Справа № 462/5034/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 грудня 2022 року Залізничний районний суд м.Львова у складі:

головуючого судді Палюх Н.М.

при секретарі Демидюк О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Львові справу за позовом ОСОБА_1 до Львівської міської ради, Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради про визнання права користування квартирою,

в с т а н о в и в:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому, після уточнення позовних вимог, просить визнати за ним право користування квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Свої позовні вимоги мотивує тим, що він з 05.02.1971 по сьогодні проживає за адресою: АДРЕСА_1 . Основним квартиронаймачем даної квартири був вітчим позивача ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 та матір вітчима ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після смерті вітчима та бабусі позивач залишився проживати у вказаній квартирі. В подальшому ОСОБА_1 звернувся до Залізничної районної адміністрації Львівської міської ради із заявою про зміну договору житлового найму квартири, однак у відповідь на це ЗРА ЛМР листом від 09.08.2022 відмовила йому у зміні договору найму, оскільки у позивача відсутня завірена копія документу, який підтверджує родинний зв`язок з попереднім квартиронаймачем, а саме не надано завірену копію свідоцтва про народження ОСОБА_2 . Зазначає, що позивач ОСОБА_1 є сином ОСОБА_4 , яка була дружиною ОСОБА_2 , який, в свою чергу, є вітчимом позивача. На звернення ОСОБА_1 до Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з метою отримання копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 йому було в усному порядку відмовлено, оскільки ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , народився на території російської федерації. Зважаючи на те, що визнання за позивачем права користування квартирою АДРЕСА_2 є достатньою мірою, яка відновлює його права і є достатнім для звернення до відповідачів з питанням укладення договору житлового найму, просить позов задоволити.

В судове засідання представник позивача не з`явився, проте подав до суду заяву, в якій просить позов задовольнити та розглядати справу без його участі.

Представники відповідачів в судове засідання не з`явилися, проте подали до суду заяви, в яких просили розглядати справу без їх участі.

Дослідивши матеріали справи, суд прийшов до висновку, що позов підлягає до задоволення з наступних підстав.

Згідно ст. ст. 15, 16 ЦК України, ст. 3 ЦПК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних прав, свобод чи інтересів у спосіб, передбачений законом або договором.

Статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та іншими міжнародно-правовими документами про права людини закріплено право на повагу до житла.

У статті 47 Конституції України передбачено, що кожен має право на житло. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла, інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Судом встановлено, що позивач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 05.02.1971 зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою з місця проживання ЛКП «Сигнівка» /а.с. 6/.

Судом також встановлено, що 13.12.1968 на вказану квартиру Виконкомом Львівської міської ради депутатів трудящих був виданий ордер №04405 на ім`я ОСОБА_3 . Згідно ордера сім`я ОСОБА_3 складається з двох осіб: основний квартиронаймач ОСОБА_3 та її син ОСОБА_2 /а.с. 7/.

Згідно витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян про державну реєстрацію шлюбу щодо підтвердження дошлюбного прізвища 12.06.1970 Залізничним відділом державної реєстрації актів цивільного стану реєстраційної служби Львівського міського управління юстиції був зареєстрований шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 /а.с. 12-13/.

Як вбачається з свідоцтва про народження позивача ОСОБА_1 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 є його матір`ю /а.с. 11/.

26 січня 1985 року ОСОБА_3 , яка була основним квартиронаймачем, померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 9/.

ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_2 , який перебував у шлюбі з матір`ю позивача - ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про смерть /а.с. 8/.

У звязку із смертю основного квартиронаймача ОСОБА_3 та її сина ОСОБА_2 позивач звернувся до ЗРА ЛМР із заявою щодо зміни договору найму квартири АДРЕСА_2 . Проте листом від 09.08.2022 йому було відмовлено у задоволенні його вимог. Дана відмова обгрунтована тим, що у ОСОБА_1 відсутні завірені копії документів, які підтверджують родинний зв`язок з попереднім квартиронаймачем, а саме не надано завіреної копії свідоцтва про народження ОСОБА_2 /а.с. 10/.

Частинами 4 та 5 ст.9 Житлового кодексу України передбачено, що ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом. Житлові права охороняються законом, за винятком випадків, коли вони здійснюються в суперечності з призначенням цих прав чи з порушенням прав інших громадян або прав державних і громадських об`єднань.

Відповідно до ст. 18 Житлового кодексу України управління житловим фондом здійснюється власником або уповноваженим ним органом у межах, визначених власником.

