Справа № 177/1767/21
Провадження № 2/177/225/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

21 листопада 2022 року Криворізький районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді Строгової Г. Г.

за участі:

секретаря судового засідання Сотнікової А.І.

представника відповідача Мельникової Я.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Кривому Розі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення безпідставно набутих грошових коштів,-

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду із зазначеною позовною заявою, в обґрунтування якої вказувала на те, що в травні 2018 року ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», звернувся до суду з позовом до неї про стягнення заборгованості за кредитним договором від 04.09.2010 у розмірі 59650,41 грн., яка складається з 2811,29 грн. заборгованості за тілом кредиту, 49638,72 грн. заборгованості по процентам за користування кредитом, 3883,71 грн. заборгованості за пенею, а також 500 грн. штрафу (фіксована ) частина, 2816,69 грн. штрафу (процентна складова).

Рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2019, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.04.2020 залишено без змін, позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено частково та з неї на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» стягнуто заборгованість за кредитним договором б/н від 04.09.2010 в розмірі 2811,29 грн., яка складається з тіла кредиту, та судовий збір в розмірі 70,48 грн. В іншій частині позовних вимог відмовлено.

З метою примусового виконання судового рішення державним виконавцем Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Пушкою І.В. відкрито виконавче провадження №61526540.

В зв`язку із повною сплатою суми коштів, зазначених у виконавчому документі, постановою від 17.12.2020 виконавче провадження закрито на підставі п.9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження».

З метою запобігання необґрунтованого списання коштів за рахунок заробітної плати, яку вона мала отримувати на карткові рахунки № НОМЕР_1 та № НОМЕР_2 в АТ КБ «ПриватБанк», до банківської установи направлявся лист про недопустимість вчинення таких дій, на який нею отримано відповідь про те, що банк не вбачає підстав для нездійснення списань, оскільки резолютивна частина рішення такого припису не містить, а зобов`язання має припинятися повним його виконанням.

З урахуванням такої позиції АТ «ПриватБанк» в період з 19.12.2020 по 13.06.2021 було здійснено необґрунтоване списання з її рахунків грошових коштів на загальну суму 5504,11 грн., в тому числі: 19.12.2020 201, 67 грн., 19.12.2020 - 20,00 грн.;, 20.12.2020 100,84 грн.; 20.12.2020 50,42 грн.; 22.12.2020 50,00 грн.; 06.05.2021 2881,77 грн.; 13.06.2021 -2000,00 грн.

У зв`язку з чим нею направлено відповідачу лист з вимогою повернути отримане без достатніх підстав майно її грошові кошти, які надійшли на її рахунок в АТ КБ «ПриватБанк». Однак, банком її вимогу відхиллено та запропоновано сплачувати суму існуючої заборгованості.

Вважає, що зазначені грошові кошти є майном, набутим без достатніх правових підстав, а дії банківської установи щодо утримання цих коштів є протиправними.

Просить суд стягнути з АТ КБ «ПриватБанк» на її користь грошові кошти в сумі 6044,42 грн., з яких безпідставно набуті грошові кошти в період з 19.12.2020 по 13.06.2021 в розмірі 5504,11 грн, проценти за користування чужими коштами (пеня) в розмірі 328,809 грн., інфляційні збитки в розмірі 148,38 грн, 3% в розмірі 63,13 грн.

Ухвалою судді від 10 грудня 2021 року позовна заява прийнята до розгляду, призначена до підготовчого засідання (а.с. 41).

16 лютого 2022 року підготовче провадження закрите та справу призначено до судового розгляду по суті (а.с. 54).

Позивач та її представник ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилися, від представника надійшла заява про розгляд справи за його відсутності та відсутності позивача. Позовні вимоги підтримали та просили задовольнити (а.с.98).

Представник відповідача АТ КБ «ПриватБанк» - Мельникова Я.В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позовних вимог позивача, вказуючи на те, що відповідно до умов укладеного договору № б/н 04.09.2010 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк», ОСОБА_1 отримала кредит в розмірі 3000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку зі сплатою відсотків за користування кредитом у розмірі 36% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Даний договір був укладений на підставі особистої Анкети-Заяви ОСОБА_1 про приєднання до «Умов та правил надання банківських послуг, в якій позивачка погодилася з тим, що заява разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між сторонами договір про надання банківських послуг. Своїм підписом вона підтвердила, що ознайомилась і згодна з Умовами і Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні їй для ознайомлення у письмовому вигляді.

