ЄУН № 337/1808/22
Провадження № 2/337/1401/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Ширіної С.А.,

за участю секретаря -Бикової С.Б.,

прокурора Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя

Запорізької області - Ткаченко А.А.,

представника Запорізької міської ради - Дитяткової А.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжя цивільну справу за позовом Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та витребування майна, -

ВСТАНОВИВ:

Заступник керівника Дніпровської окружної прокуратури м.Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та витребування майна, мотивуючи свої вимоги тим, що розпорядженням голови Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради від 17.02.2006 № 320р «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1 » передано у приватну власність ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі указаного розпорядження, Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради 21.02.2006 видане свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , яким посвідчено право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 .

На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.09.2016 № 585 «Про внесення змін у додаток до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 29.12.1994 № 534 «Про найменування вулиць, провулків, майданів, проспектів у м. Запоріжжі» (зі змінами) назву АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1.

У подальшому, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про смерть № 97 від 30.01.2020.

Відповідно до інформації Олександрівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 22.12.2020 за № 1133/21.17-37 актові записи про шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні. Перевірка проведена за період настання шлюбного віку по теперішній час по первинним та поновленим актовим записам.

Одночасно було повідомлено про наявність актового запису про державну реєстрацію народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , батьком якого було записано ОСОБА_2 , минуло 24 роки, матір`ю - ОСОБА_4 , минуло 23 роки, актовий запис № 3396 від 23.11.1961. Тобто, батько ОСОБА_3 , 1937 року народження, мати - ОСОБА_4 , 1938 року народження.

Поряд із цим, відповідно до інформації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.06.2022 за № 1792/05.2-36 в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян наявні наступні актові записи:

- № 745 про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений 28.08.1980 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро);

- № 7201 про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений 15.08.1999 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За інформацією Хортицького районного у м. Запоріжжі ВДРАЦС Південно - Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) від 13.01.2021 №31/21.18-04-37, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що було складено 30.03.2010 актовий запис про смерть за № 82.

Відповідно до інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 26.01.2022 за № 04-46/3/88 з`ясовано, що за адресою: АДРЕСА_3 , був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 25.01.1996 по 10.03.2020. На день смерті останнього інші зареєстровані особи відсутні.

Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 12.01.2021 за №№ 63139891, 63139901 та від 14.06.2022 за №№ 69191719, 69191738 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіти та спадкові договори не посвідчувались.

З метою запобігання можливому незаконному заволодінню вищезазначеною квартирою, яка на час відкриття спадщини належала померлому ОСОБА_2 , ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 23.01.2020 задоволено клопотання слідчого, поданого в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000148 від 21.01.2020 року за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 , відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.01.2020.

24.09.2021 окружній прокуратурі стало відомо, що 17.05.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О. на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2006 у справі № 2-315/06 здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 .

Так, державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О., на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 17.05.2021 о 10:46:36 за реєстраційним номером 45616804, яку подала ОСОБА_1 , та документів, поданих для проведення державної реєстрації, 19.05.2021 прийнято рішення за № 58202780 про державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_3 за суб`єктом - ОСОБА_1 , податковий номер: НОМЕР_2 . Відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

Підставою для проведення державної реєстрації права приватної власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 слугували надані останньою наступні документи: відповідь Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2021 за № 321/05/21 та рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2006 по справі № 2-315/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя, яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю з лютого 2004 року по липень 2006 року та у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Водночас, відповідно до інформації Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2021 № 01-20/214/2021 установлено, що цивільна справа № 2-315/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя не перебувала, рішення суду від 14.11.2006 у справі № 2-315/06 судом не ухвалювалося. Крім того, судом повідомлено, що відповідь від 12.05.2021 № 321/05/21 на ім`я ОСОБА_1 Комунарським районним судом м. Запоріжжя не надавалася.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_1 протиправно, на підставі підробленого документа, заволоділа нерухомим майном, яке має ознаки відумерлості, а саме: квартиру АДРЕСА_4 .

Таким чином, спірна квартира вибула із володіння її власника ОСОБА_2 поза його волею на підставі підробленого документа, а отже, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, то квартира АДРЕСА_4 є відумерлою спадщиною і підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Запоріжжя.

Просить суд визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 68,52 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101), та передати її у власність територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206, ).

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 68,52 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) на користь територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206, )

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя (адреса місцезнаходження: місто Запоріжжя, вулиця Добролюбова, 14, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 962 грн.

Ухвалою судді від 30.06.2022 р. відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання.

05.07.2022 р. Ухвалою судді накладено арешт на нерухоме майно, що належить на праві власності ОСОБА_1 , а саме на квартиру АДРЕСА_4 .

17.08.2022 р. представником відповідача наданий відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач не заперечує проти заперечення позовних вимог, просить судові витрати покласти на позивача.

19.08.2022 р. представником Запорізької міської ради надано пояснення по справі.

19.10.2022 р. Ухвалою суду підготовче провадження закрито, справа призначена до розгляду по суті у судовому засіданні.

В судовому засіданні прокурор Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі.

В судовому засіданні представник Запорізької міської ради позовні вимоги підтримала з підстав викладених в позовній заяві, просила позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без участі відповідача та представника відповідача.

Суд, дослідивши та проаналізувавши матеріали справи, додані до неї документи приходить до висновку, що даний позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 11 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

Судом встановлено,що розпорядженням голови Хортицької районної адміністрації Запорізької міської ради від 17.02.2006 № 320р «Про приватизацію житла за адресою: АДРЕСА_1 » передано у приватну власність ОСОБА_2 квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

На підставі указаного розпорядження, Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради 21.02.2006 видане свідоцтво про право власності на житло № НОМЕР_1 , яким посвідчено право приватної власності ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_2 .

Державна реєстрація права власності ОСОБА_2 на указану квартиру (реєстраційний номер майна: 14189854) у Реєстрі прав власності на нерухоме майно здійснена 20.03.2006.

На підставі рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради від 23.09.2016 № 585 «Про внесення змін у додаток до рішення виконавчого комітету Запорізької міської ради народних депутатів від 29.12.1994 № 534 «Про найменування вулиць, провулків, майданів, проспектів у м. Запоріжжі» (зі змінами) назву АДРЕСА_1 змінено на АДРЕСА_1.

У подальшому, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується актовим записом про смерть № 97 від 30.01.2020.

Відповідно до інформації Олександрівського районного у місті Запоріжжі відділу державної реєстрації актів цивільного стану Південно - Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Дніпро) від 22.12.2020 за № 1133/21.17-37 актові записи про шлюб, розірвання шлюбу, зміну імені ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відсутні. Перевірка проведена за період настання шлюбного віку по теперішній час по первинним та поновленим актовим записам.

Одночасно було повідомлено про наявність актового запису про державну реєстрацію народження ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_3 , батьком якого було записано ОСОБА_2 , минуло 24 роки, матір`ю - ОСОБА_4 , минуло 23 роки, актовий запис № 3396 від 23.11.1961. Тобто, батько ОСОБА_3 , 1937 року народження, мати - ОСОБА_4 , 1938 року народження.

Поряд із цим, відповідно до інформації Відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Південно- Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) від 15.06.2022 за № 1792/05.2-36 в Державному реєстрі актів цивільного стану громадян наявні наступні актові записи:

- № 745 про розірвання шлюбу між ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений 28.08.1980 Дніпровським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Запоріжжі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро);

- № 7201 про смерть ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , складений 15.08.1999 Запорізьким міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області. Дата смерті ІНФОРМАЦІЯ_6 .

За інформацією Хортицького районного у м. Запоріжжі ВДРАЦС Південно - Східного міжрегіонального управління юстиції (м. Дніпро) від 13.01.2021 №31/21.18-04-37, ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , помер ІНФОРМАЦІЯ_8 , про що було складено 30.03.2010 актовий запис про смерть за № 82.

Відповідно до інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради від 26.01.2022 за № 04-46/3/88 з`ясовано, що за адресою: АДРЕСА_3 , був зареєстрований ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в період з 25.01.1996 по 10.03.2020. На день смерті останнього інші зареєстровані особи відсутні.

За відомостями з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого від 21.01.2020, інформаційна довідка №197010270, нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 , на підставі Свідоцтва про право власності № НОМЕР_1 , виданого 21.02.2006 Хортицькою районною адміністрацією Запорізької міської ради було зареєстровано за ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 12.01.2021 за №№ 63139891, 63139901 та від 14.06.2022 за №№ 69191719, 69191738 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіти та спадкові договори не посвідчувались.

23.01.2020 ухвалою слідчого судді Хортицького районного суду м. Запоріжжя задоволено клопотання слідчого, поданого в ході досудового розслідування кримінального провадження № 0000148 від 21.01.2020 року за ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 190 КК України, накладено арешт на квартиру АДРЕСА_4 , відповідні відомості внесені до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно 30.01.2020.

Відповідно до інформаційних довідок зі Спадкового реєстру від 12.01.2021 за №№ 63139891, 63139901 та від 14.06.2022 за №№ 69191719, 69191738 спадкова справа після смерті ОСОБА_2 не заводилась, свідоцтва про право на спадщину не видавались, заповіти та спадкові договори не посвідчувались.

24.09.2021 окружній прокуратурі стало відомо, що 17.05.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О. на підставі рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2006 у справі № 2-315/06 здійснено державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, розташоване за адресою: АДРЕСА_3 за ОСОБА_1 .

Так, державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченком Ю.О., на підставі заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, прийнятої 17.05.2021 о 10:46:36 за реєстраційним номером 45616804, яку подала ОСОБА_1 , та документів, поданих для проведення державної реєстрації, 19.05.2021 прийнято рішення за № 58202780 про державну реєстрацію права власності, форма власності: приватна на квартиру, що розташована: АДРЕСА_3 за суб`єктом - ОСОБА_1 , податковий номер: НОМЕР_2 . Відкрити розділ у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та реєстраційну справу на об`єкт нерухомого майна.

Підставою для проведення державної реєстрації права приватної власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 слугували надані останньою наступні документи: відповідь Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2021 за № 321/05/21 та рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2006 по справі № 2-315/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя, яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю з лютого 2004 року по липень 2006 року та у порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 .

Відповідно до інформації Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2021 № 01-20/214/2021 установлено, що цивільна справа № 2-315/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя не перебувала, рішення суду від 14.11.2006 у справі № 2-315/06 судом не ухвалювалося. Крім того, судом повідомлено, що відповідь від 12.05.2021 № 321/05/21 на ім`я ОСОБА_1 Комунарським районним судом м. Запоріжжя не надавалася.

За вказаним фактом 24.09.2021 розпочато досудове розслідування у кримінальному провадженні № 0000059 за ч. 1 ст. 365-2 КК України, процесуальне керівництво досудовим розслідуванням у якому здійснюється Дніпровською окружною прокуратурою міста Запоріжжя.

За приписами статей 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно з ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.

Відповідно до ст. 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого ст. 1270 цього Кодексу, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.

Статтею 1277 ЦК України регламентовано, що у разі відсутності спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття орган місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщини входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням, зобов`язаний подати до суду заяву про визнання спадщини відумерлою. Заява про визнання спадщини відумерлою подається після спливу одного року з часу відкриття спадщини. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини, а нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

На момент звернення до суду з указаним позовом, установлений ч. 2 ст. 1277 ЦК України річний строк з часу відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 у вигляді квартири АДРЕСА_4 , що належала останньому на праві власності, сплинув.

Ураховуючи викладене, указана квартира належить до об`єкта відумерлої спадщини, що є підставою для виконання Запорізькою міською радою обов`язку звернення до суду з відповідною вимогою.

Таким чином, наведені вище обставини свідчать про наявність правових підстав для визнання відумерлою спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , у вигляді квартири АДРЕСА_4 та передачі її у власність територіальної громади міста Запоріжжя.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Статтею 16 ЦК України визначено право кожної особи звернутись до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно із ч. 4 ст. 41 Конституції України, що кореспондується і з ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України, ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке воно здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Частиною 1 ст. 317 ЦК України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Відповідно до ст. 327 ЦК України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.

Згідно із ст. 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.

Верховний Суд неодноразово відзначав, що ефективним способом захисту прав власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, є звернення до суду з віндикаційним позовом до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, тобто з позовом про витребування майна з чужого незаконного володіння.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 12.02.2020 у справі № 811/1640/17 звернула увагу на те, що метою віндикаційного позову є забезпечення введення власника у володіння майном, якого він був незаконно позбавлений. При цьому належному способу захисту відповідає позовна вимога про витребування майна із чужого незаконного володіння, а належним відповідачем є особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно.

Факт володіння нерухомим майном може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно в установленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Такі висновки сформульовані у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц.

Так, відомості державного реєстру прав на нерухомість презюмуються правильними, доки не доведено протилежне, тобто державна реєстрація права за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права, але створює спростовувану презумпцію права такої особи (постанови Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі № 48/340, від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17, від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19.

Наявність у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно відомостей про право іпотеки чи іншого речового права створює презумпцію належності права особі, яка ним володіє внаслідок державної реєстрації (buchbesitz (нім. - книжкове володіння) (постанова Великої Палати Верховного Суду від 26.01.2021 у справі № 522/1528/15-ц.

З урахуванням зазначеної специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним. Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.

Заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.

Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі.

Судом встановлено, що 17.05.2021 державним реєстратором виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Зінченком Ю.О. здійснено державну реєстрацію права приватної власності на квартиру АДРЕСА_4 за ОСОБА_1 . Підставою державної реєстрації права власності слугувало рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2006 у справі № 2-315/06 та технічний паспорт, виданий 23.04.2021 ФОП ОСОБА_7 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101).

З матеріалів реєстраційної справи на указаний об`єкт нерухомого майна вбачається, що з метою здійснення державної реєстрації права власності на спірну квартиру, ОСОБА_1 надано рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 14.11.2006 у справі № 2-315/06, яким встановлено факт проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю, в порядку поділу спільного майна подружжя визнано за ОСОБА_1 право власності на квартиру АДРЕСА_2 , а також лист Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 12.05.2021 № 321/05/21 адресованій ОСОБА_1 .

Зі змісту указаного листа вбачається, що в матеріалах Комунарського районного суду м.Запоріжжя міститься рішення від 14.11.2006 у справі № 2-315/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , інформація про апеляційне оскарження рішення в матеріалах справи відсутня.

Водночас, відповідно до інформації Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 21.10.2021 за № 01-20/214/2021 установлено, що справа № 2-315/06 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та поділ спільного майна подружжя у провадженні Комунарського районного суду м. Запоріжжя не перебувала, рішення від 14.11.2006 у справі № 2-315/06 судом не ухвалювалося. Більш того, відповідь від 12.05.2021 № 321/05/21 Комунарським районним судом м. Запоріжжя не надавалась.

Аналізуючи викладене,суд вважає , що право на витребування майна з чужого незаконного володіння, передбачене ст. 387 ЦК України, переходить до спадкоємців власника, а за їх відсутності - до органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, а якщо до складу спадщин входить нерухоме майно - за його місцезнаходженням.

Аналогічна права позиція викладена у постановах Верховного Суду від 20.05.2020 у справі № 522/11473/15-ц, від 29.04.2020 у справі № 754/4108/18-ц.

Судом встановлено, що спірна квартира має ознаки відумерлості, якою незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ОСОБА_1 .

Таким чином, у спірних правовідносинах повноваження власника спірного нерухомого майна реалізує територіальна громада міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради, тому спірне нерухоме майно повинно бути витребувано на її користь.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.12.2020 року - чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що державний реєстратор самостійно приймає рішення за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав.

Відповідно до ст.18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.12.2020 року - чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), державна реєстрація прав проводиться в такому порядку: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв, перевірка документів та/або відомостей Державного реєстру прав, відомостей реєстрів (кадастрів), автоматизованих інформаційних систем на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень.

Статтею 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.12.2020 року - чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), передбачено, що державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі: судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.

У стаття 31-1 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (в редакції від 01.12.2020 року - чинній станом на час виникнення спірних правовідносин), встановлено, що реєстраційні дії на підставі судових рішень проводяться виключно на підставі рішень, отриманих у результаті інформаційної взаємодії Державного реєстру прав та Єдиного державного реєстру судових рішень, без подання відповідної заяви заявником.

Державна судова адміністрація України у день набрання законної сили судовим рішенням, яке передбачає набуття, зміну або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав, внесення змін до записів Державного реєстру прав, зупинення реєстраційних дій, внесення запису про скасування державної реєстрації прав або скасування рішення державного реєстратора, забезпечує передачу до Державного реєстру прав примірника такого судового рішення.

Згідно із пп. 2 п. 2 Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань державної реєстрації» від 09.11.2016 № 806 встановлено, що до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом, а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили до запровадження відповідної інформаційної взаємодії, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі рішень судів проводиться за зверненням заявника з дотриманням вимог, установлених підпунктом 1 пункту 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності».

В свою чергу, згідно з пп. 1 п. 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» (в редакції від 07.11.2018 року - проведення спірної державної реєстрації) до запровадження інформаційної взаємодії між Державним реєстром речових прав на нерухоме майно та Єдиним державним реєстром судових рішень, передбаченої Законом, а також у разі проведення реєстраційних дій на підставі рішень судів, що набрали законної сили, до запровадження відповідної інформаційної взаємодії реєстраційні дії на підставі рішень судів проводяться за зверненням заявника. Державний реєстратор прав на нерухоме майно з метою встановлення набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень на підставі поданого рішення суду обов`язково використовує відомості Єдиного державного реєстру судових рішень за допомогою офіційного веб-порталу судової влади України щодо наявності такого рішення у відповідному реєстрі в електронній формі, відповідності його за документарною інформацією та реквізитами. У разі відсутності рішення суду в Єдиному державному реєстрі судових рішень державний реєстратор прав на нерухоме майно запитує копію такого рішення суду, засвідчену в установленому порядку, від відповідного суду. Направлення запиту до суду про отримання копії рішення суду є підставою для зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

З наведеного вбачається, що обов`язковою умовою для проведення державної реєстрації на підставі рішення суду було отримання його належним чином засвідченої копії за запитом державного реєстратора.

Водночас, всупереч вимогам Закону України «Про державну реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», Постанови Кабінету Міністрів України «Про внесення змін до деяких постанов Кабінету Міністрів України з питань державної реєстрації» від 09.11.2016 № 806, розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення державної реєстрації прав на нерухоме майно та захисту прав власності» державним реєстратором безпідставно внесено відповідні відомості щодо реєстрації права власності на спірну квартиру за ОСОБА_1 .

Таким чином, спірна квартира вибула із володіння її власника ОСОБА_2 поза його волею на підставі підробленого документа, а отже, у зв`язку з тим, що ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , у встановлений законом строк із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, то квартира АДРЕСА_4 є відумерлою спадщиною і підлягає витребуванню з незаконного володіння ОСОБА_1 на користь територіальної громади міста Запоріжжя.

Відповідно до ст.121 Конституції України, ст. 23 Закону України «Про прокуратуру» підставою представництва у суді інтересів держави є наявність порушень або загрози порушень інтересів держави.

З урахуванням того, що «інтереси держави» є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.

Відповідно до п.3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України в Україні діє прокуратура, яка здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.

Європейський Суд з прав людини (надалі - ЄСПЛ) неодноразово звертав увагу на участь прокурора в суді на боці однієї зі сторін як обставину, що може впливати на дотримання принципу рівності сторін. Оскільки прокурор або посадова особа з аналогічними функціями, пропонуючи задовольнити або відхилити скаргу, стає противником або союзником сторін у справі, його участь може викликати в однієї зі сторін відчуття нерівності (рішення у справі "Ф. В. проти Франції" (F.W. v. France) від 31.03.2005, заява 61517/00, п. 27).

Водночас існує категорія справ, де підтримка прокурора не порушує справедливого балансу. Так, у справі "Менчинська проти Російської Федерації" (рішення від 15.01.2009, заява N42454/02, п.35) ЄСПЛ висловив таку позицію (у неофіційному перекладі):

"Сторонами цивільного провадження виступають позивач і відповідач, яким надаються рівні права, в тому числі право на юридичну допомогу. Підтримка, що надається прокуратурою одній зі сторін, може бути виправдана за певних обставин, наприклад, при захисті інтересів незахищених категорій громадян (дітей, осіб з обмеженими можливостями та інших категорій), які, ймовірно, не в змозі самостійно захищати свої інтереси, або в тих випадках, коли відповідним правопорушенням зачіпаються інтереси великого числа громадян, або у випадках, коли потрібно захистити інтереси держави".

Водночас, ЄСПЛ уникає абстрактного підходу до розгляду питання про участь прокурора у цивільному провадженні. Розглядаючи кожен випадок окремо суд вирішує наскільки участь прокурора у розгляді справи відповідала принципу рівноправності сторін.

У Рекомендаціях Парламентської Асамблеї Ради Європи від 27.05.2003 N1604(2003) "Про роль прокуратури в демократичному суспільстві, заснованому на верховенстві закону" щодо функцій органів прокуратури, які не відносяться до сфери кримінального права, передбачено важливість забезпечити, щоб повноваження і функції прокурорів обмежувалися сферою переслідування осіб, винних у скоєнні кримінальних правопорушень, і вирішення загальних завдань щодо захисту інтересів держави через систему відправлення кримінального правосуддя, а для виконання будь-яких інших функцій були засновані окремі, належним чином розміщені і ефективні органи.

Враховуючи викладене, з урахуванням ролі прокуратури в демократичному суспільстві та необхідності дотримання справедливого балансу у питанні рівноправності сторін судового провадження, зміст п.3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України щодо підстав представництва прокурора інтересів держави в судах не може тлумачитися розширено.

Відтак, прокурор може представляти інтереси держави в суді у виключних випадках, які прямо передбачені законом. Розширене тлумачення випадків (підстав) для представництва прокурором інтересів держави в суді не відповідає принципу змагальності, який є однією із засад правосуддя (п. 3 ч.2 ст. 129 Конституції України).

Положення п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції України відсилає до спеціального закону, яким мають бути визначені виключні випадки та порядок представництва прокурором інтересів держави в суді. Таким законом є Закон України "Про прокуратуру".

Відповідно до ч.3 ст. 23 цього Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому ч.4 цієї статті.

Отже, виключними випадками, за яких прокурор може здійснювати представництво інтересів держави в суді, є порушення або загроза порушення інтересів держави. Ключовим для застосування цієї норми є поняття "інтерес держави".

У Рішенні Конституційного Суду України у справі за конституційними поданнями Вищого арбітражного суду України та Генеральної прокуратури України щодо офіційного тлумачення положень ст.2 Арбітражного процесуального кодексу України (справа про представництво прокуратурою України інтересів держави в арбітражному суді) від 08.04.99 N 3-рп/99 Конституційний Суд України, з`ясовуючи поняття "інтереси держави" висловив позицію про те, що інтереси держави відрізняються від інтересів інших учасників суспільних відносин. В основі перших завжди є потреба у здійсненні загальнодержавних (політичних, економічних, соціальних та інших) дій, програм, спрямованих на захист суверенітету, територіальної цілісності, державного кордону України, гарантування її державної, економічної, інформаційної, екологічної безпеки, охорону землі як національного багатства, захист прав усіх суб`єктів права власності та господарювання тощо (п. 3 мотивувальної частини).

Інтереси держави можуть збігатися повністю, частково або не збігатися зовсім з інтересами державних органів, державних підприємств та організацій чи з інтересами господарських товариств з часткою державної власності у статутному фонді. Проте держава може вбачати свої інтереси не тільки в їх діяльності, але й в діяльності приватних підприємств, товариств.

З урахуванням того, що "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах.

Таким чином, "інтереси держави" охоплюють широке і водночас чітко не визначене коло законних інтересів, які не піддаються точній класифікації, а тому їх наявність повинна бути предметом самостійної оцінки суду у кожному конкретному випадку звернення прокурора з позовом. Надмірна формалізація "інтересів держави", особливо у сфері публічних правовідносин, може призвести до необґрунтованого обмеження повноважень прокурора на захист суспільно значущих інтересів там, де це дійсно потрібно (аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду від 25.04.2018 зі справи N 806/1000/17).

У справі, що розглядається, Прокурор обґрунтував наявність "інтересів держави" порушенням, на його думку, законності у сфері публічних закупівель. З посиланням на практику ЄСПЧ у справі "Трегубенко проти України" Прокурор зазначив про те, що правильне застосування законодавства незаперечно становить "суспільний інтерес".

Водночас п. 3 ч. 1 ст. 131-1 Конституції передбачає можливість представництва прокурором інтересів держави у виключних випадках.

Аналіз ч.3 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру" дає підстави стверджувати, що прокурор може представляти інтереси держави в суді лише у двох випадках:

- якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження;

- у разі відсутності такого органу.

Перший "виключний випадок" передбачає наявність органу, який може здійснювати захист інтересів держави самостійно, а другий - відсутність такого органу. Однак підстави представництва інтересів держави прокуратурою у цих двох випадках істотно відрізняються.

У першому випадку прокурор набуває право на представництво, якщо відповідний суб`єкт владних повноважень не здійснює захисту або здійснює неналежно.

"Не здійснення захисту" виявляється в усвідомленій пасивній поведінці уповноваженого суб`єкта владних повноважень - він усвідомлює порушення інтересів держави, має відповідні повноваження для їх захисту, але всупереч цим інтересам за захистом до суду не звертається.

"Здійснення захисту неналежним чином" виявляється в активній поведінці (сукупності дій та рішень), спрямованій на захист інтересів держави, але яка є неналежною.

"Неналежність" захисту може бути оцінена з огляду на встановлений порядок захисту інтересів держави, який серед іншого включає досудове з`ясування обставин порушення інтересів держави, обрання способу їх захисту та ефективне здійснення процесуальних прав позивача.

Так, захищати інтереси держави повинні насамперед відповідні суб`єкти владних повноважень, а не прокурор. Щоб інтереси держави не залишилися незахищеними, прокурор виконує субсидіарну роль, замінює в судовому провадженні відповідного суб`єкта владних повноважень, який всупереч вимог закону не здійснює захисту або робить це неналежно. У кожному такому випадку прокурор повинен навести (а суд перевірити) причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, і які є підставами для звернення прокурора до суду.

Прокурор не може вважатися альтернативним суб`єктом звернення до суду і замінювати належного суб`єкта владних повноважень, який може і бажає захищати інтереси держави.

Статтею 140 Конституції України передбачено, що місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» (далі по тексту - Закон) місцеве самоврядування в Україні - це гарантоване державою право та реальна здатність територіальної громади - жителів міста - самостійно або під відповідальність органів та посадових осіб місцевого самоврядування вирішувати питання місцевого значення в межах Конституції і законів України. Місцеве самоврядування здійснюється територіальними громадами сіл, селищ, міст як безпосередньо, так і через сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи, а також через районні та обласні ради, які представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ, міст.

У статті 6 Закону зазначено, що первинним суб`єктом місцевого самоврядування, основним носієм його функцій і повноважень є територіальна громада села, селища, міста.

Згідно з ст. 10 Закону сільські, селищні, міські ради є органами місцевого самоврядування, що представляють відповідні територіальні громади та здійснюють від їх імені та в їх інтересах функції і повноваження місцевого самоврядування, визначені Конституцією України, цим та іншими законами.

Відповідно до ч. 3 ст. 16 Закону матеріальною і фінансовою основою місцевого самоврядування є рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, земля, природні ресурси, що є у комунальній власності територіальних громад сіл, селищ, міст, районів у містах.

Частиною 5 ст. 16 Закону передбачено, що від імені та в інтересах територіальних громад права суб`єкта комунальної власності здійснюють відповідні ради.

Частиною 1 ст. 60 Закону передбачено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження. Спадщина, визнана судом відумерлою, переходить у власність територіальної громади за місцем відкриття спадщини.

Отже, у правовідносинах, що виникли, згідно з вимогами ст. 2 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні», Запорізька міська рада, є органом, що представляє територіальну громаду м. Запоріжжя та здійснює від її імені повноваження щодо розпорядження майном комунальної власності.

Судом встановлено, що Запорізька міська рада про факт незаконного заволодіння спірною квартирою ОСОБА_1 була проінформована листом Дніпровської окружної прокуратура м. Запоріжжя від 28.01.2022 № 53-528вих-22.

Зокрема, Дніпровська окружна прокуратура міста Запоріжжя звернулась до Запорізької міської ради з листом від 28.01.2022 щодо виявлених порушень законодавства та вжиття міською радою заходів, спрямованих на захист інтересів територіальної громади у правовідносинах, що виникли.

18.02.2022 Запорізька міська рада листом за № 01443/03-20/05 повідомила, що у зв`язку з відсутністю необхідних документів з відповідним позовом до суду не зверталась, після отримання відповіді з Комунарського районного суду м. Запоріжжя щодо розгляду справи № 2-315/06 та ухвалення у ній відповідного рішення, останньою буде вирішуватися питання про звернення до суду з відповідним позовом. Одночасно з цим, Запорізька міська рада не заперечує проти вжиття Дніпровською окружною прокуратурою міста Запоріжжя заходів представницького характеру у правовідносинах, що виникли.

