Рішення

Іменем України

17 листопада 2022 року місто Чернігів

Справа №751/4744/21

Провадження №2/751/268/22

Н о в о з а в о д с ь к и й р а й о н н и й с у д м і с т а Ч е р н і г о в а

в складі: головуючого - судді Маслюк Н. В.

секретаря судового засідання Пилипович А. Я., Коробович А.Ю.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3

представник позивача ОСОБА_4

представник відповідачів ОСОБА_5

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чернігова в режимі відеоконференції в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики,

Встановив:

І. Стислий виклад позиції позивача

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики від 22.12.2016, укладеного між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про одержання в борг 120 000 доларів США, із яких: 27 000 доларів США погашення боргу ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 , залишок 93 000 доларів США борг перед ОСОБА_2 (а.с.1-3).

Заявлені вимоги позивач обґрунтовує тим, що 22.12.2016 на бланку ТОВ «ЧЕК-Трейд» із завідомо проставленими в ній печаткою та підписом від імені директора ТОВ «ЧЕК-Трейд» ОСОБА_1 , було складено розписку про одержання ним грошових коштів як фізичною особою. Зазначає, що станом на 22.12.2016 вже не являвся директором ТОВ «ЧЕК-Трейд», а тому не мав жодних правових підстав для її підписання від імені директора товариства. Грошові кошти він не отримував, договір позики (боргової розписки) не укладав, текст розписки було надруковано без його волі та згоди. Крім того, текст розписки у середині форми бланку має відповідний нахил відносно самого бланку ТОВ «ЧЕК-Трейд».

ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи та інші процесуальні дії у справі

Новозаводський районний суд м. Чернігова ухвалою суду від 13 липня 2021 року відкрив провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження.

У встановлений судом строк від представника відповідача ОСОБА_3 надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить у задоволенні позову відмовити в повному обсязі (а.с.57-59). Зазначає, що позивач був директором ТОВ «ЧЕК-Трейд» та є його учасником. Відповідачі до вказаного товариства та його документації будь-якого відношення не мали, а тому з`явлення тексту розписки на бланку товариства поза згодою ОСОБА_1 та його волевиявлення неможливо. Також позивач не звертався до правоохоронних органів з підстав, викладених у позові. Вказує, що немає різниці на якому бланку, аркуші паперу складена розписка, головне, що вона містить всі обов`язкові реквізити та оформлена належним чином. За таких обставин розписка складалась саме ОСОБА_1 , у матеріалах справи відсутні докази для визнання її недійсною. Крім того, позивачем обраний невірний спосіб захисту, оскільки не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено.

Протокольною ухвалою суду від 29.09.2021 оголошена перерва у зв`язку із наданням часу для написання процесуальних документів, яка продовжена протокольними ухвалами від 28.12.2021 та 19.01.2022.

Ухвалою суду від 31 січня 2022 у справі призначено технічну експертизу документа розписки від 22.12.2016, складеної між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , витребувано із матеріалів цивільної справи №201/13103/19, яка знаходиться в Жовтневому районному суді м. Дніпропетровська, оригінал боргової розписки, продовжено перерву.

Протокольною ухвалою суду від 25.07.2022 розгляд справи відкладено до надходження висновку експерта.

Представник позивача у судовому засіданні позов підтримав, просив задовольнити в повному обсязі з підстав, вказаних у ньому. Також, посилаючись на письмові пояснення (а.с.201), зазначив, що представником відповідача беззаперечних доказів на підтвердження втрати оригіналу боргової розписки від 22.12.2016 внаслідок бойових дій на території Чернігівської області надано не було. Оригінал вказаного документа був виданий представнику відповідача по справі №201/13103/19 в середині лютого 2022 року, тобто вже після ухвали суду від 31.01.2022, яка зобов`язувала Жовтневий районний суд м. Дніпропетровська надати документ. Вважає вказану поведінку відповідача ухиленням від надання оригіналу боргової розписки, свідомим затягуванням розгляду справи та зловживанням процесуальними правами, а також демонструє явне бажання уникнути необхідності проведення судово-технічної експертизи документа. За таких обставин на підставі ст. 109 ЦПК України просить визнати недійсність боргової розписки.

Представник відповідачів у судовому засіданні заперечував проти задоволення позову з підстав, викладених у відзиві.

ІІІ. Фактичні обставини, встановлені судом та зміст спірних правовідносин

Відповідно копії розписки від 22 грудня 2016 року ОСОБА_1 отримав від ОСОБА_2 120 000 доларів США для потреб його сім`ї, з котрих 27 000доларів США погашення боргу за ОСОБА_3 перед ОСОБА_1 за розпискою від 08.09.2016, а залишок 93 000 доларів США зобов`язався повернути не пізніше 22.12.2018 (а.с.5).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 02.02.2022 в цивільній справі №201/13103/19 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , ОСОБА_6 , треті особи: ОСОБА_3 , ОСОБА_7 , позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 суму боргу за договором позики від 13 вересня 2017 року в розмірі 93 000 доларів США (а.с.203-210). Указане рішення не набрало законної сили.

Відповідно повідомлення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 01.06.2022 в матеріалах цивільної справи №201/13103/19 оригінал розписки від 22 грудня 2016 року відсутній (а.с.181), оригінал розписки був отриманий представником позивача ОСОБА_8 14.02.2022 (а.с.184).

Адвокат Радченко О.О. отримав від ОСОБА_2 оригінал боргової розписки від 22.12.2016 року для надання до Новозаводського районного суду м. Чернігові, про що 28.03.2022 в м. Києві складений відповідний акт (а.с.193).

Проте в судовому засіданні 01.07.2022 представник відповідача ОСОБА_5 повідомив про втрату розписки, оскільки 30.03.2022 вона згоріла в машині під час обстрілу (а.с.194).

Відповідно повідомлення КНДІСЕ від 24.10.2022 неможливо провести технічну експертизу документа у зв`язку з відсутністю оригіналу досліджуваного документу -оригіналу розписки від 22 грудня 2016 року (а.с.220).

ІV. Норми права, які застосував суд та оцінка аргументів сторін

За змістом статті 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема договори та інші правочини, інші юридичні факти.

Відповідно до частини першої статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно зі статтею 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

У ч. 2 статті 16 ЦК України зазначено, що способом захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема визнання правочину недійсним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

Згідно із частинами першою та четвертою статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Дво- чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.

Відповідно до законодавчого визначення правочином є, перш за все, вольова дія суб`єктів цивільного права, що характеризує внутрішнє суб`єктивне бажання особи досягти певних цивільно-правових результатів - набути, змінити або припинити цивільні права та обов`язки. Здійснення правочину законодавством може пов`язуватися з проведенням певних підготовчих дій учасниками правочину (виготовленням документації, оцінкою майна, інвентаризацією), однак сутністю правочину є його спрямованість, наявність вольової дії, що полягає в згоді сторін взяти на себе певні обов`язки (на відміну, наприклад, від юридичних вчинків, правові наслідки яких наступають у силу закону незалежно від волі його суб`єктів). У двосторонньому правочині волевиявлення повинно бути взаємним, двостороннім і спрямованим на досягнення певної мети; породжуючи правовий наслідок, правочин - це завжди дії незалежних та рівноправних суб`єктів цивільного права

Загальні підстави визнання недійсними правочинів і настання відповідних наслідків встановлені статтями 215, 216 ЦК України.

Разом з тим, відповідно до ст. 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Частинами 1, 2 ст. 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені ч.ч. 1-3, 5, 6 ст. 203 ЦК України, де закріплено, що зміст правочину не має суперечити Цивільному кодексу України, іншим актам цивільного судочинства, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним. Правочин, що вчиняється батьками не може суперечити правам та інтересам їх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Поняття договору позики визначено статтею 1046 ЦК України, згідно з якою за цим договором одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.

За своїми ознаками договір позики є реальним, оплатним або диспозитивно безоплатним, одностороннім, строковим або безстроковим.

Договір позики вважається укладеним в момент здійснення дій з передачі предмета договору на основі попередньої домовленості (пункт 2 частини першої статті 1046 ЦК України).

Ця особливість реальних договорів зазначена в частині другій статті 640 ЦК України, за якою якщо відповідно до акту цивільного законодавства для укладення договору необхідні також передання майна або вчинення іншої дії, договір є укладеним з моменту передання відповідного майна або вчинення певної дії.

Згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Відповідно до положень ст.1051 ЦК України позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором.

Обґрунтовуючи позов, позивач вказує, що спірний договір позики укладався без його волі, при цьому заперечуючи сам факт його укладання. Тобто позивач просить визнати недійсним договір, який він не укладав.