Відповідно до ст. 52 Житлового кодексу України жилі приміщення в будинках відомчого житлового фонду надаються громадянам за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету підприємства, установи, організації, затвердженим виконавчим комітетом районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради, а у випадках, передбачених Кабінетом Міністрів України, - за спільним рішенням адміністрації і профспілкового комітету з наступним повідомленням виконавчому комітетові відповідної ради про надання жилих приміщень для заселення.

Згідно ст. 58 Житлового кодексу України на підставі рішення про надання жилого приміщення в будинку державного або громадського житлового фонду виконавчий комітет районної, міської, районної в місті, селищної, сільської ради видає громадянинові ордер, який є єдиною підставою для вселення в надане жиле приміщення.

Відповідно до ст. 61 Житлового кодексу України користування жилим приміщенням у будинках державного і громадського житлового фонду здійснюється відповідно до договору найму жилого приміщення. Договір найму жилого приміщення в будинках державного і громадського житлового фонду укладається в письмовій формі на підставі ордера на жиле приміщення між наймодавцем - житлово-експлуатаційною організацією (а в разі її відсутності - відповідним підприємством, установою, організацією) і наймачем - громадянином, на ім`я якого видано ордер.

Відповідно до ст. 64 ЖК України, члени сім`ї наймача, які проживають разом з ним, користуються нарівні з наймачем усіма правами і несуть усі обов`язки, що випливають з договору найму жилого приміщення. Повнолітні члени сім`ї несуть солідарну з наймачем майнову відповідальність за зобов`язаннями, що випливають із зазначеного договору. До членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Якщо особи, зазначені в частині другій цієї статті, перестали бути членами сім`ї наймача, але продовжують проживати в займаному жилому приміщенні, вони мають такі ж права і обов`язки, як наймач та члени його сім`ї.

Згідно ст. 65 ЖК України, наймач вправі в установленому порядку за письмовою згодою всіх членів сім`ї, які проживають разом з ним, вселити в займане ним жиле приміщення свою дружину, дітей, батьків, а також інших осіб. На вселення до батьків їх неповнолітніх дітей зазначеної згоди не потрібно. Особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням.

Згідно ст. 106 ЖК України, повнолітній член сім`ї наймача вправі за згодою наймача та інших членів сім`ї, які проживають разом з ним, вимагати визнання його наймачем за раніше укладеним договором найму жилого приміщення замість попереднього наймача. Таке ж право у разі смерті наймача або втрати ним права на жиле приміщення належить будь-якому членові сім`ї наймача.

Приписами ст. 4 ЦПК України зазначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частиною першою ст. 55 Конституції України визначено, що права і свободи людини і громадянина захищаються судом.

Кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.

Рішенням ЄСПЛ у справі «Прокопович проти Росії» № 58255/00 встановлено, що тривалий час проживання особи в житлі, незалежно від його правового режиму, є достатньою підставою для того, щоб вважати відповідне житло належним такій особі в розумінні статті 8 Конвенції, а тому наступне виселення її з відповідного житла є невиправданим втручанням в приватну сферу особи, порушенням прав на повагу до житла.

Відповідно до правової позиції, висловленої Верховним Судом України у постанові від 11 липня 2012 року № 6-60цс12, у осіб, які вселилися до наймача, виникають усі права й обов`язки за договором найму жилого приміщення, якщо особи постійно проживали разом із наймачем і вели з ним спільне господарство та були визнані членами сім`ї наймача (частини перша та друга статті 64 ЖК Української РСР). Крім того, особи, що вселилися в жиле приміщення як члени сім`ї наймача, набувають рівного з іншими членами сім`ї права користування жилим приміщенням, якщо при вселенні між цими особами, наймачем та членами його сім`ї, які проживають з ним, не було іншої угоди про порядок користування жилим приміщенням (частина друга статті 65 ЖК Української РСР).

Таким чином, судом встановлено, що позивач був членом сім`ї померлого наймача квартири АДРЕСА_2 , з 1971 року він постійно проживає у вищевказаній квартирі, а тому має законне право на користування нею.

З огляду на наведене, та на підставі належних та допустимих доказів, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання права користування квартирою АДРЕСА_2 є підставними і підлягають задоволенню.

На підставі наведеного та керуючись ст.ст.12, 81, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в:

Позов задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 право користування квартирою АДРЕСА_2 .

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .

Відповідач: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, , знаходиться за адресою: м.Львів, вул. Виговського, 34.

Відповідач: Львівська міська рада, , знаходиться за адресою: м.Львів, пл. Ринок, 1.

Суддя: