Номер провадження: 22-ц/813/1319/22
Справа № 500/1666/18
Головуючий у першій інстанції Баннікова Н. В.
Доповідач Цюра Т. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого судді: Цюри Т.В.,

суддів Гірняк Л.А., Сегеди С.М.,

За участю секретаря судового засідання: Мілєвої М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення,-

ВСТАНОВИВ:

26 березня 2018 року Комунальне підприємство «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» звернулось до Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення (а.с.1-2).

27 листопада 2019 року рішенням Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області озовну заяву Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення задоволено частково.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 29 грудня 1999 року, ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ), на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (рахунок № НОМЕР_3 , філія Одеське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, ) заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 16 761,10 (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят одна гривня десять копійок) грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення (рахунок № НОМЕР_4 , філія Одеське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, ) у розмірі 187,11 (сто вісімдесят сім гривень одинадцять копійок) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 23 лютого 1998 року, ІПН НОМЕР_6 , місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_2 ), на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (рахунок № НОМЕР_3 , філія Одеське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, ) заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 16 761,10 (шістнадцять тисяч сімсот шістдесят одна гривня десять копійок) грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення (рахунок № НОМЕР_4 , філія Одеське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, ) у розмірі 187,11 (сто вісімдесят сім гривень одинадцять копійок) грн.

Стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (паспорт серії НОМЕР_5 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 23 лютого 1998 року, ІПН НОМЕР_6 , місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_2 ), на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (розрахунковий рахунок № НОМЕР_7 , філія Одеське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, ) судовий збір у розмірі 873,38 (вісімсот сімдесят три гривні тридцять вісім копійок) грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (паспорт серії НОМЕР_1 , виданий Ізмаїльським МВ УМВС України в Одеській області 29 грудня 1999 року, ІПН НОМЕР_2 , місце реєстрації фізичної особи: АДРЕСА_1 ), на користь Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» (розрахунковий рахунок № НОМЕР_7 , філія Одеське ОУ АТ «Ощадбанк», МФО 328845, ) судовий збір у розмірі 873,38 (вісімсот сімдесят три гривні тридцять вісім копійок) грн (а.с.126-128).

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить суд рішення Ізмаїльського міськрайонного суду від 27 листопада 2019 року скасувати та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити повністю (а.с.149-155).

На адресу апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу не надходив, однак відповідно до положень ч.3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

В судове засідання, призначене на 10 листопада 2022 року, сторони не з`явилися, про розгляд справи були повідомлені належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштового відправлення.

10 листопада 2022 року Одеським апеляційним судом отримано пояснення від ОСОБА_2 в яких відповідач вказує, що в даній справі права та обов`язки сторін по справі щодо надання та сплати послуг централізованого опалення не врегульовані договором та не виникають безпосередньо з актів цивільного законодавства. Також, відповідач наголошує на тому, що суд першої інстанції залишив поза увагою той факт, що об`єм та розрахунок вартості послуги визначено позивачем одноособово в односторонньому порядку. З огляду на вказане, ОСОБА_2 просить суд задовольнити апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Апеляційний суд з метою дотримання строків розгляду справи, вважає можливим слухати справу у відсутність сторін, які своєчасно і належним чином повідомлені про час і місце розгляду справи.

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Оскаржуване рішення суду зазначеним вимогам відповідає, з огляду на таке.

Так, частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що договір на надання послуг з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж з централізованого опалення між КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» та відповідачами не укладався, але відповідно до встановленого порядку, не відбулось відключення квартири від системи, тому відповідачі знаходяться з КП «ТМ Ізмаїлтеплокомуненерго» у фактичних договірних відносинах.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає за необхідне вказати наступне.

Так, судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 08 листопада 2017 року власниками квартири АДРЕСА_3 з 11 квітня 2017 року є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (по Ѕ частці), до цього з 22 лютого 2010 року ОСОБА_3 (1/1 частки) (а.с.6-7).

Згідно письмовим поясненням відповідача ОСОБА_2 , що не оспорюється представником позивача, ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_3 - померла (а.с.98).

Як вбачається з особового рахунку НОМЕР_8 , станом на 01 квітня 2019 року склалась заборгованість за послуги з централізованого опалення у розмірі 33 811,55 грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж з централізованого опалення у розмірі 380,12 грн. (а.с.88).

При цьому, на час смерті попереднього власника ОСОБА_3 , тобто, станом на 01 серпня 2016 року сума заборгованості за послуги з централізованого опалення складала 298, 35 грн. грн. та за обслуговування внутрішньобудинкових мереж з централізованого опалення - 5,90 грн. (а.с.88).

23 листопада 2016 року, згідно даті на штемпелі про отримання вхідної кореспонденції, відповідачем ОСОБА_2 було письмово повідомлено позивача день смерті попереднього власника його матері - ОСОБА_3 (а.с.98).

В свою чергу, звертаючись з апеляційною скаргою апелянт вказує, що судове рішення ухвалено без участі ОСОБА_1 та про дату судового засідання її не було повідомлено. Також, апелянт наголошує на тому, що поза увагою суду першої інстанції залишилось те, що інформація щодо об`єму послуг визначена одноособово позивачем в своїх інтересах без погодження із співвласниками будинку. Апелянт просить звернути увагу на те, що мати відповідачів ,яка проживала у квартирі, померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , а тому, на думку апелянта, відповідний договір про надання послуг централізованого опалення був припинений у зв`язку зі смертю сторони за договором. Апелянт не погоджується із розрахунком заборгованості та вказує, що позивачем у незрозумілий спосіб зроблено такий розрахунок із завищенням вартості та кількості наданих послуг, які, як наголошує апелянт, відповідачами не приймалися.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, приходить до висновку про відхилення вказаних доводів апеляційної скарги адже вони спростовуються матеріалами справи та нормами чинного законодавства.

