Справа № 201/2467/22
Провадження № 2/201/1973/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.

за участі:

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Барановської А.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури,-

ВСТАНОВИВ:

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідачів та третьої особи.

До Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська 27 квітня 2022 року надійшла позовна заява ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури.

В обґрунтування доводів позову позивач посилається на те, що 20 березня 2019 року ОСОБА_3 звернулась до Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою відносно ОСОБА_3 , який є сином її покійного чоловіка ОСОБА_4 від попереднього шлюбу, про заволодіння ОСОБА_3 14 березня 2019 року близько 18 год. 00 хв. транспортним засобом, а саме легковим автомобілем CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 21 березня 2019 року Верхньодніпровським відділенням поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за даним фактом було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230 за ознаками ст. 356 КК України.

В подальшому слідчим в рамках кримінального провадження безпідставно були винесені постанови про закриття кримінального провадження від 28 березня 2019 року та від 18 червня 2019 року, які за скаргами позивача були скасовані, однак 30 червня 2019 року кримінальне провадження №0000230 знову було закрито.

28 серпня 2019 року слідчим суддею Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області винесено ухвалу, якою скасовано постанову слідчого СВ Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області від 30 червня 2019 року про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №000230 від 21 березня 2019 року. Таким чином, за час досудового розслідування, слідчі дії фактично не проводились, внаслідок чого розшукуване майно не було повернуто власнику, не дивлячись на факт того, що потерпілою та її представниками неодноразово вказувалось про можливе місцезнаходження транспортного засобу.

10 липня 2020 року слідчим, у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000230 на підставі п.10. ч.1 ст. 284 КПК України, що підтверджується листом від ГУНП в Дніпропетровській області від 14 серпня 2020 року. При цьому, про закриття кримінального провадження потерплій не було повідомлено у встановленні законом строки.

Отже, як зрозуміло з вищенаведеного, слідчим було закрито кримінальне провадження у зв`язку з закінченням строку досудового розслідування, що фактично означає порушення співробітниками Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області під процесуальним керівництвом прокурорів Жовтоводської місцевої прокуратури розумних строків досудового розслідування.

27 лютого 2020 року Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області винесено рішення по справі N 173/861/19, яким було відмовлено у задоволені позовних вимог за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , про визнання нікчемним (недійсним) правочину по передачі права власності на транспортний засіб - легковий автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 - ОСОБА_2 , та визначенні частки ОСОБА_4 , в праві спільної сумісної власності на транспортний засіб - легковий автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_2 в розмірі 2/3 частини.

18 лютого 2021 року Дніпровським апеляційним судом винесено постанову по справі N173/861/19, якою залишено без змін рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року.

Проте, не дивлячись на той факт, що у позові було відмовлено, ОСОБА_3 відмовився повертати ОСОБА_2 належний їй транспортний засіб.

Розуміючи, що ОСОБА_3 продовжує незаконні дії щодо утримання транспортного засобу, 05 квітня 2021 року ОСОБА_2 знову звернулась до поліції за захистом своїх прав, але відомості за її заявою про злочин не було внесено до ЄРДР.

07 травня 2021 року відомості про вказану подію були внесені на підставі ухвала слідчого судді Дніпровського районного суду м. Дніпродзержинська Дніпропетровської області про обов`язкове внесення заяви слідчим відділенням Верхньодніпровського ВП до Єдиного реєстру досудових розслідувань за ч. 1 ст. 191 КК У країни за №0000106 та розпочато досудове розслідування.

14 червня 2021 року прокурором Жовтоводської окружної прокуратури Галінським І.В. винесено постанову про зміну кваліфікації вчиненого кримінального правопорушення з ч. 1 ст.191 КК України на ст. 356 КК України та доручено здійснювати досудове розслідування СД ВП№ 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області.

В рамках кримінального провадження №0000106 14 травня 2021 року було допитано потерпілу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

26 червня 2021 року винесено постанова про закриття кримінального провадження №0000106, у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, оскільки, відносини між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , мають ознаки цивільно-правових відносин, з приводу визначення права власності та розподілу спадкового майна, що вирішується у судовому порядку.

02 вересня 2021 року Слідчим суддею Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області закрито провадження за скаргою ОСОБА_2 на постанову дізнавача СД відділення поліції №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області, у зв`язку із тим, що прокурором у судове засідання подано копію постанови від 02 вересня 2021 року про скасування постанови про закриття кримінального провадження №0000106.

Проте, 24 вересня 2021 року дізнавачем відділення поліції №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області вкотре винесено постанову про закриття кримінального провадження за матеріалами досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000106. Зазначена постанова була оскаржена позивачем до суду і за результатами оскарження, ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 грудня 2021 року постанову від 24 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження було скасовано.

Окрім того, позивач зазначила, що ОСОБА_3 звернувся до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до неї про усунення від права на спадкування за законом та визнання права на спадкове майно. В свою чергу ОСОБА_2 було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування. Рішенням Верхньодніпровським районного суду Дніпропетровської області від 04 листопад 2021 року по справі 173/229/20 частково задоволено позовні вимог ОСОБА_3 та визнано за ним право на спадкування майна після смерті батька, як спадкоємця за законом першої черги. При цьому, у задоволенні позовних вимог про усунення від спадкування ОСОБА_2 , як спадкоємця за законом першої черги відмовлено. Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року у справі 173/229/20 рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 02 листопад 2021 року залишено без змін.

29 листопада 2021 року рішенням Вільногірського міського суду Дніпропетровської області у справі №173/1619/21 в задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовлено в повному обсязі. Окрім того даним рішенням встановлено, що автомобіль CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску державний реєстраційний номер НОМЕР_1 перебуває у власності ОСОБА_2 , проте відповідно до пояснень ОСОБА_3 , зазначений транспортний засіб перебуває у нього. Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року у справі № 173/1619/21 рішення Вільногірського міського суду Дніпропетровської області від 29 листопад 2021 року залишено без змін.

Таким чином, не дивлячись на те, що ОСОБА_2 декілька разів зверталась до органів Національної поліції України у Дніпропетровській області і як органами поліції, органами прокуратури та слідчими суддями неодноразове встановлено факт кримінального правопорушення відносно майна ОСОБА_2 та, що розшукуваний автомобіль, який належить ОСОБА_2 безпідставно перебуває у ОСОБА_3 їй не було повернуто, у зв`язку з чим, їй було нанесено моральну та матеріальну шкоду через дії та бездіяльність органів що здійснюють досудове розслідування та прокуратури, оскільки ними не було забезпечено ефективного розслідування кримінальних проваджень №0000230 та №0000106, у відповідності до положень ст. ст. 1173, 1174 ЦПК України.

Таким чином, більше трьох років позивач перебуває в стані сильного душевного страждання, очікуючи винесення органами поліції чергових незаконних постанов, хвилюючись за дотримання органами поліції під процесуальним керівництвом органів прокуратури розумних строків досудового розслідування та фактично зневірившись в можливості отримати належний їй захист. У зв`язку з втратою належного їй транспортного засобу, та подальшою неефективною діяльністю органів поліції та прокуратури, позивач, яка є особою похилого віку, вимушена кардинально змінити звичний для ней життєвий стан розраховуючи лише на громадський транспорт, який не розвинутий в місці її сталого проживання. Зазначене, призвело до кардинального погіршення якості життя позивача та потребує від нього значних зусиль, для відновлення попереднього становища, а також для продовження боротьби за свої права.

Підсумовуючи вищезазначене, позивач вважає що розмір моральної шкоди, який був їй завданий відповідачами складає 500 000,00 грн.

В свою чергу, матеріальна шкода, яка була завдана позивачу полягає в неповерненні їй транспортного засобу CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_3 , власником якого і є позивач.

Відповідно до звіту № 2202/01 від 22 лютого 2022 року та висновку про вартість, ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_4 складає 130 433,00 грн.

Таким чином, позивач вважає, що розмір нанесеної їй матеріальної шкоди становить 130 433,00 грн.

Отже, відшкодування моральної та матеріальної шкоди, яка була завдана позивачу діями та бездіяльністю відповідачів покладається на Державу в цілому.

Так, позивач понесла витрати на професійну правничу допомогу на загальну суму 25 000,00 грн.

З урахуванням викладеного позивач просила стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування матеріальної шкоди, завданої протиправними діями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури у розмірі 130 433,00 грн; стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_2 у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої протиправними діями та бездіяльністю органів досудового слідства та прокуратури у розмірі 500 000,00 грн. (а.с.1-22).