Вказує, що згідно п. 1,1,3.1.6. та п. 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку списання грошових коштів із своїх рахунків, відкритих у валюті платіжного ліміту, в межах сум, які підлягають уплаті банку по цьому договору, при настанні строку платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строку платежів по іншим договорам клієнта в розмірі, встановленому цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Банк провадить списання коштів у грошові одиниці України з рахунку клієнта в розмірі еквівалентному сумі заборгованості по Договору.

Зазначає, що за ОСОБА_1 обліковується прострочена заборгованість за вказаним кредитним договором, та на теперішній час заборгованість також наявна. Усі списані з карткового рахунку кошти були перераховані на погашення заборгованості за кредитним договором від 04.09.2010 року, підставою для списання яких є отримана згода на списання грошових коштів, оскільки між ОСОБА_1 та банком був укладений договір про надання банківських послуг від 04.09.2010.

Таким чином, згідно з умовами кредитного договору, керуючись п. 2 ст. 1071 ЦК України, ст. 26 Закону України Про платіжні системи та переказ коштів в Україні, гл. 6 Інструкції Національного банку України про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті відповідачем правомірно списано з рахунку позивача грошові кошти без отримання його розпорядження або згоди.

Також, вказує, що оскільки АТ КБ «ПриватБанк» на законних підставах здійснив договірне списання в рахунок заборгованості за кредитним договором, тому відсутні підстави для стягнення з відповідача пені

У задоволені позовних вимог просила відмовити, про що також зазначала у письмових поясненнях по справі (а.с. 59-60).

Суд, вислухавши представника відповідача, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2019, залишеним без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 01.04.2020, стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитним договором № б/н від 04.10.2010 у розмірі 2811,29 грн, яка складається з тіла кредиту (а.с. 10-16).

Державним виконавцем Покровського відділу ДВС у місті Кривому Розі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) за виконавчим листом, виданим на підставі зазначеного вище судового рішення відкрито виконавче провадження № 61526540, яке у зв`язку з повною сплатою боржником ОСОБА_1 суми коштів, зазначених у виконавчому документі, що підтверджується квитанцію 0.0..1 від 14.12.2020 АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 28), постановою державного виконавця від 17.12.2020 закрито на підставі п.9 ч. 1 ст. 39, ст. 40 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 29-30).

У період з 19.12.2020 по 13.06.2021 відповідачем з рахунків ОСОБА_1 були здійснені списання грошей для погашення простроченої заборгованості на загальну суму 5504,11 грн., в тому числі: 19.12.2020 201, 67 грн., 19.12.2020 - 20,00 грн.; 20.12.2020 100,84 грн.; 21.12.2020 50,42 грн.; 22.12.2020 50,00 грн.; 06.05.2021 2881,77 грн.; 13.06.2021 -2000,00 грн., що підтверджується випискою з додатку Приват24 АТ КБ «ПриватБанк» (а.с. 25-27).

Зазначені обставини визнані сторонами та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами.

З приводу вищевказаного списання коштів з карткових рахунків 02.08.2021 ОСОБА_1 звернулася до АТ КБ «ПриватБанк» із заявою про повернення безпідставно утриманих коштів у розмірі 5504,11 грн (а.с. 9).

На вказану заяву позивач отримала від відповідача відповідь про те, що банк не вбачає підстав для нездійснення списань, оскільки у резолютивній частині рішення Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2019 відсутні будь-які приписи щодо повернення сплачених коштів, припинення зобов`язання за кредитним договором № б/н від 04.09.2010, укладеним між ОСОБА_1 та АТ КБ «ПриватБанк». АТ КБ «ПриватБанк» просило ОСОБА_1 здійснити погашення заборгованості, яка існує у неї перед Банком (а.с. 19-20).

Частинами 1 і 4 статті 41 Конституції України визначено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Положення цього конституційного принципу закріплені у ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України.

За змістом ст. 179, 192 ЦК України грошові кошти є речами, що виконують роль загального еквіваленту та платіжного засобу. Відносно них можуть виникати цивільні права та обов`язки.

Як передбачено ч. 1 ст. 55 Закону України «Про банки і банківську діяльність», відносини банку з клієнтом регулюються законодавством України, нормативно-правовими актами Національного банку України та угодами (договорами) між клієнтом та банком.

Згідно з ч. 1 ст. 1066 ЦК України за договором банківського рахунка банк зобов`язується приймати і зараховувати на рахунок, відкритий клієнтові (володільцеві рахунка), грошові кошти, що йому надходять, виконувати розпорядження клієнта про перерахування і видачу відповідних сум з рахунка та проведення інших операцій за рахунком.

В силу ч. 2 ст. 1068 ЦК України банк зобов`язаний зарахувати грошові кошти, що надійшли на рахунок клієнта, в день надходження до банку відповідного розрахункового документа, якщо інший строк не встановлений договором банківського рахунка або законом.