Так, На підставі ст.ст. 67, 68 ЖК України та п. 30 Правил надання послуг по централізованому опаленню, наданню холодної та гарячої води та водовідведення, затверджених Постановою Кабінету Міністрів України від 21.07.2005 року № 630, відповідач зобов`язаний своєчасно, щомісячно вносити плату не лише за квартиру, але й за комунальні послуги, а саме: централізоване опалення за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ч.2 ст.32 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку. У разі наявності засобів обліку оплата комунальних послуг здійснюється виключно на підставі їх показників на кінець розрахункового періоду згідно з умовами договору, крім випадків, передбачених законодавством.

Згідно ст.19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію, а відповідно до ст. 25 вищезазначеного Закону у разі відмови споживача оплачувати споживання теплової енергії, заборгованість стягується в судовому порядку.

Статтею 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Пунктами 1, 2, 4 ч.1 ст.13 Закону України "Про житлово-комунальні послуги" передбачено, що залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: комунальні послуги (централізоване постачання холодної води, централізоване постачання гарячої води, водовідведення (з використанням внутрішньобудинкових систем), газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).

Відповідно до ч.ч.2, 4 ст.1281 ЦК України, кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги , кредитор спадкодавця, який не пред`явив вимоги до спадкоємців, що прийняли спадщину, у строки, встановлені частинами другою і третьою цієї статті, позбавляється права вимоги.

Апеляційний суд звертає увагу на те, що позивач звернувся до спадкоємців відповідачів по справі, із вимогами про стягнення суми заборгованості, нарахованої за час життя ОСОБА_3 після спливу шестимісячного строку, а саме 26.03.2018 р., що підтверджується датою вхідної кореспонденції на заяві про видачу судового наказу (а.с.12).

Тому, враховуючи вищевикладене, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про задоволення позовних вимог до відповідачів за виключенням сум, нарахованих за життя спадкодавця ОСОБА_3 .

Апеляційний суд, відхиляючи доводи апеляційної скарги стосовно відсутності укладеного договору фактично між спадкоємцями та позивачем зазначає наступне.

Відповідно до Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, споживачі можуть відмовитися від отримання послуг з ОСОБА_4 та постачання гарячої води. Відключення споживачів від мереж ЦО та постачання гарячої води здійснюється у порядку, що затверджується центральним органом виконавчої влади з питань житлово-комунального господарства. Самовільне відключення від мереж ЦО та постачання гарячої води забороняється.

Порядок відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води при відмові споживачів від централізованого теплопостачання затверджено наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України від 22 листопада 2005 року № 4. Порядком установлено, що для вирішення питання відключення споживача від мережі ЦО він повинен звернутися до міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мережі (далі - Комісія) з відповідною письмовою заявою. Комісія після вивчення наданих власником документів приймає відповідне рішення, яке оформляється протоколом. При позитивному рішенні заявнику надається перелік організацій, до яких слід звернутися для отримання технічних умов для розробки проекту індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО. Проект індивідуального (автономного) теплопостачання і відокремлення від мережі ЦО виконує проектна або проектно-монтажна організація на підставі договору із заявником. Проект узгоджується з усіма організаціями, які видали технічні умови на підключення будинку до зовнішніх мереж. Відключення приміщень від внутрішньобудинкової мережі ЦО виконується монтажною організацією, яка реалізує проект. По закінченні робіт складається акт про відключення від мережі ЦО і подається заявником до Комісії на затвердження. Після затвердження акта на черговому засіданні Комісії сторони переглядають умови договору про надання послуг з централізованого теплопостачання.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.

Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Відсутність письмово оформленого договору з позивачем не позбавляє відповідача обов`язку оплачувати надані йому послуги.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 квітня 2016 року № 6-2951цс15.

Також, апеляційний суд наголошує на тому, що відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно із ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно із ч.1 та ч.ч.6,7 ст. 81 ЦПК України, Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Так, з апеляційної скарги вбачається, що апелянт не погоджується із наданим позивачем розрахунком заборгованості так як на його думку вказаний розрахунок складено із завищенням вартості наданих послуг.

В свою чергу, при розгляді справи в суді першої інстанції відповідачем не було надано альтернативний розрахунок, в суді апеляційної інстанції такий розрахунок також надано не було.

Тому, виходячи із вищезазначеного, колегія суддів вважає, що наведені доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для скасування оскаржуваного судового рішення відсутні.

Інші доводи апеляційної скарги також не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)

Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Отже, апеляційний суд вважає, що судове рішення ґрунтується на повно та всебічно досліджених матеріалах справи, постановлено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права і підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, тому відповідно до ст. 141 ЦПК України новий розподіл понесених сторонами судових витрат не здійснюється.

На підставі викладеного і керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд ,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Ізмаїльського міськрайонного суду Одеської області від 27 листопада 2019 року по цивільній справі за позовом Комунального підприємства «Теплові мережі Ізмаїлтеплокомуненерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за послуги з централізованого опалення та обслуговування внутрішньобудинкових мереж централізованого опалення залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає,крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Повний текст складено 21 .11.2022 року.

Головуючий суддя Цюра Т.В.

Судді: Гірняк Л.А.

Сегеда С.М.