Житомирський апеляційний суд
Справа №278/2416/21 Головуючий у 1-й інст. Татуйко Є. О.
Категорія 55 Доповідач Трояновська Г. С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючого - судді Трояновської Г.С.

суддів: Павицької Т.М., Миніч Т.І.,

з участю секретаря судового засідання Нестерчук М.Д.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі цивільну справу № 278/2416/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи: Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія Дінеро», приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький Павло Вікторович, приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Євген Михайлович про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2021 року, ухваленого під головуванням судді Татуйка Є.О. в м. Житомирі,

в с т а н о в и в:

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (далі - ТОВ «Вердикт Капітал»), треті особи: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Дінеро» (далі - ТОВ «ФК «Дінеро»), приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Остапенко Є. М. (далі - ПН КМНО Остапенко Є. М.), приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький П. В., про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Позовна заява мотивована тим, що 05 липня 2021 року приватний виконавець виконавчого округу Житомирської області Лужинецький П. В. виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 65974554 щодо стягнення з неї боргу на підставі виконавчого напису, вчиненого 03 червня 2021 року ПН КМНО Остапенком Є. М., зареєстрованого в реєстрі за № 83656. За цим виконавчим написом з неї на користь ТОВ «Вердикт Капітал», якому ТОВ «ФК «Дінеро» відступило право вимоги за договором факторингу від 22 серпня 2019 року № 22-08/19, було стягнуто заборгованість за кредитним договором від 23 січня 2019 року № AG5568705, що виникла з 22 серпня 2019 року по 20 травня 2021 року, в сумі 6 657,01 грн, з яких: 3 000 грн - заборгованість за тілом кредиту; 3 607,01 грн - заборгованість за процентами та комісією; 50 грн - плата за вчинення нотаріальної дії.

Вважає, що виконавчий напис нотаріуса вчинений з порушенням вимог чинного законодавства, на підставі документів, які не підтверджують безспірність заборгованості. Крім того, їй не було повідомлено про вимогу кредитора.

Рішенням Житомирського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2021 року відмовлено у задоволенні позову.

Постановою Житомирського апеляційного суду від 25 травня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Постановою Верховного Суду від 19 жовтня 2022 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Житомирського апеляційного суду скасовано, справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права, порушення норм процесуального права, просила скасувати рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2022 року та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позовних вимог, стягнути з Товариства на її користь витрати по сплаті судового збору в сумі 1089,60грн та витрати на професійну правничу допомогу в сумі 7000 грн. Вказувала, що висновок суду про недоведеність позову є безпідставним. На її думку, суд першої інстанції, при ухваленні оскаржуваного рішення не врахував обставини, якими вона обґрунтовувала позов, не надав їм належної оцінки, не врахував практику Верховного Суду у спірних правовідносинах. В апеляційній скарзі посилалась на постанови Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, Верховного Суду від 29 березня 2019 року у справі №137/1666/16-ц та від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17, згідно яких при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачами документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів; для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Не доведено, що при винесенні виконавчого напису нотаріусом встановлено, що заборгованість є безспірною.

Окрім того, постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 постанову № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» визнано незаконною та нечинною у частині того, що для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості, а тому кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 вказувала, що зазначений кредитний договір не посвідчений нотаріально, вона його не підписувала, а також не отримувала ні від ТОВ «Вердикт Капітал» ні від ТОВ «ФК «Дінеро» жодних листів з вимогою про усунення порушення, у зв`язку з чим була позбавлена можливості знати про наявність заборгованості, оспорити її або ж виконати зобов`язання.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М. видано виконавчий напис, за яким вирішено стягнути із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал», якому ТОВ «ФК «Дінеро» відступлено право вимоги на підставі Договору факторингу №22-08/19 від 22 серпня 2019 року, за кредитним договором № AG5568705 від 23 січня 2019 року, укладеного між ТОВ «ФК «Дінеро» та боржником ОСОБА_1 заборгованість в розмірі 6657,01 гривень, яка складається з 3000 гривень заборгованості за тілом кредиту, 3607,01 гривень заборгованість за відсотками та 50 гривень плати за вчинення нотаріальної дії. Заборгованість за кредитом нарахована за період з 22.08.2019 року по 20.05.2021 року. Строк платежу за кредитним договором настав, боржником допущено прострочення платежів (а.с.9).

Постановою Приватного виконавця виконавчого округу Житомирської області Лужинецького П.В. від 05 липня 2021 року відкрито виконавче провадження №65974554 з виконання вказаного виконавчого напису (а.с.12).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не довела протиправності дій нотаріуса щодо вчинення виконавчого напису, наявності спору щодо нарахованої заборгованості, а також відсутності зобов`язань перед відповідачем. За наданими позивачем документами неможливо встановити такі обставини. При цьому доводи позивача про те, що нотаріусом було досліджено неналежний обсяг документів, не заслуговують на увагу та є голослівними.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції з огляду на таке.

Відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Згідно з частиною першою статті 39 Закону України «Про нотаріат» (далі - Закон), порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом та іншими актами законодавства України.

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктом 3.2 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 визначено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів (далі - Перелік), затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів провадиться стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Для одержання виконавчого напису у цьому випадку подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Кабінету Міністрів України №662 від 26.11.2014 року до Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів внесено зміни, зокрема доповнено пунктом 2 - Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями.

Для одержання виконавчого напису за цим пунктом нотаріусу подаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року «Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», у тому числі в частині доповнення переліку після розділу «Стягнення заборгованості за нотаріально посвідченими договорами» новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Згідно правової позиції, яка викладена Великою палатою Верховного Суду у справі № 826/20084 від 20.06.2018 року, вчинення нотаріусом виконавчого напису за відсутності надання йому особою, яка звертається із відповідною заявою про вчинення виконавчого напису, необхідних оригіналів нотаріальних договорів чи їх дублікатів має наслідком визнання такого виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Верховний Суд у своїй постанові від 12 березня 2020 року у справі № 757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, а надана нотаріусу анкета-заява позичальника не посвідчена нотаріально, отже не могла бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Оскаржений виконавчий напис вчинений нотаріусом 03 червня 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14. Укладений між ТОВ «ФК «Дінеро» та боржником ОСОБА_1 кредитний договір № AG5568705 від 23 січня 2019 року, який був наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Окрім того відповідач не спростував доводи позивача про те, що для вчинення оскаржуваного виконавчого напису нотаріусу було подано лише кредитний договір від 23 січня 2019 року № AG5568705 та договір факторингу від 22 серпня 2019 року № 22-08/19, які не підтверджують безспірності заборгованості.

Відповідач не надав доказів чим саме підтверджувалася заборгованість ОСОБА_1 перед ТОВ «Вердикт Капітал» за вказаним кредитним договором на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису, тобто, чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису, як це визначено у правових висновках, викладених в постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 02 липня 2019 року у справі № 916/3006/17.

З урахуванням наведеного апеляційний суд дійшов висновку, що виконавчий напис вчинений нотаріусом без достатніх правових підстав, що тягне за собою визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

При вирішенні спору суд першої інстанції неповно з`ясував обставини справи, не врахував вимоги закону, якими врегульовано порядок та підстави вчинення виконавчого напису нотаріусом, тому безпідставно відмовив у позові ОСОБА_1 про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За наведених обставин, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню на підставі положень ч.1 ст.376 ЦПК України з ухваленням нового судового рішення про задоволення позову.

Щодо судових витрат.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на свою користь витрати зі сплати судового збору 1089грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 грн, понесені у зв`язку з розглядом справи в суді апеляційної інстанції.

В касаційній скарзі ОСОБА_1 просила стягнути з ТОВ «Вердикт Капітал» на свою користь витрати зі сплати судового збору в розмірі 1 816 грн та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5 000 грн, понесені у зв`язку переглядом справи в суді касаційної інстанції.

Судові витрати, в тому числі понесені сторонами у зв`язку з розглядом справи в суді касаційної інстанції, підлягають розподілу за результатами нового розгляду справи судом апеляційної інстанції та ухвалення остаточного рішення по суті спору, тобто за загальними правилами розподілу судових витрат.

Згідно з частиною першою, пунктом 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконання робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Частиною 4 ст.137 ЦПК України також передбачено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5 ст. 137 ЦПК України).

Відповідно до ч.6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частинами першоютретьою, тринадцятою статі 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову на відповідача; 2) у разі відмови в позові на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. При вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися. Якщо суд касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Матеріалами справи підтверджено, що позов задоволено в повному обсязі, а тому з відповідача на користь позивача підлягає стягненню 4086 грн судового збору, понесеного позивачем та документально підтвердженого, а саме 908 грн. в суді першої інстанції (а.с.1), 1362грн. в суді апеляційної інстанції (а.с.111), 1816грн.- в суді касаційної інстанції (а.с.152).

Доказів понесених витрат на надання правничої допомоги в суді першої та апеляційної інстанції матеріали справи не містять.

До касаційної скарги надано договір №15/06/22 про надання правничої допомоги від 15 червня 2022 року, укладений між позивачем та адвокатом Сероветником О.А.(а.с.142-143), акт наданих послуг від 23.06.2022 (а.с.144), детальний опис робіт, виконаних адвокатом (а.с.145), відповідно до яких розмір гонорару адвоката за підготовку касаційної скарги, що включає вивчення та аналіз матеріалів справи, вивчення судової практики, вивчення оскаржуваного рішення, консультації становить 5 000грн.

Представник відповідача подав клопотання про зменшення витрат на правничу допомогу, посилаючись на те, що розмір правничої допомоги значно перевищує розмір середньої заробітної плати в регіоні за один робочий день.

Проте, враховуючи фактичний обсяг наданих позивачу юридичних послуг, час, витрачений адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг), колегія суддів вважає що наявні законні підстави стягнення з відповідача на користь позивача витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000 грн.

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Рішення Житомирського районного суду Житомирської області від 08 грудня 2021 року скасувати, ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис, вчинений 03 червня 2021 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Остапенком Є.М., зареєстрований в реєстрі за №83656, про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" заборгованості у розмірі 6 657,01 гривень.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "Вердикт Капітал" (вул. Кудрявський Узвіз, 5-Б м. Київ,04053, Код ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) судовий збір в розмірі 4 086 гривень та витрати на правничу допомогу в розмірі 5 000 гривень.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і з цього дня може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий Судді: