Справа № 754/4245/18
У Х В А Л А

Іменем України

18 листопада 2022 року Деснянський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Панченко О.М.

за участю секретаря судового засідання - Богослов Ю.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві заяву подану державним виконавцем Деснянського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Петросовою-Гривнак Оксаною Володимирівною про встановлення способу виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018, -

В С Т А Н О В И В:

17.12.2018 року Деснянським районним судом м. Києва було ухвалено рішення про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П., третя особа: ОСОБА_3 про витребування майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав. Витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.11.2015 № 26563472 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П., а також вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі.

28.10.2022 року державний виконавець Деснянського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Петросова-Гривнак О.В. звернулася до суду з заявою про встановлення способу виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018. В обґрунтування підстав звернення до суду з даною заявою державний виконавець посилається на те, що рішенням суду від 17.12.2018 постановлено про витребування від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_1 є власником вказаної вище квартири, але фактично не може розпоряджатися нею та не може здійснювати всіх прав як власник квартири, оскільки ОСОБА_2 перешкоджає виконанню рішення суду щодо передачі квартири ОСОБА_1 , а саме поняття «витребування» не дає державному виконавцю чітких вказівок, яким саме чином вищевказану квартиру має бути витребувано.

Згідно протоколу передачі судової справи раніше визначеному складу суду від 28.10.2022 дану заяву про встановлення способу виконання рішення передано для розгляду судді Панченко О.М.

Представником ОСОБА_1 - адвокатом Вареником А.М. до суду було подано пояснення щодо заяви державного виконавця, у яких було зазначено, що для реального виконання рішення суду необхідно встановити спосіб його виконання, конкретизувавши його, оскільки за відсутності цієї конкретизації у державного виконавця існують складнощі з його виконанням, що унеможливлює належний захист прав ОСОБА_1 , оскільки рішення судів, ухвалені на її користь, реально не виконуються і її права досі не поновлені.

Учасники судового процесу в судове засідання не з`явилися, причини їх неявки суду не відомі, про день, час та місце розгляду заяви повідомлялися судом належним чином.

Дослідивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

Судом встановлено, що рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 було задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Витребувано від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Скасовано рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 28.11.2015 № 26563472 приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Ковальчука С.П. А також, вирішено питання щодо розподілу судових витрат по справі (а.с. 64-72).

Постановою колегії суддів Київського апеляційного суду від 14.03.2019 апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 залишено без змін (а.с. 111-116).

Постановою колегії суддів Верховного Суду від 10.06.2020 касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 та постанову Київського апеляційного суду від 14.03.2019 залишено без змін (а.с. 154-157).

23.04.2019 на виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 позивачу у справі - ОСОБА_1 було видано виконавчі листи.

26.01.2021 державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Федорченком Р.А. було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 64192014.

19.05.2021 державним виконавцем Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Ю.А. було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64192014.

Ухвалою Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2021 було частково задоволено скаргу ОСОБА_1 на рішення, дії, бездіяльність державного виконавця Деснянського РВ ДВС у місті Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Ю.А. та скасовано постанову державного виконавця Деснянського районного відділу Державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції Пічкур Ю.А. від 19.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 64192014.

Постановою Апеляційного суду м. Києва від 07.06.2022 було частково задоволено апеляційні скарги державного виконавця Деснянського РВ ДВС у м. Києві ЦМРУ Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Ю.А. та ОСОБА_2. Ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2021 було скасовано в частині відмови у задоволенні скарги ОСОБА_1 щодо визнання неправомірними дій державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Ю.А. та ухвалено в цій частині нове судове рішення, яким визнано неправомірними дії державного виконавця Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Пічкур Ю.А. щодо винесення постанови від 19.05.2021 про закінчення виконавчого провадження ВП № 64192014, а в іншій частині ухвалу залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 28.10.2022 було касаційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення, а ухвалу Деснянського районного суду м. Києва від 10.12.2021 в частині, яка не була скасована під час апеляційного перегляду та постанову Київського апеляційного суду від 07.06.2022 залишено без змін.

У постанові Верховного Суду від 28.10.2022 зазначено наступне.

