РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/10171/21

Провадження № 22-ц/4815/1046/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевич С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання - Крижов І. С.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Рівненська міська рада,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лук`янової Марії Леонідівни на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2022 року, ухвалене у складі судді Першко О. О. о 15:18, повний текст складено 06.06.2022 року,

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до Рівненського міського суду з позовом до Рівненської міської ради про встановлення факту постійного проживання ОСОБА_1 зі спадкодавцем ОСОБА_2 , 1942 р.н. не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, що відкрилась після смерті ОСОБА_3 , тобто до ІНФОРМАЦІЯ_1 , та визнати право власності на спадкове майно -квартиру у АДРЕСА_1 . Заява обґрунтована тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , з якою позивачка багато років дружила, з березня 2014 року вони проживали разом у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала покійній. Спільне проживання, ведення спільного бюджету було зумовлене тим, що ОСОБА_3 була одинока жінка, хворіла, потребувала допомоги в побуті, а проживання разом і ведення спільного із покійною господарство було в інтересах їх обох, бо мали невеликий розмір пенсії. Похованням ОСОБА_2 займалася вона особисто, та після смерті продовжує опікуватися майном, проживати в квартирі ОСОБА_2 . За життя ОСОБА_2 говорила про бажання посвідчення заповіту на її користь, однак, як виявилося після смерті, померла взагалі не оформила своєї посмертної волі. 17 вересня 2019 року, після смерті ОСОБА_2 , відкрилася спадщина і вона, з метою оформлення права на спадщину, 16 березня 2020 року звернулася із заявою про прийняття спадщини до нотаріуса. Проте, 29 липня 2020 року приватний нотаріус листом роз`яснила звернутися до суду із заявою про встановлення факту, що має юридичне значення, а саме про встановлення факту проживання однією сім`єю із спадкодавцем ОСОБА_2 та підтвердження строку такого проживання для подальшого оформлення спадкових прав за законом четвертої черги спадкування.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2022 року в задоволенні позову ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення факту спільного проживання із спадкодавцем та визнання права власності на спадкове майно відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду, представник ОСОБА_1 - адвокат Лук`янова М. М., подала апеляційну скаргу. В апеляції вказує на порушення судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права. Зокрема, суд ухвалив рішення, не врахувавши дійсних обставин у справі, а саме те, що і позивачка 1950 р.н. і ОСОБА_2 , 1942 р.н. були особами пенсійного віку з малими достатками та невеликою пенсією. ОСОБА_1 постійно проживала із ОСОБА_2 та допомагала їй в побуті, вела спільне із покійною господарство із березня 2014 року, доглядала її до дня смерті, поховала за власні кошти і далі повністю володіє спадковим майном та проживає в квартирі ОСОБА_2 . Суд не дав оцінки показанням свідків, які беззаперечно підтвердили факт спільного проживання та ведення спільного господарювання. Поза увагою суду залишилось те, що відповідач жодним доказом не спростував показання свідків, поставив їх під сумнів без будь-якого обґрунтування. У позивача відсутня можливість довести факт придбання товарів, побутової техніки спільно з ОСОБА_2 , оскільки через низький дохід вартісних товарів вони не купували, ремонту у квартирі не проводили. Суд не дав оцінки тому факту, що у міській раді після смерті ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 появилась заява про передачу квартири покійної до комунальної власності. Однак, у кримінальному провадженні висновком експертизи достовірно встановлено, що такий підпис на заяві виконано не ОСОБА_1 , а іншою особою. Зазначене вказує на те, що відповідач хоче заволодіти чужим майном, визнати квартиру відумерлою спадщиною. З огляду на вказане, просить скасувати рішення суду, ухвалити нове рішення про задоволення позову.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві Рівненська міська рада вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, просить залишити його без змін, а апеляційну скаргу - відхилити.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено: ОСОБА_2 була зареєстрована та проживала у квартирі АДРЕСА_2 , яка належала їй на праві особистої власності відповідно до свідоцтва про право власності на житло від 1 лютого 1999 року № 7, зареєстрованого у Рівненському МБТІ та записано у реєстрову книгу за № 136-88-37818 10 лютого 1999 року.

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ІНФОРМАЦІЯ_1 у віці 77 років, про що складено відповідний актовий запис № 93 та видано свідоцтво про смерть серії НОМЕР_1 від 18 вересня 2019 року.

З Договору-замовлення СК№002755 від 18 вересня 2019 року та Договору-замовлення СК№002754 від 18 вересня 2019 року вбачається, що похованням ОСОБА_2 займалася ОСОБА_1 .

Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №59874104 від 19 березня 2020 року після смерті ОСОБА_2 , приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Наумовою Н. Г зареєстровано спадкову справу.

Приватний нотаріус Рівненського міського нотаріального округу Наумова Н. Г. у своїй відповіді від 29 липня 2020 року №94/01-16 надала роз"яснення ОСОБА_1 щодо подальших дій з питання оформлення спадщини після померлої ОСОБА_2 , а саме, вказано про необхідність встановлення рішенням суду факту проживання її однією сім"єю з спадкодавцем та підтвердження строку такого проживання.

У судовому засіданні суду першої інстанції свідок ОСОБА_4 пояснила, що знає ОСОБА_1 і ОСОБА_2 змолоду, так як вони разом працювали. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дружили, разом проводили час, відпочивали. Коли покійна захворіла, не могла обходитися без сторонньої допомоги позивачка спочатку взяла її до себе, а потім сама переїхала жити до ОСОБА_2 , так як у ОСОБА_2 квартирі проживала молода сім`я - дочка з чоловіком та дитиною. Свідок засвідчила, що фактично ОСОБА_1 і ОСОБА_2 проживали разом приблизно 7 років до смерті останньої, вели спільне господарство, у них був спільний побут.

Свідок ОСОБА_5 дала показання, що знайома позивачкою. Покійну ОСОБА_2 знала дуже давно, оскільки її батько товаришував з чоловіком ОСОБА_2 . У покійної чоловік помер приблизно у 2000 році, а дочка - у 2015 році. Свідок підтвердила факт, що ОСОБА_1 і ОСОБА_2 більше 7 років жили разом у квартирі АДРЕСА_2 . За показаннями свідка у них було спільне господарство, бюджет, тому, що вони проживали разом тривалий час у одній квартирі.

Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.

Відповідно до статті 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.

Згідно зі статтею 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Відповідно до частин першої-третьої статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.

У пункті 21 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 "Про судову практику у справах про спадкування" судам роз`яснено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Відповідно до частин першої, четвертої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Згідно зі статтями 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Ухвалюючи оскаржуване рішення про відмову у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою, на підтвердження факту її постійного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, подані лише показання свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , а документи про організацію та проведення поховання ОСОБА_2 не є доказами спільного проживання, спільного побуту та наявності взаємних прав та обов`язків між ними.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.

Висновки місцевого суду ґрунтуються на припущеннях, що заборонено частиною шостою статті 81 ЦПК України.

Зазначаючи про сумнівність показань свідків, місцевий суд належним чином такого висновку не обґрунтував, ураховуючи те, що доказів, які б спростовували показання свідків, відповідачем не надано, а судом не здобуто.

Заперечуючи проти позовних вимог, відповідач вказує, що 17 жовтня 2019 року Міському голові м. Рівного від імені ОСОБА_1 подано заяву, в якій проінформовано про смерть ОСОБА_2 з проханням вжити заходи щодо подальшого вирішення питання про переоформлення квартири АДРЕСА_2 у комунальну власність.

Разом з тим, матеріали справи містять висновок експерта від 06 серпня 2021 року №СЕ-19/118-21/6274-ПЧ за результатами почеркознавчої експертизи, проведеної за постановою дізнавача СД Рівненського РУП ГУНП в Рівненській області Добриднік Б. Г. про проведення почеркознавчої експертизи від 05 липня 2021 року у кримінальному провадженні № 0000672 від 13 березня 2021 року, за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 358 КК України. Відповідно до висновку підпис від імені ОСОБА_1 , що розміщений на оригіналі листа від 17 жовтня 2019 року в правій нижній частині в графі: «Підпис» навпроти графи «ОСОБА_1» виконаний не ОСОБА_1 , а іншою особою.

На іншу підставу, як заперечення позовних вимог, міська рада послалась на щорічну декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування ОСОБА_6 за 2017 та 2018 роки, де декларант вказувала ОСОБА_1 як член сім`ї - матір та зазначала відомості про її доходи.

Така обставини не спростовує факту спільного проживання ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , оскільки позивачка була прописана разом із ОСОБА_6 , що зумовило суб`єкта декларування зазначити це у щорічній декларації. Будь-яких даних про те, що відомості у декларацію вносились за вказівкою або на прохання ОСОБА_1 відповідач до чсуду не подав. Як свідки так і позивачка підтвердити те, що остання постійно проживала не з ОСОБА_6 , а з ОСОБА_2 .

Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів: а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем; б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.

Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення зі спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, наявність взаємних прав та обов`язків.

Аналогічна правова позиція викладена, зокрема, в постанові Верховного Суду від 30 вересня 2019 року в справі № 554/14633/15-ц (провадежння № 61-9952св18) та від 21 березня 2019 року в справі № 461/4689/15-ц (провадження № 61-43735св18).

Рішенням Конституційного суду України в справі N 1-8/99 (за конституційними поданнями Служби безпеки України та інших про офіційне тлумачення терміна "член сім`ї") визначено, що до кола членів сім`ї належать дружина (чоловік), їх діти і батьки, проте членами сім`ї можуть бути визнані й інші особи за умов постійного проживання і ведення спільного господарства, тобто не лише близькі родичі (рідні брати, сестри, онуки, дід, баба), але й інші родичі або особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.

На підставі викладеного та належним чином оцінених доказів, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про те, що ОСОБА_1 проживала разом із спадкодавцем однією сім`єю з березня 2014 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 , вини вели спільний побут і мали взаємні права та обов`язки. З огляду на вказане є підстави для висновку що, після смерті набула ОСОБА_2 позивачка набула право на спадкування за законом як спадкоємець четвертої черги, тому наявні правові підстави для задоволення позову.

Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Лук`янової Марії Леонідівни задовольнити.

Рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 25 травня 2022 року скасувати.

Позовов ОСОБА_1 до Рівненської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення, визнання права власності на спадкове майно задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зі спадкодавцем ОСОБА_2 , 1942 року народження, однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини з березня 1914 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_1 право власності на спадкове майно після смерті ОСОБА_2 , 1942 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , на квартиру АДРЕСА_2 .

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 25 листопада 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.