ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/807/1976/22-2 Суддя-доповідач: Дашковська А.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

«22» листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого: Дашковської А.В.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

секретар: Волчанова І.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу з апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні,

ВСТАНОВИВ:

В грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 06.06.2008 року по 31.08.2021 року працював в ПрАТ «Заводського районного суду м. Запоріжжя від металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя».

31.08.2021 року його було звільнено з посади головного механіка у зв`язку із несвоєчасною та неповною виплатою заробітної плати, наявності заборгованості із заробітної плати.

В день звільнення відповідач в порушення вимог законодавства про працю не провів повний розрахунок з ним та не виплатив заборгованість по заробітній платі, у зв`язку з чим він має право на стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку.

Крім того, відповідачем при звільненні не було розраховано розмір вихідної допомоги та не здійснено її виплату в розмірі тримісячного середнього заробітку, що становить 47 634,93 грн.

Середній заробіток за час затримки розрахунку за період 83 робочих дні становить 62 757,13 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 31.08.2021 року по 10.12.2021 року у сумі 62757,13 грн. без урахування податків та зборів, вихідну допомогу при звільненні в розмірі 47634,93 грн. без урахування податків та зборів та судові витрати.

21 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про зміну розміру позовних вимог, в якому зазначив, що під час розгляду справи йому 10.02.2022 року була виплачена відповідачем вихідна допомога при звільненні, у зв`язку з чим він відмовився від позовних вимог і цій частині.

Водночас, у зв`язку з виплатою вихідної допомоги стала відома дата остаточного розрахунку середньої заробітної плати за час затримки розрахунку при звільненні, яка збільшилась з моменту подачі позовної заяви. З 31.08.2021 року по 09.02.2022 року кількість робочих днів становить 113 днів, його середньоденна заробітна плата складає 756,11 грн., таким чином, розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні складає 85 440,43 грн.

На підставі зазначеного просив стягнути з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 31.08.2021 року по 09.02.2022 року включно у сумі 85 440,43 грн. без урахування сум податків та зборів, судові витрати.

Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2022 року провадження у справі в частині позовних вимог про стягнення з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 вихідної допомоги при звільнені у розмірі 47634,93 грн. закрито, позовні вимоги ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» задоволено частково.

Стягнуто з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку у розмірі 30000 грн. з утриманням передбачених законом податків та зборів.

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1103,92 грн.

Стягнуто з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 4000 грн.

В червні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення суду, в якому просив ухвалити додаткове рішення, яким вирішити позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 25.12.2021 року по 09.02.2022 року включно в сумі 22 683,30 грн. без урахування сум податків та зборів.

В обґрунтування заяви посилався на неприйняття судом до уваги його клопотання про зміну розміру позовних вимог.

Ухвалою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року відмовлено в прийнятті додаткового рішення суду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою суду, ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на те, що судом першої інстанції було проігноровано його клопотання про зміну розміру позовних вимог та не розглянуті позовні вимоги в частині стягнення середнього заробітку за період з 25.12.2021 року по 09.02.2022 року, про що свідчить мотивувальна частина рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2022 року, просив скасувати ухвалу суду та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» подало відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначило, що судом першої інстанції ухвалено рішення суду стосовна всіх позовних вимог.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

У частинах першій, третій статті 270 ЦПК України передбачено, що суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення якщо: 1) стосовно певної позовної вимоги, з приводу якої сторони подавали докази і давали пояснення, не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не зазначив точної грошової суми, присудженої до стягнення, або майно, яке підлягає передачі, або дії, що треба виконати; 3) судом не вирішено питання про судові витрати; 4) суд не допустив негайного виконання рішення у випадках, встановлених статтею 430 цього Кодексу. Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 18 квітня 2019 року у справі № 464/944/17 (провадження № 61-4050св19) зроблено висновок по застосуванню статті 270 ЦПК України та вказано, що «додаткове рішення може бути ухвалено судом лише після прийняття рішення по суті спору та за наявності перелічених у частині першій статті 270 ЦПК України підстав».

Матеріалами справи підтверджено, що в грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні та просив стягнути з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільнені з 31.08.2021 року по 10.12.2021 року у сумі 62757,13 грн. без урахування податків та зборів, вихідну допомогу при звільнені в розмірі 47634,93 грн. без урахування податків та зборів та судові витрати.

21 березня 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з клопотанням про зміну розміру позовних вимог, в якому просив стягнути з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на його користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні з 31.08.2021 року по 09.02.2022 року включно у сумі 85 440,43 грн. без урахування сум податків та зборів, судові витрати.