У постановах від 30 травня 2018 року та від 14 січня 2020 року у справі № 2-690/11, від 13 листопада 2019 року у справі № 314/738/15-ц, Верховний Суд дійшов висновку, що судове рішення про витребування нерухомого майна повинно виконуватись державним виконавцем в порядку пункту 3 частини першої статті 10 та статті 60 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому поняття «витребування» відповідає поняттю «вилучення та передача предметів», вказаному у пункті 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» у переліку заходів примусового виконання рішення.

Згідно із висновками Верховного Суду у постанові від 08 червня 2022 року в справі № 369/13690/20 рішення про витребування нерухомого майна з чужого незаконного володіння підлягає примусовому виконанню у порядку, передбаченому статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», шляхом вилучення майна у боржника і передачі стягувачу предметів, вказаних у рішенні. Зазначення у судовому рішенні (виконавчому листі) про витребування майна та зобов`язання передати його власнику, не може свідчити що таке рішення підлягає виконанню як рішення немайнового характеру, оскільки його виконання передбачає вчинення виконавцем дій щодо вилучення майна у боржника і передачі його стягувачу, а не обмежується лише діями виконавця щодо перевірки виконання рішення боржником.

Рішенням Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року, яке набрало законної сили, витребувано у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру, у зв`язку з чим виконання такого рішення, згідно із вищенаведеними висновками Верховного Суду, передбачало вчинення державним виконавцем дій, передбачених пунктом 3 частини першої статті 10 та статті 60 Закону України «Про виконавче провадження», а не обмежувалось лише перевіркою виконання рішення боржником, що спростовує доводи наведені у касаційній скарзі.

Таким чином, правильним є висновок апеляційного суду про те, що рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17 грудня 2018 року підлягало примусовому виконанню у порядку, передбаченому статтею 60 Закону України «Про виконавче провадження», шляхом вилучення майна у боржника, передачі його стягувачу та складення відповідного акту, а за відсутності таких дій закінчення виконавчого провадження у зв`язку із фактичним виконанням в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом (пункт 9 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження») буде передчасним.

Пунктом 3 частини першої статті 10 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що одним із заходів примусового виконання рішень є вилучення в боржника і передача стягувачу предметів, зазначених у рішенні.

Відповідно до частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» під час виконання рішень про передачу стягувачу предметів, зазначених у виконавчому документі, виконавець вилучає такі предмети у боржника і передає їх стягувачу, про що складає акт передачі. У разі знищення предмета, що мав бути переданий стягувачу в натурі, виконавець складає акт про неможливість виконання рішення, що є підставою для закінчення виконавчого провадження, а в разі встановлення факту відсутності предмета, що мав бути переданий стягувачу, повертає виконавчий документ стягувачу.

Частиною першою статті 397 ЦК України передбачено, що володільцем чужого майна є особа, яка фактично тримає його у себе.

При цьому володільцем майна ОСОБА_1 станом на сьогоднішній день досі є ОСОБА_2 , оскільки спірну квартиру він все ще «фактично тримає у себе» і тому ОСОБА_1 не може вважатись її володільцем до того моменту, поки вона не зможе «фактично тримати її у себе» як це передбачено ЦК України, а відтак рішення суду від 17.12.2018 все ще не може вважатись виконаним чим продовжують порушуватись законні права ОСОБА_1 щодо належного їй майна.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

У справі "Горнсбі проти Греції" Суд зазначив, що виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватись як складова частина судового розгляду. Здійснення права на звернення до суду з позовом стосовно його прав та обов`язків цивільного характеру було б ілюзорним, якби внутрішня правова система допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося б на шкоду однієї зі сторін. Крім того, невиконання рішення є втручанням у право на мирне володіння майном, гарантоване ст. 1 Першого протоколу до Конвенції.

Слід зазначити, що наявність самого лише рішення суду недостатньо для досягнення мети, задля якої особи звертаються до системи правосуддя - захисту порушених прав і свобод. Тому виконання рішення суду є чи не головним і найвагомішим показником реального та належного захисту порушених прав, свобод та інтересів особи і невід`ємною складовою права на справедливий суд.

Пунктом 10 частини третьої статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право звертатися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою (поданням) про встановлення чи зміну порядку і способу виконання рішення.

У частині третій статті 33 Закону України «Про виконавче провадження» зазначено, що за наявності обставин, що ускладнюють виконання судового рішення або роблять його неможливим, сторони, а також виконавець за заявою сторін або державний виконавець з власної ініціативи у випадку, передбаченому Законом України "Про гарантії держави щодо виконання судових рішень", мають право звернутися до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції, із заявою про встановлення або зміну способу і порядку виконання рішення.

Відповідно до частин першої та третьої статті 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання.

Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Виходячи з вимог статті 435 ЦПК України встановлення або зміна способу виконання судового рішення може бути застосовано судом лише у виключних випадках, що істотно ускладнюють виконання рішення суду, оскільки рішення суду підлягає обов`язковому виконанню у повній мірі в строк і порядок, передбачений чинним законодавством.

Підставою для застосування вказаних норм є виняткові обставини, які перешкоджають належному виконанню рішення суду, ускладнюють його виконання або роблять неможливим.

Статтею 129 Конституції України встановлено, що судове рішення є обов`язковим для виконання.

Відповідно до позиції Верховного Суду, висловленої в постанові від 30 жовтня 2019 року в справі № 2-1230/11/ провадження № 61-33465 св18 / системний аналіз наведених норм свідчить про те, що при вирішенні заяви державного виконавця чи сторони про відстрочку або розстрочку виконання рішення, встановлення або зміну способу й порядку його виконання суду потрібно мати на увазі, що їх задоволення можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає виходячи з особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення (хвороба боржника або членів його сім`ї, відсутність у нього майна, яке за рішенням суду має бути передане стягувачу, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

Таким чином, для реального виконання рішення суду необхідно встановити спосіб його виконання, конкретизувавши його, оскільки за відсутності цієї конкретизації у державного виконавця існують складнощі з його виконанням, що унеможливлює належний захист прав ОСОБА_1 , оскільки рішення судів, ухвалені на її користь, реально не виконуються і її права досі не поновлені.

Вилучення квартири за адресою: АДРЕСА_1 , у ОСОБА_2 та передача її ОСОБА_1 за актом передачі відповідно до положень частини першої статті 60 Закону України «Про виконавче провадження» для того, щоб ОСОБА_1 могла вважатись володільцем цієї квартири, оскільки станом на сьогоднішній день її володільцем в контексті частини першої статті 397 ЦК України є ОСОБА_2 , можливе лише за умови припинення тримання у себе цієї квартири ОСОБА_2 .

Таке припинення можливе лише за умови виселення з квартири за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 , оскільки передача цієї квартири ОСОБА_1 є неможливою за умови подальшого перебування у ній ОСОБА_2 через те, що її одноособовим володільцем має бути лише ОСОБА_1 , а продовження перебування у квартирі і ОСОБА_2 не створить для неї право володіння та рішення Деснянського районного суду міста Києва від 17.12.2018 не буде вважатись виконаним.

Отже, витребування квартири у ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 є нерозривно пов`язаним з його виселенням з цієї квартири.

При цьому, норми ЦПК України не передбачають пред`явлення вимог до невизначеного кола осіб та покладення судом обов`язків на невизначене коло осіб, тому вимога про виселення інших осіб, які не є учасниками справи та сторонами виконавчого провадження, задоволенню не підлягає.

З огляду на викладене вище, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви державного виконавця Деснянського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) про встановлення способу виконання рішення суду.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В :

Заяву, подану державним виконавцем Деснянського РВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) Петросовою-Гривнак Оксаною Володимирівною про встановлення способу виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , приватного нотаріуса КМНО Ковальчука Сергія Павловича, третя особа: ОСОБА_3 про витребування майна та скасування рішення про державну реєстрацію прав, - задовольнити частково.

Встановити спосіб виконання рішення Деснянського районного суду м. Києва від 17.12.2018 у справі № 754/4245/18 в частині витребування від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , наступним чином: витребувати від ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом виселення з неї ОСОБА_2 .

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня проголошення.

Головуючий: О.М. Панченко