Справа № 463/3251/22 Головуючий у 1 інстанції: Яворський С.Й.
Провадження № 22-ц/811/1194/22 Доповідач в 2-й інстанції: Левик Я. А.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 грудня 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

судді-доповідача: Левика Я.А.,

суддів: Крайник Н.П., Шандри М.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи у місті Львові цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Личаківського районного суду м. Львова в складі судді Яворського С.Й. від 09 травня 2022 року у справі за скаргою ОСОБА_1 , заінтересована особа: Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця, -

в с т а н о в и л а :

ухвалою Личаківського районного суду м. Львова від 09 травня 2022 року скаргу ОСОБА_1 , заінтересована особа: Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_2 на бездіяльність державного виконавця повернуто скаржнику.

Дану ухвалу оскаржив ОСОБА_1 .

В апеляційній скарзі просить скасувати ухвалу суду скасувати та направити справу для розгляду до суду першої інстанції.

Зазначає, що вищевказаною ухвалою його скаргу про бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного управління Міністерства юстиції (м. Львів) повернуто, однак суд грубо порушив норми законодавства, виносячи дану ухвалу. Звертає увагу на те, що на помилкове переконання суду, оскільки ОСОБА_1 не має статусу сторони виконавчого провадження, тому він не є суб`єктом права на подачу скарги в порядку ст. 447 ЦПК України. Разом з тим, судом першої інстанції не враховано, що його батько помер ще ІНФОРМАЦІЯ_1 . Як наслідок, він, як єдиний спадкоємець свого батька ОСОБА_3 не може успадкувати належне йому нерухоме майно. Таким чином, він не може відновити справедливість, так як не є стороною у виконавчому провадженні. Не погоджуюся з рішенням (позицією), що викладена у відповідях Личаківського ВДВС від 26.07.2021 № В-3/28718, від 09.12.2021 № В-3/34 та від 03.05.2022 № В-3/34/2, а тому звернувся до суду з відповідною скаргою. Однак з урахуванням позиції Личаківського районного суду м. Львова його позбавлено можливості реалізувати свої права.

Відповідно до ст. 368, ч.2 ст. 369 ЦПК України, розгляд справи проводився без повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши мотиви осіб, що беруть участь у справі в межах доводів скарги, апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга до задоволення не підлягає з таких підстав.

Із змісту оскаржуваної ухвали вбачається, що суд першої інстанції, посилаючись, зокрема, на ст. ст. 10, 185, 447 ЦПК України, ч.1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження», Розділ 7 ЦПК України «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ», постанову ОП КЦС ВС від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 та повертаючи скаргу, виходив з того, що як вбачається з матеріалів скарги заявлені скаржником ОСОБА_1 у даній скарзі вимоги стосуються виконавчого провадження ВП №37992070, до якого скаржник ОСОБА_1 жодного відношення немає, оскільки не є стороною вказаного виконавчого провадженні: ні стягувачем, ні боржником. Згідно інформації наявної в матеріалах скарги стороною вказаного виконавчого провадження ВП №37992070 був батько ОСОБА_1 - ОСОБА_3 , який помер. А виконавче провадження ВП №37992070 завершене. Зважаючи на те, що положеннями Розділу 7 ЦПК України «СУДОВИЙ КОНТРОЛЬ ЗА ВИКОНАННЯМ СУДОВИХ РІШЕНЬ», якими врегульовано процедуру подачі та розгляду скарг що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, не врегульовано питання правових наслідків подачі скарги в порядку ст.447 ЦПК України особою, яка не є стороною виконавчого провадження, а тому з урахуванням ч.9 ст.10 ЦПК України суд вважав за можливе застосувати аналогію закону, а саме положення п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України в частині застування інститут повернення скарги. Оскільки скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, вчинену в межах виконавчого провадження ВП №37992070, в якому скаржник процесуального статусу сторони виконавчого провадження ВП №37992070 не має, то суд прийшов до висновку, що скаржник не є суб`єктом права на подачу даної скарги в порядку ст.447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргами на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження ВП №37992070 в порядку ст.447 ЦПК України. Поряд із цим, суддя вважав за необхідне роз`яснити скаржнику його право звернутись до суду за захистом своїх прав в порядку позовного провадження шляхом подачі позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що відповідає позиції, висловленій у Постанові ОП КЦС ВС від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19).

Колегія суддів вважає, що підстав для скасування оскаржуваної ухвали суду першої інстанції немає, висновки суду відповідають обставинам, що мають значення та вимогам закону.