Відповідно до п. 1.3 ст. 1 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дата валютування - зазначена платником у розрахунковому документі або в документі на переказ готівки дата, починаючи з якої кошти, переказані платником отримувачу, переходять у власність отримувача. До настання дати валютування сума переказу обліковується в обслуговуючих отримувача банку або в установі учасників платіжної системи.

Статтею 1071 ЦК України визначено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження. Грошові кошти можуть бути списані з рахунка клієнта без його розпорядження на підставі рішення суду, а також у випадках, встановлених законом, договором між банком і клієнтом або умовами обтяження, предметом якого є майнові права на грошові кошти, що знаходяться на банківському рахунку.

Аналіз указаних норм права дає підстави для висновку, що кошти, переказані платником отримувачу, з моменту їх зарахування на банківський рахунок переходять у власність останнього, який має виключне право розпоряджатися ними, а банк, у свою чергу, в межах договору та відповідно до вимог законодавства виконує функції з обслуговування банківського рахунка клієнта (здійснює зберігання коштів, за розпорядженням клієнта проводить розрахунково-касові операції за допомогою платіжних інструментів тощо). При цьому за відсутності розпорядження клієнта банк може списати грошові кошти з рахунку лише на підставі рішення суду, а також якщо таке списання передбачено нормами закону чи умовами договору.

Отже, грошові кошти після зарахування на рахунок ОСОБА_1 стали її власністю та могли бути списані з рахунка без розпорядження позивача лише на підставі рішення суду, а також відповідно до вимог закону чи умов договору.

Будь-яке рішення суду чи вимоги закону, які б дозволяли АТ КБ «Приватбанк» здійснити списання коштів з карткового рахунку ОСОБА_1 , на момент виникнення спірних відносин були відсутні.

Звернувшись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 зазначала, що відповідачем з її карткових рахунків в рахунок погашення, на її думку неіснуючого боргу, необґрунтовано списано кошти на загальну суму 5504,11 грн.

Відповідач, обґрунтовуючи свої заперечення, зазначав, що заборгованість, яка визначена рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23.09.2019 не була сплачена позивачем, дія кредитного договору від 04.09.2010 на даний час не припинена, тому банк продовжує нараховувати відсотки відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України та здійснив договірне списання коштів в межах існуючої заборгованості за кредитом. При цьому, посилався на витяг з Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, як невід`ємної частини укладеного між сторонами договору.

Проте, з такими аргументами АТ КБ «ПриватБанк» суд не може погодиться, з огляду на наступне.

Так, відповідач як на заперечення позову та продовження стягнення відсотків за кредитним договором посилається на Умови та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, зокрема пунктів п. 1,1,3.1.6. та п. 1.1.3.2.11 Умов та правил надання банківських послуг клієнт доручає банку списання грошових коштів із своїх рахунків, відкритих у валюті платіжного ліміту, в межах сум, які підлягають уплаті банку по цьому договору, при настанні строку платежів, а також списання грошових коштів з картрахунку у випадку настання строку платежів по іншим договорам клієнта в розмірі, встановленому цими договорами (договірне списання), в межах платіжного ліміту картрахунку. Банк провадить списання коштів у грошові одиниці України з рахунку клієнта в розмірі еквівалентном сумі заборгованості по Договору, при цьому не надає підтверджень, що саме цей витяг з Умов та правил надання банківських послуг розуміла ОСОБА_1 та ознайомлювалася з ним, підписуючи 04.09.2010 Анкету-Заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку, а також те, що вказані документи на момент отримання позивачкою кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо договірного списання коштів з її рахунків.

У даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» з часу укладення договору про надання банківських послуг (04.09.2019) до моменту звернення із даним позовом (грудень 2021 року), тобто кредитор міг додати до пояснень на позов витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для вирішення справи.

За таких обставин, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані позивачу Умови і Правила банківських послуг, відсутність доказів домовленості сторін або ж розпорядження позичальника про списання коштів з його рахунків на погашення кредитної чи іншої заборгованості, наданий банком витяг з Умов і Правил надання банківських послуг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із позивачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджує вказаних обставин.

При цьому, згідно з частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом

Витяг з Умов та правил надання банківських послуг, на який посилається відповідач, не містять підпису позивачки, що встановлено рішенням Жовтневого районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 23 вересня 2019 року, яке постановою Дніпровського апеляційного суду від 01 квітня 2020 року залишено без змін (а.с. 10.16), тому його не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами 04.09.2010 шляхом підписання заяви-анкети. Отже, відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді право банку списувати кошти з рахунку позивачки в межах сум, що підлягають сплаті за кредитним договором. Подібні висновки про застосування норм права викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 342/180/17.

