Справа № 683/2234/22
15 листопада 2022 року м. Старокостянтинів
Старокостянтинівський районний суд Хмельницької області
в складі: головуючої судді Кутасевич О.Г.,
з участю секретаря судового засідання Свідерської К.В.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Старокостянтинові справу №683/2234/22, №2/683/798/2022 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю,
У серпні 2022 року ОСОБА_1 звернувся в суд до ОСОБА_2 із позовною заявою, в якій просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .
В обґрунтування свого позову ОСОБА_1 вказує, що в березні 1999 року по домовленості із відповідачкою він з членами своєї сімї поселився в належний їй житловий будинок по АДРЕСА_1 . Зазначає, що ОСОБА_2 мала оформити на нього житловий будинок шляхом укладання відповідного договору, але виїхала із с. Веснянка, так і не оформивши на нього будинок. Адреса її місця проживання йому не була відома. З того часу він з членами своєї сімї проживає в даному будинку, зареєстровані в ньому, проводить капітальні та поточні роботи, сплачує комунальні послуги.
Ураховуючи, що ОСОБА_1 відкрито, безперервно володіє та користується житловим будинком з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 більше 10 років, який належить відповідачу по справі, позивач просить визнати за ним право власності за набувальною давністю на зазначений будинок.
Позивач звернувся із заявою про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримав у повному обсязі та просить їх задовольнити.
Відповідачка належним чином повідомлена про дату, час та місце розгляду справи судом, в судове засідання не з`явилась, не повідомила суд про причини неявки або про розгляд справи за її відсутності, письмовий відзив на позов не подала.
Оскільки сторони в судове засідання не з`явились, суд вважає за можливе у відповідності до ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснювати без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.
Ухвалою Старокостянтинівського районного суду Хмельницької області від 15 листопада 2022 року постановлено провести по справі заочний розгляд.
Дослідивши матеріали справи суд вважає, що позов підлягає задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 на підставі свідоцтва про право на спадщину, посвідченого Старокостянтинівською державною нотаріальною конторою Хмельницької області 19 березня 1999 року, р № 1-363.
Позивач, з березня 1999 року разом зі з членами своєї сімї користується та проживає в цьому житловому будинку, зареєстрований в ньому та сплачує комунальні послуги.
Зазначені обставини підтверджуються: витягом із погосподарської книги Веснянського старостинського округу Старокостянтинівської міської ради; інформацією з Державного реєстру речових прав, згідно якого право власності на будинок не зареєстровано; повідомленням КП «Старокостянтинівське міське бюро технічної інвентаризації № 66 від 08 серпня 2022 року про те, що житловий будинок за адресою АДРЕСА_1 зареєстрований за ОСОБА_2 ; технічним паспортом на житловий будинок; довідкою про ринкову вартість житлового будинку.
Згідно ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом.
Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.
Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.
Згідно Постанови Пленуму ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» відповідно до частини першої ст.344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України.
При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке:
- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;
- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;
- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності. У разі втрати не із своєї волі майна його давнісним володільцем та повернення цього майна протягом одного року або пред`явлення протягом цього строку позову про його витребування набувальна давність не переривається (частина третястатті 344 ЦК). Не переривається набувальна давність, якщо особа, яка заявляє про давність володіння, є сингулярним чи універсальним правонаступником, оскільки в цьому разі вона може приєднати до часу свого володіння увесь час, протягом якого цим майном володіла особа, чиїм спадкоємцем (правонаступником) вона є (частина друга ст.344 ЦК України). (п. 9 Постанови).
З врахуванням вказаних норм законодавства правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності. Це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ. Воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у ч. 1 ст. 344 ЦК України, а саме: - наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; - законність об`єкта володіння; - добросовісність заволодіння чужим майном; - відкритість володіння; - безперервність володіння; - сплив установлених строків володіння; - відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю.
Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду.
Отже, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка надалі претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність.
Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.
Таким чином, Велика Палата ВС дійшла висновку, що після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності.
Враховуючи положення пункту 8 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України про те, що правила статті 344 ЦК України про набувальну давність поширюються також на випадки, коли володіння майном почалося за три роки до набрання чинності цим Кодексом, та беручи до уваги, що ЦК України набрав чинності з 1 січня 2004 року, положення статті 344 ЦК України поширюються на правовідносини, що виникли з 1 січня 2001 року. Отже, визнання судом права власності на нерухоме майно за набувальною давністю може мати місце не раніше 1 січня 2011 року.
При цьому, коли строк давнісного володіння почався раніше 1 січня 2001 року, то до строку, який дає право на набуття права власності за набувальною давністю, зараховується лише строк з 1 січня 2001 року. Разом із тим, якщо перебіг строку володіння за давністю почався після цієї дати, то до строку набувальної давності цей період зараховується повністю.
Можливість пред`явлення до суду позову про визнання права власності за набувальною давністю випливає з положень статей 15,16 ЦК України, а також частини четвертої статті 344 ЦК України , згідно з якими захист цивільних прав здійснюється судом шляхом визнання права. У зв`язку з цим особа, яка заявляє про давність володіння і вважає, що у неї є всі законні підстави бути визнаною власником майна за набувальною давністю, має право звернутися до суду з позовом про визнання за нею права власності.
Відповідачем за позовом про визнання права власності за набувальною давністю є попередній власник майна або його правонаступник. У разі якщо попередній власник нерухомого майна не був і не міг бути відомим давнісному володільцю, то відповідачем є орган, уповноважений управляти майном відповідної територіальної громади. (п. 13 Постанови).
Отже, враховуючи, що позивач добросовісно заволодів житловим будинком, розташованим по АДРЕСА_1 , відкрито та безперервно, добросовісно користується понад 10 років майном, яке належить відповідачу по справі, продовжує відкрито, безперервно володіти ним, суд вважає за можливе визнати право власності за набувальною давністю на спірне нерухоме майно.
Керуючись ст.ст.10, 12, 13, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,
Позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право власності за набувальною давністю на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що розташований по АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Лише у разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене відповідачем в апеляційному порядку.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку для подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому заочного рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач: ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .
Відповідач: ОСОБА_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .
Суддя: