РІШЕННЯ

Іменем України

15.11.2022 року м. Львів

Франківський районний суд м. Львова у складі:

головуючого судді Кузь В.Я.

за участю секретаря судових засідань Савченко А.К.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, - Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми та встановлення способу участі батька у вихованні дітей, -

встановив:

Позивач звернувся в суд з позщовною заявою до ОСОБА_2 про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми та встановлення способу участі батька у вихованні дітей. В обгрунтування позовних вимог покликається на те, що 02 червня 2012 року між ним, позивачем, та відповідачкою укладено шлюб, про що Франківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Львівського міського управління юстиції зроблено відповідний актовий запис №209. Від цього шлюбу у них з відповідачем народилось двоє дітей, а саме донька - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та син - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 04.10.2019р. Франківським районним судом м. Львова ухвалено рішення про розірвання шлюбу між сторонами. Після того як ним, позивачем, було подано в суд позов про розірвання шлюбу, відповідачка почала чинити перешкоди в спілкуванні батька з дітьми. 04.06.2019р. Франківською районною адміністрацією Львівської міської ради видано розпорядження №325, відповідно до якого встановлено йому, позивачу, дні та години зустрічей з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а саме перша, третя, п`ята субота місяця з 10.00 години до 13.00 години; друга, четверта, п`ята неділя місяця з 10.00 години до 13.00 години; день народження тата, державні, релігійні свята з 10.00 години до 13.00 години, зобов`язано ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька з дітьми. Роз`яснено сторонам що розірвання шлюбу між батьками та проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав та не звільняє від обов`язків щодо дітей, а також роз`яснено про можливість звернення до суду у випадку невиконання цього рішення. Однак, не дивлячись на наявність вказаного вище розпорядження, відповідач продовжує чинити перешкоди батьку в його спілкуванні з дітьми. При цьому, враховуючи що він, позивач фактично проживає в місті Києві, такі перешкоди відповідачем в побаченнях позивача з дітьми, створює значні фінансові втрати для нього, адже приїхавши у встановлений час він надіється на те, що побачить та поспілкується зі своїми дітьми. Таким чином, він бачить своїх дітей дуже рідко. За останні 5 місяців йому вдалось побачити своїх дітей лише один раз. Зважаючи на викладене, просить зобов`язати відповідачку усунути перешкоди у його спілкуванні з дітьми та встановити спосіб участі батька у вихованні дітей без участі матері шляхом встановлення графіку побачень, а саме перша, третя, п`ята субота місяця з 10.00 години до 13.00 години; друга, четверта, п`ята неділя місяця з 10.00 години до 13.00 години; день народження тата, державні, релігійні свята з 10.00 години до 13.00 години.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 27.07.2021 року провадження у справі відкрито та справу призначено до підготовчого засідання.

У відзиві на позовну заяву представник відповідачки не погоджується з позовною заявою, вважає її необгрунтованою, а викладені в ній вимоги такими, що не відповідають чинному законодавству України. Зазначає, що позивач живе та працює в м. Києві, приїжджає 3-4 рази на рік для побачення з дітьми, не попереджаючи її, відповідачку, про свій приїзд, та при побаченні поводить себе агресивно. Вказує, що 07.07.2018р. подано заяву до Франківського відділу поліції ГУ НП у Л/о щодо її побиття позивачем. Психологом за наслідками проведеної консультації складено висновок про те, що донька ОСОБА_3 стала свідком конфліктів між батьками, розділяє емоції матері по відношенню до батька, які матір відкрито виражає. Окрім цього, при спільному проживанні з відповідачкою та дітьми позивач доволяв собі неприпустиму поведінку - перебувати у стані алкогольного сп"яніння при дитині, що підтверджується фотографіями, долученими до матеріалів справи. Звертає увагу суду на наявність судових спорів щодо стягнення додаткових витрат на малолітніх дітей та стягнення грошових коштів. Відтак, просить суд прийняти рішення про зменшення кількості зустрічей позивача з дітьми до двох разів на місцяь та призначити такі зустрічі лише в присутності відповідачки з огляду на агресивну поведінку позивача, негативні відносини із старшою дитиною та абсолютне незнання поведінки, вподобань та особливостей спільних дітей.

Ухвалою Франківського районного суду м.Львова від 03.12.2021 року закрито підготовче провадження та призначено до судового розгляду по суті цивільну справу.