За наведених обставин не заслуговують на увагу посилання АТ КБ «ПриватБанк» на Умови та правила як на підставу правомірного списання коштів з рахунку позивачки.

Таким чином, належних, допустимих та достовірних доказів про укладення між АТ КБ «Приватбанк» і ОСОБА_1 договору, за умовами якого остання доручила банку або ж давала згоду списувати грошові кошти з її рахунків без її розпорядження, матеріали справи не містять, а тому суд приходить до висновку, що у АТ КБ «Приватбанк» не було законних підстав для списання грошових коштів з карткових рахунків ОСОБА_1 , у зв`язку з чим з АТ КБ «ПриватБанк» на користь позивачки підлягають стягненню безпідставно набуті грошові кошти в період з 19.12.2020 по 13.06.2021 в розмірі 5504,1грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України передбачено, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Частиною 2 ст. 1214 ЦК України, передбачено, що у разі безпідставного одержання чи збереження грошей нараховуються проценти за користування ними (стаття 536 цього Кодексу).

Згідно ст. 536 ЦК України, за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

В пункті 22 Постанови колегії суддів Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 05 червня 2020 року в справі N 922/3578/18 зазначено, що, проценти за користування чужими грошовими коштами, за своєю правовою природою, ураховуючи спосіб їх обчислення за кожен день прострочення, підпадають під визначення пені.

Таким чином, розрахунок процентів за користування чужими коштами, які має сплатити відповідач, слід здійснювати за правилами нарахування пені.

Частиною 3 ст. 549 ЦК України передбачено, що пенею є неустойка, яка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Законом України «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань» встановлено обмеження щодо розміру пені. Так, ст. 3 цього Закону передбачено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Згідно розрахунку наданого позивачем, з яким погоджується суд, розмір пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання станом на 26.11.2021 складає 328,80 грн. (а.с. 33-34), який також підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.

Крім того, ч. 2 ст. 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Виходячи з правової позиції наведеної в постанові колегії суддів Великої Палати Верховного Суду від 22.09.2020 в справі № 918/631/19, зобов`язання відповідача має грошовий характер. В пункті 73 вказаної постанови зазначено, що за змістом статей 509, 524, 533- 535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях, що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати, що узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, у постановах від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14- 68цс18) та від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14- 16цс18).

В пунктах 77-78 Постанови Великої Палати Верховного Суду в справі № 918/631/19 зазначено наступне. Стаття 625 розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги п`ятої ЦК України та визначає загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання. Приписи розділу І книги п`ятої ЦК України поширюють свою дію на всі види грошових зобов`язань, у тому числі як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги п`ятої ЦК України), так і на недоговірні зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги п`ятої цього Кодексу). При цьому у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Отже, в разі стягнення майна, отриманого без достатніх підстав, позивач вправі вимагати притягнення боржника до цивільно-правової відповідальності на підставі ст. 625 ЦК України.

Згідно наданого позивачем розрахунку (а.с.31-32, 35-38) з яким погоджується суд, 3 % річних за користування грошовими коштами складають 63,13 грн. та інфляційні збитки складають 148, 38 грн., які також підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Таким чином, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню грошові кошти в розмірі 6044,42 грн., з яких безпідставно набуті грошові кошти в період з 19.12.2020 по 13.06.2021 5504,11 грн., проценти за користування чужими коштами (пеня) - 328, 80 грн., інфляційні збитки 148,38 грн., 3% річних - 63,13 грн.

Крім того, оскільки позивач відповідно до ч. 3 ст. 22 Закону України «Про захист прав споживачів» звільнена від сплати судового збору, то з відповідача, в силу ч. 6 ст. 141 ЦПК України належить стягнути судовий збір у розмірі 908,00 грн. на користь держави.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 141 ч.1, 247 ч.2, 259, 263-265 ЦПК України, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про повернення безпідставно набутих грошових коштів задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою; АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_3 ) грошові кошти в сумі 6044 (шість тисяч сорок чотири) грн. 42 коп., з яких безпідставно набуті грошові кошти в період з 19.12.2020 по 13.06.2021 в розмірі 5504 (п`ять тисяч п`ятсот чотири) грн. 11 коп., проценти за користування чужими коштами (пеня) в розмірі 328 (триста двадцять вісім) грн. 80 коп., інфляційні збитки в розмірі 148 (сто сорок вісім) грн. 38 коп., 3% річних в розмірі 63 (шістдесят три) грн. 13 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» (вул. Грушевського, 1-Д, м. Київ, ) на користь держави судовий збір в сумі 908 (дев`ятсот вісім) грн. 00 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Повний текст судового рішення складено 28.11.2022.

Суддя Г.Г. Строгова