31.05.2022 Дніпровська окружна прокуратура міста Запоріжжя листом за № 53-1506вих-22 повторно звернулась до Запорізької міської ради щодо виявлених порушень законодавства та вжиття відповідних заходів в зв`язку з відсутністю відомостей про поновлення інтересів територіальної громади міста у правовідносинах, що виникли, з метою встановлення наявності підстав для представництва інтересів держави в суді.

Листом Виконавчого комітету Запорізької міської ради від 17.06.2022 за №05078/03-20/05 було повідомлено, що Запорізька міська рада не подавала до суду позовну заяву про скасування рішення державного реєстратора виконавчого комітету Гуляйпільської міської ради Запорізької області Зінченка Ю.О. щодо проведення державної реєстрації права приватної власності на кв. АДРЕСА_4 .

Верховний Суд у постанові від 15.10.2019 у справі № 903/129/18 зазначив, що факт не звернення до суду відповідного органу державної влади чи місцевого самоврядування з позовною заявою, яка б відповідала вимогам процесуального законодавства та відповідно мала змогу захистити інтереси Українського народу, свідчить про те, що зазначений орган неналежно виконує свої повноваження, у зв`язку з чим у прокурора виникають обґрунтовані підстави для захисту інтересів держави та звернення до суду з таким позовом, що відповідає нормам національного законодавства та практиці Європейського суду з прав людини.

Участь у справі кількох позивачів допускається положеннями Цивільного процесуального кодексу України та обґрунтованість участі двох позивачів у даній справі мотивована викладеними вище обставинами.

З огляду на викладене, суд дійшов висновку про правомірність та обґрунтованість звернення Прокурора в інтересах держави в особі Запорізької міської ради з даним позовом та наявність у Прокурора підстав для представництва інтересів держави в суді.

Відповідно до ст. 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Згідно ст. 57 ЦК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, їхніх представників, допитаних як свідків, показань свідків, письмових доказів, речових доказів, зокрема звуко- і відеозаписів, висновків експертів.

Згідно ст. 58 ЦК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до ч.5 ст.263 ЦПК України, обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду відповідають вимогам норм права, на які посилається суд під час розгляду справи і фактичним обставинам по справі, а також підтверджується зібраними по справі доказами.

Таким чином, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивачів, а тому задовольняє позовні вимоги.

За правилом частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки, позивні вимоги задоволено судом в повному обсязі, то з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя підлягають стягненню понесені судові по сплаті судового збору у розмірі 4962,00 гривень.

Керуючись ст. ст. 4-11,15,16, 57,58, 60,76-81,89, 141, 214, 259, 263-265, 354 ЦПК України, ст.ст. 316, 327, 387, 1277 ЦК України, суд, -

УХВАЛИВ

Позовні вимоги Заступника керівника Дніпровської окружної прокуратури м. Запоріжжя Запорізької області в інтересах держави в особі Запорізької міської ради до ОСОБА_1 про визнання спадщини відумерлою та витребування майна - задовольнити.

Визнати відумерлою спадщину, яка відкрилась після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 68,52 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Передати у власність територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 68,52 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 101).

Витребувати з чужого незаконного володіння ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 , нерухоме майно - квартиру АДРЕСА_4 , загальною площею 68,52 кв.м., житловою площею 45,5 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 101) на користь територіальної громади міста Запоріжжя в особі Запорізької міської ради (69105, м. Запоріжжя, пр. Соборний, 206, ).

Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_5 на користь Запорізької обласної прокуратури в особі Дніпровської окружної прокуратури міста Запоріжжя (адреса місцезнаходження: місто Запоріжжя, вулиця Добролюбова, 14, ідентифікаційний код юридичної особи 02909973, розрахунковий рахунок: UA0000271, відкритий в державній казначейській службі України, м. Київ, МФО 820172, отримувач: Запорізька обласна прокуратура, , код класифікації видатків бюджету - 2800) витрати по сплаті судового збору у розмірі 4 962 грн.

Рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту рішення суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 25 листопада 2022 року.

Суддя: С.А. Ширіна

18.11.2022