Провадження № 2/638/1118/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м.Харків

Дзержинський районний суд м.Харкова у складі:

головуючого судді Цвіри Д.М.,

за участю секретаря судового засідання Зінченко А.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Харкові у спрощеному провадженні цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» звернулось до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення 3% річних за період з 29.10.2018 року по 28.10.2021 року у розмірі 51060,91 грн. та судових витрат.

В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 16 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ML700/1143/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 60700 Швейцарських франків, з оплатою по відсотковій ставці за користування кредитом у розмірі 16,16% річних, строком до 16.04.2036 р. В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 16.04.2008 року №ML700/1143/2008, 16.04.2008 року уклав договір іпотеки №PML 700/1143/2008 відповідно до якого вказаним іпотекодавцем, як майновим поручителем, в іпотеку банку було передано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 . ОСОБА_2 перебуваючи у шлюбі з ОСОБА_1 надала згоду на підписання зазначених договорів. У зв`язку з ліквідацією банку в подальшому банк передав права за наведеними договорами на користь ТОВ «ОТП Факторинг Україна». ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклала з ТОВ «ФК «МАНІТУ» договір факторингу від 29.01.2021 року №29/01/2021 та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Іващенко М.М. і зареєстрований в реєстрі за №27, на підставі якого ТОВ «ФК «МАНІТУ» і набуло від ТОВ «ОТП Факторинг Україна» чинних прав Іпотекодержателя та обтяжувача Іпотекою за договором Іпотеки від 16.04.2008 року №PML 700/1143/2008. Розмір заборгованості за кредитним договором станом до 18.06.2021 року складав 616396,75 грн., з 18.06.2021 року (момент задоволення кредитором вимог за рахунок звернення стягнення на предмет іпотеки) 211076,75 грн. Позивачем проведено розрахунок 3% річних, за яким за період з 29.10.2018 року по 28.10.2021 року заборгованість складає 51060,91 грн.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 22 листопада 2021 року цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних, передано до Дзержинського районного суду м.Харкова для розгляду за підсудністю.

Ухвалою Дзержинського районного суду м.Харкова від 17 грудня 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі, вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, по дату, час і місце розгляду справа повідомлявся своєчасно та належним чином, надав суду заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідачі, будучи повідомленими належним чином про дату, час та місце розгляду справи, згідно зі ст. 128 ЦПК України, в судове засідання не з`явились, про причини неявки суду не повідомили, своїм правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалися.

Фіксація судового процесу технічними засобами не здійснювалась згідно вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Суд, перевіривши матеріали справи, оцінивши надані докази, приходить до наступного.

16 квітня 2008 року між ЗАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №ML700/1143/2008, відповідно до умов якого банк надав позичальнику кредит в сумі 60700 Швейцарських франків, з оплатою по відсотковій ставці за користування кредитом у розмірі 16,16% річних, строком до 16.04.2036 р.

В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_1 за вказаним кредитним договором від 16.04.2008 №ML700/1143/2008, 16.04.2008 уклав договір іпотеки №PML 700/1143/2008 відповідно до якого вказаним іпотекодавцем, як майновим поручителем, в іпотеку банку було передано нерухоме майно за адресою: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 надала згоду на підписання кредитного договору ML 700/1143/2008 та додатків до нього, отримання кредиту, а також на передачу в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк» квартири АДРЕСА_2 .

ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклала з ТОВ «ФК «МАНІТУ» договір факторингу від 29.01.2021 №29/01/2021 та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Іващенко М.М. і зареєстрований в реєстрі за №27, предметом якого є передання права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №ML700/1143/2008 та договором іпотеки №PML 700/1143/2008.

Суду надано звіт з незалежної оцінки майна однокімнатної квартири, за адресою: АДРЕСА_3 , за яким вартість зазначеної квартири становить 405320.00 грн.

Позивачем 23.02.2020 року та 28.04.2021 року були надіслані ОСОБА_1 повідомлення про перехід права вимоги за кредитним договором та договором іпотеки від ЗАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ФК «Маніту», та про наявність непогашеної заборгованості і необхідність її погашення протягом 30 календарних днів з дати отримання вимоги.

Згідно розрахунку, складеного позивачем, заборгованість відповідачів з 3% річних за період з 29.10.2018 року по 28.10.2021 року становить, а саме: з 29.10.2018 р. по 31.12.2018 р. - 3242,42 грн; з 01.01.2019 р. по 31.12.2019 р. 18491,90 грн; з 01.01.2020 р. по 31.12.2020 р. 18491,90 грн; з 01.01.2021 р. по 18.06.2021 р. 8562,00 грн; з 19.06.2021 р. по 28.12.2021 р. 2272,69 грн., всього у сумі - 51060,91 грн.

Суд, проаналізувавши спірні правовідносини, приходить до висновку, що позовні вимоги задоволенню не підлягають, виходячи з наступного.

Відповідно до правової позиції, висловленої ВСУ в постанові від 20 листопада 2013 року у справі N 6-122цс13, заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо, й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі та на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувана.

Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини (п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України).

Відповідно до ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні (крім випадків, передбачених ст. 515 ЦК України) може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги), а згідно зі ст. 514 цього Кодексу до нового кредитора переходять права первісного кредитора в зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ «ОТП Факторинг Україна» уклала з ТОВ «ФК «МАНІТУ» договір факторингу від 29.01.2021 року №29/01/2021 та договір про відступлення прав вимоги за договором іпотеки посвідчений приватним нотаріусом ХМНО Іващенко М.М. і зареєстрований в реєстрі за №27, предметом якого є передання права вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №ML700/1143/2008.

Натомість, ОСОБА_1 укладав кредитний договір №ML700/1143/2008 та договір іпотеки №PML 700/1143/2008 з ЗАТ «ОТП Банк».

До матеріалів справи не долучено доказів про передачу права вимоги за кредитним договором №ML700/1143/2008 щодо ОСОБА_1 від ЗАТ «ОТП Банк» до ТОВ «ОТП Факторинг Україна».

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

За положеннями ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

Статтею 611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами частини другої статті 625 ЦК України в разі порушення грошового зобов`язання боржник, який прострочив його виконання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Нарахування на суму боргу трьох процентів річних є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Водночас річні проценти нараховуються на суму простроченого основного зобов`язання.

При обрахунку трьох процентів річних за основу може братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні.

Статтями 12,81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

У статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення ( ч.1, 2 ст. 77 ЦПК).

Всупереч вимогам закону, позивачем не надано належних доказів на підтвердження дійсної заборгованості за кредитним договором, виписки з особових рахунків позичальника, тощо.

Крім того, в п.5.2 договору факторингу №29/01/2021 від 29.01.2021 зазначається, що розмір заборгованості боржника встановлений рішенням апеляційного суду Харківської області у справі №2011/9550/2012, копія якого суду надана не була.

На думку суду, позивачем не доведено розмір заборгованості відповідачів перед позивачем, а тому неможливо перевірити правильність обчислення заявленої суми з 3% річних.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи.

Відповідно до пункту 62 Постанови Національного банку України від 04.07.2018 № 75 «Про затвердження Положення про організацію бухгалтерського обліку в банках України» виписки з клієнтських рахунків є підтвердженням виконаних за операційний день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що виписка за рахунком (по кредитному договору) може бути належним доказом заборгованості по тілу кредиту за кредитним договором.

До аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18 та від 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц.

Розв`язуючи питання розподілу судових витрат між сторонами суд виходить з вимог ч. 1 ст. 141 ЦПК України, за якими судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, судовий збір з відповідачів не стягується, а залишається за позивачем.

З огляду на зазначені обставини суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.12, 19, 81, 141, 259, 264, 265, 274 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , про стягнення 3% річних відмовити.

Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Маніту» (, м. Харків, м-н Конституції, 1, під`їзд 6, оф.66-16.

Відповідачі: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_4 .

ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3 .

Суддя Д.М. Цвіра