жилих приміщень, одночасно надається інше постійне жиле приміщення, за винятком виселення громадян при зверненні стягнення на жилі приміщення, що були придбані ними за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначено в рішенні суду (частини перша, друга цієї статті).

Нормами статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Частиною другою статті 64 Житлового кодексу України до членів сім`ї наймача віднесено дружину наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство.

Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Відповідно до частини першої, другої статті 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом із ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням. За згодою власника будинку (квартири) член його сім`ї вправі вселяти в займане ним жиле приміщення інших членів сім`ї. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей згоди власника не потрібно.

Частиною четвертою статті 156 ЖК України певною мірою врегульовано правовідносини власника житла з колишніми членами його сім`ї, зокрема визначено, що припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Результат аналізу наведених норм права дає можливість стверджувати, що право відповідачки, яка вселилися у спірне житло на законних підставах та продовжує проживати у ньому і після припинення сімейних відносин із власником житла, в силу вимог частини четвертої статті 156 ЖК, не припинилось.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) дійшла таких висновків.

Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом зазначених приписів правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника (подружжя, їх діти, батьки) та інші особи, які постійно проживають разом з власником будинку, ведуть з ним спільне господарство, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Судом встановлено, що відповідачка набула право користування спірним житлом згідно з законом, тобто набула охоронюване законом право на мирне володіння майном як член сім`ї ОСОБА_6 , який згодом подарував квартиру своїй доньці від першого шлюбу.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) зазначила, що правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Дійсна сутність відповідних позовних вимог має оцінюватись судом виходячи з правових та фактичних підстав позову, наведених у позовній заяві, а не лише тільки з формулювань її прохальної частини, які можуть бути недосконалими.

У всякому разі неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) зауважила, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Розглядаючи питання про припинення права користування житлом колишнього члена сім`ї попереднього власника житла, суди мають брати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

Тож, при вирішенні справи про наявність передбачених законом підстав для виселення особи чи визнання такою, що втратила право користування, що за своєю суттю є позбавленням права на житло, суд у кожній конкретній справі, виходячи із принципу верховенства права, повинен провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, а й «необхідним у демократичному суспільстві». Інакше кажучи, воно має відповідати «нагальній суспільній необхідності», зокрема бути співрозмірним із переслідуваною законною метою.

У справі, яка розглядається, доведено відсутність у відповідача іншого житла, при цьому починаючи з 2008 року вона систематично вчиняє дії щодо можливості отримання іншого житла від міської ради, про це свідчать неодноразові звернення її до відповідного органу.

Разом з тим, відсутність у позивача іншого майна не доведено, оскільки матеріали справи не містять належних та допустимих доказів такого та в межах даного спору не є доведеним наявність перешкод у позивача в користуванні спірною квартирою.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінивши співмірність втручання в особисті права позивача, передбачені статтею 8 Конвенції, на проживання відповідача у спірній квартирі, суд дійшов висновку, що інтереси відповідача перевищують інтереси позивача, а тому виселення ОСОБА_3 не відповідатиме такій пропорційності.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючі наявні у справі докази в сукупності, суд вважає за необхідне у задоволенні позову відмовити.

Керуючись ст. 4, 12, 13, 81, 258, 263-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів до Київського апеляційного суду.

Оскільки в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 21.11.2022 року.

СуддяА. Ю. Цуранов