26 травня 2022 року ОСОБА_3 через канцелярію суду подано пояснення по справі в яких останній зазначив, що даний позов є необґрунтованим та безпідставним, оскільки позивачем не надано жодного належного доказу на підтвердження того що ним в супереч установленому законом порядку та безпідставно вчинено протиправні дії щодо присвоєння транспортного засобу CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_4 (а.с.135-137).

Від представника відповідача Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області 31 травня 2022 року до суду надійшов відзив на позовну заяву, у якому останній вважає позов безпідставним, відповідно позовні вимоги такими, що не підлягають задоволенню, посилаючись на те, що позивачем не підтверджено доказами наявність незаконних дій відповідачів. Також не підтверджено доказами наявність моральної та матеріальної шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою та протиправними діяннями її заподіювача, та вина останнього в її заподіянні. Відсутні докази щодо порушення нормальних життєвих зв`язків позивача; здійснення позивачем додаткових зусиль для організації свого життя; застосування до позивача фізичного чи психічного впливу; погіршення або позбавлення можливостей реалізації позивачем своїх звичок і бажань; погіршення відносин позивача з оточуючими людьми (а.с.148-150).

06 червня 2022 року представником відповідача Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області подано відзив на позов, в якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що слідчі органи досудового розслідування, під час здійснення досудового розслідування кримінальних проваджень №0000230 та № 20000106, діяли на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Дії органу досудового розслідування судом незаконними не визнавались, а тому вважаємо доводи позивача щодо незаконності дій органів досудового розслідування безпідставними та необґрунтованими. Позивачем не надано до суду жодних доказів заподіяння йому моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, психосоматичних та психоемоційних змін, доказів необхідності застосування додаткових зусиль для нормалізації життєвих зв`язків і відновлення стосунків з оточуючими людьми, як і доказів втрати чи погіршення таких зв`язків, стану та стосунків внаслідок можливих незаконних дій або бездіяльності з боку ГУНП, а відтак відсутній причинно-наслідкових зв`язок між вказаними наслідками та діяннями, що в свою чергу, вказує на відсутність підстав для задоволення позовних вимог позивача. Також позивачем не надано до суду жодних належних та допустимих доказів спричинення їй матеріальної шкоди (а.с.159-171).

06 липня 2022 року від представника позивача до суду надійшла відповідь на відзив Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, у якому останній зазначив, що співробітниками поліції не було застосовано всі передбачені законодавством заходи для забезпечення ефективності досудового розслідування, не було проведено усебічне, повне неупереджене дослідження обставин кримінального провадження, а також не забезпечено прийняття законних і неупереджених процесуальних рішень, оскільки зазначені рішення скасовувались як прокурором так і слідчим суддею. Таким чином, дії та бездіяльність органу досудового розслідування протягом більше ніж 3 років, постійно наносили позивачеві моральні страждання, також моральну шкоду нанесло і неповернення позивачеві належного їй транспортного засобу (а.с.183-193).

Представником позивача 26 липня 2022 року через канцелярію суду подано відповідь на відзив Дніпропетровської обласної прокуратури, у якому останній зазначив, що самого факту, що діями співробітників прокуратури та поліції було порушено права позивача є достатньою підставою для виникнення моральної шкоди, яку мають відшкодувати відповідачі. В свою чергу, факт того, що прокуратура, яка здійснювала процесуальне керівництво досудовим розслідуванням не було забезпечено вилучення транспортного засобу, який належить позивачу у особи, яка без жодних на те підстав його утримує за адресою власного проживання, є самостійно достатньою підставою для того, щоб визнати, що діями та бездіяльністю працівників прокуратури було завдано позивачу матеріальну шкоду у розмірі вартості вилученого транспортного засобу, яка має бути стягнута з відповідачів (а.с.216-221).

03 листопад 2022 року представником відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури подано відзив на позовну заяву, у якому останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факту заподіяння їй моральних страждань, причинно-наслідкового зв`язку між заподіянням моральних страждань і оціненою позивачем шкодою. Самі по собі факти тривалого проведення досудового розслідування кримінального провадження та його закриття, а також лише незгода позивача з прийнятими працівниками правоохоронних органів процесуальними рішеннями, не є підставою для відшкодування моральної шкоди. При цьому, матеріали кримінального провадження не містять рішень слідчого судді про визнання протиправною бездіяльності органу досудового розслідування.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі

Згідно з протоколом автоматизованого розподілу справ між суддями від 27 квітня 2022 року указана позовна заява передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.109).

Ухвалою судді від 02 травня 2022 року відкрито провадження у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури. Розгляд справи призначено в порядку спрощеного провадження без повідомлення сторін (а.с. 110-111).

30 травня 2022 року ухвалою суду призначено розгляд цивільної справи за правилами загального позовного провадження (а.с. 145-146).

Ухвалою суду від 18 липня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 212-213).

В судовому засідання представник позивача заявленні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та наполягав на їх задоволенні.

Представник відповідача Дніпропетровської обласної прокуратури в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечувала та просила відмовити в їх задоворленню у зв`язку з їх недоведенністю та необгрунтованістю.

Третя особа ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився про день та час слухання спарви повідомлений належним чином, 05 липня 2022 року надав суду клопотанчн про розгляд справи за його відстуності, проти задоволення позовних вимог заперечував (а.с. 182).

Фактичні обставини встановленні судом

ОСОБА_2 є власником транспортного засобу CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_4 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_5 (а.с. 25).

Відповідно до висновку про вартість до звіту № 2202/01 від 22 лютого 2022 року ринкова вартість транспортного засобу CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску реєстраційний номер НОМЕР_4 станом на 22 лютого 2022 рік становить 130 433 грн. (а.с. 27)

20 березня 2019 року ОСОБА_2 звернулась до Верхньодніпровського відділення поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області із заявою відносно ОСОБА_3 , який є сином її покійного чоловіка ОСОБА_4 від попереднього шлюбу, про заволодіння ОСОБА_3 14 березня 2019 року близько 18 год. 00 хв. транспортним засобом, а саме легковим автомобілем CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_2 21 березня 2019 року Верхньодніпровським відділенням поліції Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області за даним фактом було внесено відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000230 за ознаками ст. 356 КК України.

Постановою ст. слідчого СВ Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Краснощок М.С. від 28 березня 2019 року закрито кримінальне провадження за №0000230 за ознаками ст. 356 КК України, оскільки спір що виник між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 має ознаки цивільно правових відносин, які слід вирішувати шляхом звернення потерпілої сторони з позовною заявою до суду в порядку приватного обвинувачення(а.с. 30).

24 квітня 2019 року позивачу стало відомо, що Жовтоводською місцевою прокуратурою Дніпропетровської області скасовано постанову від 28 березня 2019 року про закриття кримінального провадження №0000230 за ознаками ст. 356 КК України (а.с. 31-32).

За результатами досудового розслідування слідчим в черговий раз 31 травня 2019 року винесено постанову про закриття вказаного кримінального провадження на підставі п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу злочину (а.с. 33).

Ухвалою слідчого судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 28 серпня 2019 року скасовано постанову слідчого СВ Верхньодніпровського ВП Жовтоводського ВП ГУНП в Дніпропетровській області Краснощок М.С. від 30 червня 2019 року про закриття кримінального провадження за №0000230 за ознаками ст. 356 КК України (а.с. 34-36).

10 липня 2020 року у зв`язку із закінченням строку досудового розслідування, прийнято рішення про закриття кримінального провадження №0000230 за ознаками ст. 356 КК України (а.с. 38)

22 жовтня 2020 року представником позивача подано скаргу Керівнику Дніпропетровської обласної прокуратури на недотримання розумних строків при проведенні досудового розслідування у кримінальному провадженні №0000230 (а.с. 39-41), яка 20 листопада 2020 року була перенаправлена Жовтоводській місцевій прокуратурі (а.с. 42).

Заступником керівника Жовтоводської місцевої прокуратури надано відповідь на скаргу від 22 жовтня 2020 року (а.с. 43-44).

30 квітня 2021 року ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду Дніпропетровської області у справі № 173/674/21 задоволено скаргу ОСОБА_2 на бездіяльність СВ ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань після отримання повідомлення про кримінальне правопорушення зобов`язано ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області внести відповідні відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_2 від 08 квітня 2021 року про вчинення кримінального правопорушення передбаченого ст. 191 КК України щодо ОСОБА_5 , який безпідставно та незаконно користується автомобілем (а.с. 45).

07 травня 2021 року внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за заявою ОСОБА_6 за ознаками ст. 191 ч. 1 КК України кримінальне провадження № 0000106 (а.с. 46).

Постановою дізнавача СД ВП № 3 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області від 26 червня 2021 року закрито кримінальне провадження № 0000106 на підставі ст. 284 ч. 1 п. 2 КПК України (а.с. 47-49).

02 вересня 2021 року ухвалою слідчого судді Верхьодніпровського районного суду Дніпропетровської області закрито провадження за скаргою ОСОБА_2 на постанову дізнавача СВ відділення поліції № 3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 26 червня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000106 від 07 травня 2021 року, оскільки постанова про закриття кримінального провадження скасована прокурором та відновлено досудове розслідування (а.с. 50-51).

Постановою дізнавача СД ВП №3 Кам`янського РУП ГУНП України в Дніпропетровській області від 24 вересня 2011 року закрито кримінальне провадження № 0000106 на підставі ст. 284,ч. 1 п.2 КПК України (а.с. 52-54).

02 грудня 2021 року ухвалою слідчого судді Верхьодніпровського районного суду Дніпропетровської області скасовано постанову слідчого дізнавача СД відділення поліції №3 Кам`янського РУП ГУНП в Дніпропетровській області від 24 вересня 2021 року про закриття кримінального провадження № 0000106 від 07 травня 2021 року (а.с. 55-57).

27 лютого 2020 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області винесено рішення у справі № 173/861/19 про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про визнання нікчемним правочину по передачі прав власності на транспортний засіб CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_4 , померлим ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідачеві ОСОБА_2 та визначенні частки ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , в праві сумісної власності на транспортний засіб CHEVROLET NIVA 21230, 2004 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 61-68).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 18 лютого 2021 року рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 27 лютого 2020 року у справі №173/861/19 залишено без змін (а.с. 69-73).

04 листопада 2021 року Верхньодніпровським районним судом Дніпропетровської області винесено рішення у справі № 173/229/20 яким позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про усунення від права на спадкування за законом та визнання права на спадкове майно - задоволено частково. Визнано за ОСОБА_3 право на спадкове майно після смерті батька ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , як спадкоємця за законом першої черги. У задоволенні позовних вимог про усунення від спадкування , як спадкоємця за законом першої черги ОСОБА_2 , після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 відмовлено. Позовні вимоги за зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про визнання права власності в порядку спадкування задоволено. Визнано за ОСОБА_2 в порядку спадкування за законом після смерті чоловіка ОСОБА_4 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 1/3 частину домоволодіння АДРЕСА_1 ; на 1/3 частину кв. АДРЕСА_2 (а.с.74-86).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 06 квітня 2022 року рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2021 року у справі №173/229/20 залишено без змін (а.с. 87).

29 листопада 2021 року Вільногірським міським судом Дніпропетровської області винесено рішення у справі № 173/1619/21 яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди відмовлено (а.с.88-94).

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 лютого 2022 року рішення Вільногірським міського суду Дніпропетровської області у справі № 173/1619/21 від 29 листопада 2021 року залишено без змін (а.с. 95-104).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного позивачем, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування.

Відповідно до вимог ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у визначений законом спосіб.

Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, вішкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди (пункти 8, 9 частини другої статті 16 ЦК України).

Європейський суд з прав людини у своїй практиці неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у ст. 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може підлягати дозволеним за змістом обмеженням, зокрема, щодо умов прийнятності скарг. Такі обмеження не можуть зашкоджувати самій суті права доступу до суду, мають переслідувати легітимну мету, а також має бути обґрунтована пропорційність між застосованими засобами та поставленою метою ( п. 33 рішення від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка та Шереметьєв проти України»).

У Рішенні Конституційного Суду України від 14 грудня 2011 року № 19-рп/2011 зазначено, що права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави (ч. 2 ст. 3 Конституції України). Для здійснення такої діяльності органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові і службові особи наділені публічною владою, тобто мають реальну можливість на підставі повноважень, встановлених Конституцією і законами України, приймати рішення чи вчиняти певні дії. Особа, стосовно якої суб`єкт владних повноважень прийняв рішення, вчинив дію чи допустив бездіяльність, має право на захист. Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення (ст. 55 Конституції України).(Постанова Верховного Суду від 28.03.2018 року Справа № П/9901/370/18).