Зі змісту рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2022 року вбачається, що судом першої інстанції розглядались позовні вимоги в редакції первісної позовної заяви, тобто про стягнення з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні з 31.08.2021 року по 24.12.2021 року у сумі 62 757,13 грн. без урахування податків та зборів, вихідної допомоги при звільненні в розмірі 47 634,93 грн. без урахування податків та зборів.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що 10.02.2022 відповідач нарахував та виплатив позивачеві вихідну допомогу у розмірі 48391,04 грн., позивачем помилково включено в розрахунок день звільнення 31.08.2021 року, загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 01.09.2021 року по 24.12.2021 року включно становить 62 001,02 грн. (756,11 грн. х 82 робочих дні), з урахуванням того, що заборгованості відповідача перед позивачем з виплати належних останньому сум на день звернення до суду з позовом становила 48391,04 грн. (розмір вихідної допомоги), яку відповідачем було сплачено позивачеві до моменту ухвалення рішення в справі, суд вважав справедливим, пропорційним і таким, що відповідає обставинам цієї справи розмір відповідальності відповідача за прострочення сплати належних при звільненні позивача виплат в сумі 30 000,00 грн.

В той же час доказів відмови судом у прийнятті та поверненні заяви ОСОБА_1 про зміну предмету позову, якою збільшено суму та період стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні (а.с.45) матеріали справи не містять.

Отже, рішенням суду першої інстанції не були розглянуті позовні вимоги заяви ОСОБА_1 про стягнення з відповідача на його користь середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 25 грудня 2021 року по 09 лютого 2022 року в розмірі 22683,30 грн. із розрахунку 30 робочих днів та середньоденної заробітної плати позивача 756,11 грн.

Таким чином, суд першої інстанції, відмовляючи в задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, дійшов передчасного висновку про те, що рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2022 року були розглянуті усі позовні вимоги, в тому ухвала суду першої інстанції підлягає скасуванню з прийняттям нової постанови.

Судом першої інстанції встановлено, що з 06.06.2008 року позивач працював в ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя». 02.08.2019 року позивача було призначено на посаду начальника енерго-механічного відділу головного механіка. 31.08.2021 року позивача було звільнено на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України у зв`язку із невиконанням власником законодавства про працю, умов колективного трудового договору, а саме: у зв`язку з несвоєчасною та неповною виплатою заробітної плати, наявністю заборгованості із заробітної плати.

В день звільнення, в порушення вимог ст. 116 КЗпП України, відповідач не провів повний розрахунок з позивачем, не виплатив заборгованість по заробітній платі та вихідну допомогу в розмірі тримісячного середнього заробітку, яка за розрахунками позивача становить 47634,93 грн.

Згідно з довідкою ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» від 01.12.2021 року середня зарплата за один робочий ден ОСОБА_1 складає 756,11 грн. (а.с.16).

10.02.2022 року відповідач нарахував та виплатив позивачеві вихідну допомогу у розмірі 48391,04 грн., що підтверджується платіжним дорученням № 168 від 10.02.2022 року, та не заперечувалось сторонами (а.с.48).

Відповідно до статті 1 Закону України «Про оплату праці», частини першої статті 4 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

Згідно із частиною першою статті 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок.

Відповідно до частини першої статті 117 КЗпП України в разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені у статті 116 цього Кодексу, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку.

Згідно із законом підприємство, установа, організація зобов`язані провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать. У разі невиконання такого обов`язку виникають передбачені статтею 117 КЗпП України правові підстави для застосування матеріальної відповідальності.

Метою такого законодавчого регулювання є захист майнових прав працівника у зв`язку з його звільненням з роботи, зокрема захист права працівника на своєчасне одержання заробітної плати за виконану роботу, яка є основним засобом до існування працівника, необхідним для забезпечення його життя.

Встановлений статтею 117 КЗпП України механізм компенсації роботодавцем працівнику середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні не передбачає чітких критеріїв оцінки пропорційності щодо врахування справедливого та розумного балансу між інтересами працівника і роботодавця.

Працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. Водночас у таких відносинах і працівник має діяти добросовісно щодо реалізації своїх прав, а інтереси роботодавця також мають бути враховані. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами працівника та роботодавця.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 761/9584/15-ц, провадження № 14-623цс18, зазначила, що відповідно до пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України загальними засадами цивільного законодавства є справедливість, добросовісність та розумність. Законодавство України не передбачає обов`язок працівника звернутися до роботодавця з вимогою про виплату йому належних платежів при звільненні. Водночас у трудових правовідносинах працівник має діяти добросовісно, реалізуючи свої права, що, зокрема, вимагає частина третя статті 13 ЦК України, не допускаючи дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Якщо відповідальність роботодавця перед колишнім працівником за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку при звільненні не обмежена в часі та не залежить від простроченої заборгованості, то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим стосовно роботодавця, а також стосовно третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання роботодавцем певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати іншим працівникам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру застосовуваного судом заходу відповідальності може призводити до об`єктивно нерозумних і несправедливих наслідків.

Відшкодування, передбачене статтею 117 КЗпП України, спрямоване також на компенсацію працівнику майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку роботодавця.

Загальною ознакою правової відповідальності є її компенсаторний характер. Заходи цивільно-правової відповідальності спрямовані передусім не на покарання боржника, а на відновлення майнової сфери потерпілого від правопорушення. Відповідно до частини 1 статті 9 ЦК України така спрямованість притаманна і заходу матеріальної відповідальності роботодавця, передбаченої статтею 117 КЗпП України.

Звертаючись з вимогою про стягнення відшкодування, визначеного виходячи з середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, позивач не повинен доводити розмір майнових втрат, яких він зазнав. Тому оцінка таких втрат працівника, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, не має на меті встановлення точного їх розміру. Суд має орієнтовно оцінити розмір майнових втрат, яких, як можна було б розумно передбачити, міг зазнати позивач.

З огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, виходячи з принципів розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити розмір відшкодування, передбаченого статтею 117 КЗпП України.

Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 27 квітня 2016 року у справі № 6-113цс16, зазначивши, що, зменшуючи розмір відшкодування, визначений виходячи з середнього заробітку за час затримки роботодавцем розрахунку при звільненні відповідно до статті 117 КЗпП України, необхідно враховувати таке: розмір простроченої заборгованості роботодавця щодо виплати працівнику при звільненні всіх належних сум, передбачених на день звільнення трудовим законодавством, колективним договором, угодою чи трудовим договором; період затримки (прострочення) виплати такої заборгованості, а також те, з чим була пов`язана тривалість такого періоду з моменту порушення права працівника і до моменту його звернення з вимогою про стягнення відповідних сум; ймовірний розмір пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника; інші обставини справи, встановлені судом, зокрема, дії працівника та роботодавця у спірних правовідносинах, співмірність ймовірного розміру пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні майнових втрат працівника та заявлених позивачем до стягнення сум середнього заробітку за несвоєчасний розрахунок при звільненні.

Отже, з урахуванням конкретних обставин справи, які мають юридичне значення, та визначених Великою Палатою Верховного Суду критеріїв, суд може зменшити розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку у зв`язку зі звільненням працівника незалежно від того, чи він задовольняє позовні вимоги про стягнення належних звільненому працівникові сум у повному обсязі чи частково.

При вирішенні питання про розмір середнього заробітку за час затримки розрахунку за період з 25.12.2021 року по 09.02.2022 року (30 робочих днів) колегія суддів приймає до уваги те, що розмір заборгованості відповідача перед позивачем з виплати належних останньому сум становив 48 391,04 грн. (розмір вихідної допомоги), вказана заборгованість була погашена відповідачем під час розгляду справи в суді першої інстанції, рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2022 року стягнуто з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку за період з 31.08.2021 року по 24.12.2021 року у розмірі 30 000 грн. з утриманням передбачених законом податків та зборів, рішення суду сторонами не оскаржувалось, ухвалою Запорізького апеляційного суду від 17 листопада 2022 року відмовлено у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 в частині оскарження рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2022 року у зв`язку з невиконанням вимог ухвали Запорізького апеляційного суду від 28 вересня 2022 року про залишення апеляційної скарги без руху.

З огляду на зазначені обставини, колегія суддів дійшла висновку, що справедливим, пропорційним і таким, що відповідатиме обставинам цієї справи, які мають юридичне значення та наведеним вище критеріям, визначення розміру відповідальності відповідача за прострочення ним належних при звільненні позивача виплат за період з 25.12.2021 року по 09.02.2022 року у сумі 10 000 грн. Зазначена сума не відображає дійсного розміру майнових втрат позивача, пов`язаних із затримкою розрахунку при звільненні, але є співмірною розміру заборгованості з урахуванням вже стягнутого рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 30 травня 2022 року.

Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 6 постанови від 24 грудня 1999 року № 13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці», задовольняючи вимоги про оплату праці, суд має навести в рішенні розрахунки, з яких він виходив при визначенні сум, що підлягають стягненню. Оскільки справляння і сплата прибуткового податку з громадян є відповідно обов`язком роботодавця та працівника, суд визначає зазначену суму без утримання цього податку й інших обов`язкових платежів, про що зазначає в резолютивній частині рішення.

З огляду на наведене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги є обґрунтованими, а суд першої інстанції помилково відмовив в задоволенні заяви ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення, тому ухвала суду підлягає скасуванню у відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України з частковим задоволенням заяви та прийняттям додаткової постанови про стягнення з ПрАТ «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 середнього заробітку за період затримки розрахунку з 25.12.2021 року по 09.02.2022 року у розмірі 10000 грн., який визначений без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів. В іншій частині заява підлягає залишенню без задоволення.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 задовольнити частково.

Ухвалу Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 липня 2022 року у цій справі скасувати та прийняти нову постанову наступного змісту.

Заяву ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 про ухвалення додаткового рішення задовольнити частково.

Прийняти у справі за позовом ОСОБА_1 до Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» про стягнення вихідної допомоги при звільненні та середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні додаткову постанову наступного змісту.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Завод металоконструкцій Укрсталь Запоріжжя» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку з 25 грудня 2021 року по 09 лютого 2022 року у розмірі 10000 (десять тисяч) гривень 00 копійок, який визначений без утримання прибуткового податку з громадян й інших обов`язкових платежів.

В іншій частині заяву залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 25 листопада 2022 року.

Головуючий А.В. Дашковська

Судді: М.С. Гончар

І.В. Кочеткова