В чергове судове засідання учасники судового процесу не прибули, про причини неявки суд не повідомили, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце розгляду справи. Позивач подав заяву про розгляд справи за йогго відсутності, позовні вимоги підтримує в повному обсязі, просить позов задоволити.

У відповідності до вимог п.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання усіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали цивільної справи, заслухавши надані раніше у судовому засіданні пояснення учасників судового процесу та свідків, суд приходить до наступного.

За ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до частин першої та другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Судом встановлено, що рішенням Франківського районного суду м. Львова від 04.10.2019р. у справі №465/4159/18 шлюб між позивачем та відповідачкою, в якому вони перебували з 2012 року, розірвано.

Згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , позивач та відповідачка є батьками доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , згідно копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 .

Відповідно до розпорядження Франківської районної адміністрації Львівської міської ради від 04.06.2019р. №325, позивачу ОСОБА_1 встановлено дні та години зустрічей з дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , а саме перша, третя, п"ята субота місяця з 10.00 год. до 13.00 год., друга, четверта та п"ята неділя місяця з 10.00 год. до 13.00 год., день народження тата, державні, релігійні свята з 10.00 год. до 13.00 год.

Крім того, даним розпорядженням зобов"язано відповідачку ОСОБА_2 не перешкоджати зустрічам та спілкуванню батька з дітьми.

Частиною 1 статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч.1, 2 ст.15 Закону України «Про охорону дитинства», дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

За ч.1 ст.3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою Верховної Ради Української РСР від 27 лютого 1991 року № 789-XII, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статей 18, 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Дотримуючись рівноваги між інтересами дитини та рівними правами батьків щодо спілкування з дитиною, особлива увага має бути приділена найважливішим інтересам дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (Рішення Європейського суду з прав людини від 07.12.2006 року по справі «Хант проти України»).

Відповідно до ч.8 ст.7 Сімейного Кодексу України, регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини.

Статтею 141 Сімейного Кодексу України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 статті 157 цього Кодексу.

У відповідності до ст. 153 Сімейного кодексу України, мати, батько та дитина мають право на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Згідно ч. 1-3 ст. 157 Сімейного кодексу України, питання виховання дитини вирішується батьками спільно, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою цієї статті. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому із батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Позивачем до позовної заяви долучено ряд документів, зокрема, довідки про результати проведення перевірки за зверненнями у Франківський відділ поліції ГУ НП у Львівській області за період 2019 року.

Зокрема, відповідно до довідки про результати проведення перевірки від 02.04.2021р. за заявою позивача ОСОБА_1 щодо непорозуміння між позивачем та відповідачкою, а відтак і не можливості зустрічей з дітьми, інформація знайшла своє підтвердження та зі сторонами проведено профілактичну бесіду.

Поряд з цим, до відзиву на позовну заяву представником відповідачки долучено копії заяв у Франківський відділ поліції ГУ НП у Львівській області за період 2019 року, які свідчать про наявний кофлікт між позивачем та відповідачкою.

Відтак, зважаючи на подані стороною позивача та стороною відповідача копії документів, суд вважає встановленим факт наявності конфлікту у відносинах між позивачем та відповідачкою, зокрема, який стосується порядку спілкування та виховання спільних дітей.

При цьому, суд враховує, що в матеріалах справи відсутні та такі не подані сторонами, докази, що свідчать про наявність справ про адміністративне правопорушення чи кримінальних проваджень, зокрема вчинення домашнього насильства чи невиконання батьками обов"язків щодо виховання дитини, несплати аліментів.

Суд не може взяти до уваги висновок психолога від 05.10.2021р. щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який міститься в матерілах справи, оскільки такий носить консультаційний характер, містить в собі припущення, та певні обставини конфлікту між позивачем та відповідачкою.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 159 Сімейного кодексу України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Суд при розгляді справи також приймає до уваги практику рішень ЄСПЛ, а саме: справа «М.С. проти України», в якій зазначено, що безсумнівно, врахування того, що слугує найкращим інтересам дитини, має вирішальне значення в кожній справі такого типу (справа «Ельшольц проти Німеччини»); справа «Нойлінґер і Шурук проти Швейцарії, в якій зазначається, що в усіх рішеннях щодо дітей мають переважати їхні найкращі інтереси.

При визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, в найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки з сім`єю, окрім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або явно дисфункціональна; і по-друге, в найкращих інтересах дитини забезпечити її розвиток в безпечному, надійному і стабільному середовищі та в середовищі, що не є дисфункціональним (справа «Мамчур проти України»).

Суд вважає, що між тим з батьків, хто проживає окремо, і дитиною повинен існувати постійний, систематичний контакт. Таке спілкування буде сприяти повноцінному вихованню дитини, його розвитку, оскільки спілкування дітей з батьками, а батьків зі своїми дітьми, служить задоволенню життєво важливих потреб дитини.

З наданих суду доказів вбачається, що участь позивача ОСОБА_1 , який прагне спілкуватися з своїми дітьми, підтримувати родинні стосунки, приймати участь у їх вихованні, є доцільною, а тому позов необхідно задовольнити.

Так, стаття 141 Сімейного кодексу України передбачає рівні права та обов`язки матері і батька щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.

Згідно ст.150 Сімейного кодексу України, батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. А відповідно до статті 157 цього кодексу, той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.

Батько, який проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має беззаперечне право на особисте спілкування з дитиною, враховуючи його ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків, прихильність дитини до батька, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Мати, яка проживає разом з дитиною, не має права перешкоджати батьку спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не має негативного впливу на нормальний розвиток дитини.

Стандарт доказування, тобто ступінь доведеності обставин справи сторонами є питанням досить складним для Суду, яке він вирішує у кожній справі окремо. Загальне правило, сформульоване у рішенні по справі Ireland v. the United Kingdom (5310/71, § 161, 18 January 1978) наступним чином: оцінюючи докази Суд застосовуватиме стандарт доказування «поза розумним сумнівом», але додає, що такий доказ може слідувати з співіснування достатньо сильних, чітких та узгоджених припущень або інших схожих неспростованих презумпцій факту. В цьому контексті поведінка Сторін при отриманні доказу також приймається до уваги.

Суд наголошує, що переконливість кожного доказу доводиться у змагальній процедурі безпосередньо перед тим складом суду, який дає цьому доказу юридично значущу оцінку.

Згідно ч.ч. 1, 3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанова Верховного Суду від 02 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17).

Європейський суд з прав людини зауважує, що принцип «процесуальної рівності сторін» передбачає, що у випадку спору, який стосується приватних інтересів, кожна зі сторін повинна мати розумну можливість представити свою справу, включаючи докази, в умовах, які не ставлять цю сторону в істотно більш несприятливе становище стосовно протилежної сторони (DOMBO BEHEER B.V. v. THE NETHERLANDS, № 14448/88, § 33, ЄСПЛ, від 27 жовтня 1993 року).

Відповідно до ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ст.263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Пунктом 2 Постанови пленуму Верховного суду України № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі» зроблено визначення, що обґрунтованим визнається рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, які були досліджені в судовому засіданні і які відповідають вимогам закону про їх належність та допустимість, або обставин, що не підлягають доказуванню, а також якщо рішення містить вичерпні висновки суду, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи.

Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення ЄСПЛ від 18 липня 2006 року № 63566/00 «Проніна проти України (Pronina v. Ukraine)», § 23).

На підставі викладеного, керуючись статями 43 44, 49; 259, 263 - 265, 293-295, 315-316 ЦПК України, суд,

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , з участю третьої особи, - Органу опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради про усунення перешкод у спілкуванні батька з дітьми та встановлення способу участі батька у вихованні дітей - задоволити.

Зобов`язати ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) не чинити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ) перешкоди у спілкуванні з його малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ,

Визначити ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_4 ), для участі у вихованні та спілкуванні з його малолітніми дітьми ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , такі способи: систематичні побачення; можливість спільного відпочинку без участі матері ОСОБА_2 :

- перша, третя, п`ята субота місяця з 10.00 години до 13.00 години;

- друга, четверта, п`ята неділя місяця з 10.00 години до 13.00 години;

- день народження тата, державні, релігійні свята з 10.00 години до 13.00 години.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного його тексту до Львівського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_3 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ;

Третя особа: Орган опіки та піклування Франківської районної адміністрації Львівської міської ради, юридична адреса: м. Львів, вул. Генерала Чупринки 85, .

Суддя В. Кузь