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень. Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право після використання всіх національних засобів юридичного захисту звертатися за захистом своїх прав і свобод до відповідних міжнародних судових установ чи до відповідних органів міжнародних організацій, членом або учасником яких є Україна. (ст.55 Конституції України).

У статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Під моральною шкодою належить розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності, прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків. (п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України №5 від 25 травня 2001 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»). В пункті 5 вказаної Постанови зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні Відсутність хоча б одного з таких елементів виключає відповідальність за заподіяння шкоди. Деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за наявності вини заподіювача шкоди.

При цьому в деліктних правовідносинах саме на позивача покладається обов`язок довести наявність шкоди та її розмір, протиправність поведінки заподіювача шкоди та причинний зв`язок такої поведінки із заподіяною шкодою.

Збитками(майновою шкодою) є витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права. Збитки відшкодовуються у повно обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі(ст.22 ЦК України).

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди визначається залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), та, з урахуванням інших обставин, зокрема тяжкості вимушених змін у життєвих стосунках, ступеню зниження престижу і ділової репутації позивача. При цьому, виходити слід із засад розумності, виваженості та справедливості.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову та моральну шкоду передбачені нормами статей 1166, 1167 ЦК України, відповідно до яких шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України відповідно.

Відповідно до статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно зі статтею 1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

При цьому, з урахуванням положень пункту 10 частини другої статті 16, статей 21, 1173 та 1174 ЦК України, шкода, завдана зазначеними органами чи (та) особами відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування лише у випадках визнання вказаних рішень незаконними й їх подальшого скасування або визнання дій або бездіяльності таких органів чи (та) осіб незаконними.

За висновком Верховного суду України у справі № 6-501цс17 шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті - така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Відповідно до Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» підлягає відшкодуванню шкода , завдана в тому числі внаслідок процесуальних дій, що обмежують права громадянина.

Для настання відповідальності перед позивачем обов`язковою умовою є визнання наведених рішень незаконними та їх подальше скасування, а також визнання дій або бездіяльності таких органів (посадових осіб) протиправними. Вина є підставою для відповідальності.

Відшкодування моральної шкоди відповідно до ст.4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданоїгромадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно - розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» здійснюється за рахунок державного бюджету.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом(ст..81 ЦПК України). У п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України № 2 від 12 червня 2009 року «Про застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції» роз`яснено, що виходячи з принципу процесуального рівноправ`я сторін, та враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, необхідно в судовому засіданні дослідити кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів.

Правовою підставою цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, є правопорушення, що включає як складові елементи: шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Разом з тим, обов`язок доведення наявності шкоди, протиправності діяння та причинно-наслідкового зв`язку між ними покладається на позивача. Відсутність однієї із складової цивільно-правової відповідальності є підставою для відмови у задоволенні позову.

Отже, визначальним у вирішенні такої категорії спорів є доведення усіх складових деліктної відповідальності на підставі чого суди першої та апеляційної інстанцій встановлюють наявність факту заподіяння позивачу посадовими особами органів державної влади моральної шкоди саме тими діями (бездіяльністю), які встановлені судом (суддею).

Вказаний висновок висловлено у постанові Верховного Суду від 19 березня 2020 року у справі № 686/13212/19 (провадження № 61-21982св19).

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Таким чином, встановивши, що позивач належних і допустимих доказів на підтвердження обставин, якими вона обґрунтовує свої вимоги, суду не надала, зокрема, щодо незаконності дій або бездіяльності досудових органів, наявність певних недоліків у процесуальній діяльності органу досудового розслідування сама по собі не може свідчить про незаконність його діяльності як такої і відповідно не може бути підставою для безумовного стягнення відшкодування моральної та матеріальної шкоди. Дії органу досудового розслідування судом незаконними не визнавались, тому суд вважає підставною відмову в задоволенні позову у зв`язку з його необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 4, 10, 12, 13, 19, 76-81, 89, 141, 259, 263-265, 355 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Дніпропетровської обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Дніпропетровській області, Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, третя особа ОСОБА_3 про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, заподіяної діями та бездіяльністю органів досудового розслідування, прокуратури відмовити в повному обсязі.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 14 листопада 2022 року

Суддя С.О. Демидова