6.05.2022 року ОСОБА_1 звернувся в суду із скаргою заінтересована особа: Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), ОСОБА_2 в порядку ст.447 ЦПК України на бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів), у якій просив:

- визнати протиправною бездіяльність Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) (начальника відділу) у зв`язку з відмовою зняти арешт з нерухомого майна ОСОБА_3 , накладений відповідно до постанови Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.08.2013 року ВП №37992070, індексний номер обтяження 2755002, зареєстрований 07.10.2013;

- зобов`язати Личаківський відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) усунути порушення (поновити його порушене право як єдиного спадкоємця його батька ОСОБА_3 ) шляхом зняття арешту з нерухомого майна ОСОБА_3 , накладеного відповідно до постанови Личаківського відділу державної виконавчої служби Львівського міського управління юстиції про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 14.08.2013 року ВП №37992070, індексний номер обтяження 2755002, зареєстрований 07.10.2013.

Як вбачається з матеріалів справи, на виконанні у Личаківському відділ державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) перебувало виконавче провадження ВП 37992070 з виконання виконавчого листа №2-з2376, виданого 30.07.2008р. Личаківським районним судом м. Львова, щодо стягнення з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 заборгованості у розмірі 78620,62 грн.

Згідно із Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта встановлено, що постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження ВП №37992070 від 14.08.2013 на все нерухоме майно боржника ОСОБА_3 накладено арешт лише в межах суми боргу.

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 помер, що стверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 .

25 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до приватного нотаріуса Львівського районного нотаріального округу Шаравари О.Р. із заявою про прийняття спадщини за законом після смерті батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , нотаріусом заведена спадкова справа №65/2020.

Із наданої інформації Личаківського відділу державної виконавчої служби у місті Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Львів) від 09.12.2021 №В-3/34 вбачається, що станом на 9.12.2021у Личаківському ВДВС у м. Львові ЗМУМЮ відсутні відкриті виконавчі провадження, боржником в яких є ОСОБА_3 .

Статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 447 ЦПК України лише сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із ч.1 ст.15 Закону України «Про виконавче провадження» сторонами виконавчого провадження є стягувач і боржник.

Так, судом першої інстанції встановлено, що стороною виконавчого провадження ВП 37992070 був батько ОСОБА_1 ОСОБА_3 , який ІНФОРМАЦІЯ_3 помер. Виконавче провадження ВП №37992070 завершене.

ОСОБА_1 , вважаючи себе спадкоємцем ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , не був залучений стороною виконавчого провадження №37992070.

Положеннями Розділу 7 ЦПК України «Судовий контроль за виконанням судових рішень», якими врегульовано процедуру подачі та розгляду скарг на рішенням, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, не врегульовано питання правових наслідків подачі скарги в порядку ст.447 ЦПК України особою, яка не є стороною виконавчого провадження.

Згідно із ч. 9 ст. 10 ЦПК України, якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

В свою чергу, відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України, заява повертається у випадках, коли: заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано.

З урахуванням ч. 9 ст. 10 ЦПК України суд вірно вважав за можливе застосувати аналогію закону, а саме положення п. 1 ч. 4 ст. 185 ЦПК України в частині застування інституту повернення скарги.

Тому, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що оскільки скаржник ОСОБА_1 звернувся до суду із скаргою на бездіяльність державного виконавця, вчинену в межах виконавчого провадження ВП №37992070, в якому скаржник процесуального статусу сторони виконавчого провадження ВП №37992070 не має, то скаржник не є суб`єктом права на подання даної скарги в порядку ст.447 ЦПК України, тобто не може звертатись зі скаргами на дії державного виконавця в межах виконавчого провадження ВП №37992070 в порядку ст.447 ЦПК України.

В той же час, суд першої інстанції правильно зауважив та роз`яснив, що право скаржника може бути захищене в порядку позовного провадження шляхом подачі позову про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що відповідає позиції, висловленій у Постанові ОП КЦС ВС від 24 травня 2021 року у справі № 712/12136/18 (провадження № 61-4726сво19), за якою у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Зважаючи на вказане, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду відповідає нормам ЦПК України та є обґрунтованою.

Інші доводи, наведені в обґрунтування апеляційної скарги, не можуть бути підставою для скасування судового рішення, оскільки вони ґрунтуються на неправильному тлумаченні норм матеріального та процесуального права.

З врахуванням наведеного, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції, як таку, що постановлена з дотриманням вимог процесуального закону, слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374 ч.1 п.1, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и л а :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Личаківського районного суду м. Львова від 09 травня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 01 грудня 2022 року.

Головуючий : Я.А. Левик

Судді: Н.П. Крайник

М.М. Шандра