Згідно п. 8 постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 року «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до частини першої статті 215 ЦК підставою недійсності правочину є недодержання стороною (сторонами) вимог, які встановлені статтею 203 ЦК, саме на момент вчинення правочину. Не може бути визнаний недійсним правочин, який не вчинено. У зв`язку з цим необхідно правильно визначати момент вчинення правочину. Зокрема, не є укладеними правочини (договори), у яких відсутні встановлені законодавством умови, необхідні для їх укладення (відсутня згода за всіма істотними умовами договору; не отримано акцепт стороною, що направила оферту; не передано майно, якщо відповідно до законодавства для вчинення правочину потрібна його передача тощо). Встановивши ці обставини, суд відмовляє в задоволенні позову про визнання правочину недійсним. Наслідки недійсності правочину не застосовуються до правочину, який не вчинено.

Верховний Суд у постанові від 07.06.2022 у справі №754/13554/18 (провадження №61-11309св21) вказав, що як у частині першій статті 215 ЦК України, так і у статтях 229-233 ЦК України, йдеться про недійсність вчинених правочинів, тобто у випадках, коли існує зовнішній прояв волевиявлення учасника правочину, вчинений ним у належній формі, що, однак, не відповідає фактичній внутрішній волі цього учасника правочину.

У тому ж випадку, коли сторона не виявляла свою волю до вчинення правочину, до набуття обумовлених ним цивільних прав та обов`язків правочин є таким, що не вчинений, права та обов`язки за таким правочином особою не набуті, а правовідносини за ним - не виникли.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що правочин, який не вчинено (договір, який не укладено), не може бути визнаний недійсним. Статті 204 та 215 ЦК України висвітлюють різницю між нікчемним і оспорюваним правочином та не застосовується до правочинів, які не відбулися, бо є невчиненими. У випадку оспорювання самого факту укладення правочину, такий факт може бути спростований не шляхом подання окремого позову про недійсність правочину, а під час вирішення спору про захист права, яке позивач вважає порушеним шляхом викладення відповідного висновку про неукладеність оспорюваного договору у мотивувальній частині судового рішення (правовий висновок, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 червня 2020 рокув справі № 145/2047/16-ц (провадження № 14-499цс19).

За таких обставин суд дійшов висновку, що оспорювання факту укладення 22 грудня 2016 року договору позики (боргової розписки) між позивачем та відповідачем здійснюється не шляхом подання окремого позову про визнання недійсним спірного договору, а під час вирішення справи про стягнення боргу за договором позики.

З огляду на вищевикладене позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з обранням позивачем невірного способу захисту.

V. Розподіл судових витрат.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача.

Позивачем понесені та документально підтверджені витрати по сплаті судового збору в сумі 908,00 грн (а.с. 8-9).

У зв`язку з відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не підлягають відшкодуванню.

Згідно пункту 1 ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.

Згідно ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами.

Відповідач ОСОБА_3 просив стягнути з позивача на його користь витрати на професійну правничу допомогу.

Правнича допомога відповідачу надавалася на підставі договору про надання правової допомоги від 31.08.2021 року, укладеного з адвокатом Радченком О.О. (а.с.60), та ордера надання правової допомоги серії СВ №1018954 (а.с.61).

Відповідач ОСОБА_3 сплатив на користь адвоката 10 000,00 грн за надання послуг, що підтверджується оригіналом квитанції до прибуткового касового ордеру №19 від 08.09.2021 (а.с.64), детальним описом робіт від 08.09.2021 (а.с.63), актом здачі-прийняттянаданих послуг від 08.09.2021 (а.с.65).

Відповідних клопотань про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката позивачем та його представником не заявлялось та відповідних доказів не подавали, розмір витрат на правничу допомогу не спростовано.

Суд не наділений повноваженнями зменшення судових витрат на правничу допомогу з власної ініціативи.

З огляду на викладене, суд вважає, що заявлена сума судових витрат на професійну правничу допомогу пов`язана з підготовкою процесуальних документів, участю в судових засіданнях, розмір таких витрат є обґрунтованим та пропорційним до предмету спору, обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт, тому витрати на професійну правничу допомогу в сумі 10 000 грн підлягають стягненню з позивача на користь відповідача ОСОБА_3 .

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 4, 12-13, 19, 81, 141, 247, 258, 259, 265, 268, 273, 354, 355 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 203, 215, 1046-1047, 1051 ЦК України,-

Вирішив:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору позики відмовити повністю.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 10 000 (десять тисяч) грн 00 коп витрат на професійну правничу допомогу.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 22.11.2022.

Позивач - ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )

Відповідач - ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 )

Відповідач - ОСОБА_3 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 )

Суддя Н. В. Маслюк