Справа № 712/7412/22
Провадження №2/712/2401/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року м. Черкаси

Соснівський районний суд м. Черкаси у складі:

головуючого/судді - Троян Т.Є.

при секретарі - П`ятун Я.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування наказу, зміну дати звільнення з роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

19.09.2022 року ОСОБА_1 звернулася з позовом до ОСОБА_2 про скасування наказу, зміну дати звільнення з роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 22.09.2022 року позовну заяву залишено без руху та наданий термін на усунення недоліків, які адвокатом позивача Шарая Л.О. 03.10.2022 року усунені та надана позовна заява в новій редакції.

Позовні вимоги обґрунтовані наступним:

05.11.2018 до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб- підприємців та громадських формувань внесені відомості про реєстрацію ОСОБА_2 як фізичної особи - підприємця за видами економічної діяльності: освіта у сфері культури, освіта у сфері спорту та відпочинку, інші види освіти, н.в.і.у, денний догляд за дітьми, дошкільна освіта.

Для здійснення своєї господарської діяльності відповідачкою створено Приватний дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2

31.08.2022 на підставі рішення (заяви) відповідачки була здійснена державна реєстрація припинення її підприємницької діяльності. Однак, відомості про зняття відповідачки з обліку як платника податків та платника єдиного внеску у ГУ ДПС у Черкаській області відсутні.

Із січня 2020 року позивачка працювала у відповідача за трудовим договором на посаді вихователя, а потім директора Приватного дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2 , що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Незважаючи на анулювання ліцензії Приватного дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2 02.12.2021, позивачка продовжувала виконувати обов`язки директора цього навчального закладу.

З 24.02.2022 у зв`язку із військової агресією РФ відносно України та введенням на території України воєнного стану, відповідачка повідомила, що тимчасово робота ясла- садку припинена, але заробітна плата буде нараховуватися і, при можливості, здійснюватися її виплата.

Позивачка періодично виходила на роботу для перевірки збереження майна ясла- садка та упорядкування документів. Діти ясла-садок не відвідували. Під час телефонних розмов відповідачка повідомляла, що повне відновлення роботи ясла-садка планується найближчим часом, але дату такого відновлення не називала.

У цей період позивачка жодних заяв про перебування у щорічній відпустці, відпустці без збереження заробітної плати або про звільнення не підписувала і такого бажання не висловлювала.

Відповідачка про намір припинити здійснювати свою господарську діяльність позивачку не повідомляла.

У середині липня 2022 року, під час телефонної розмови щодо часу відновлення роботи ясла-садка, відповідачка повідомила позивачку про те, що із 01.02.2022 року вона звільнена із займаної посади.

Із довідок форми ОК-7 та форми ОК-5, отриманих у ГУ ПФУ в Черкаській області, позивачка дізналася, що з січня 2022 року відповідач не нараховує та не сплачує за неї ЄВС.

На цей час із наказом про звільнення із роботи, підставами звільнення позивачка не ознайомлена; з нею не проведено повний розрахунок по заробітній платі, не повернута трудова книжка, 16.06.2022 відповідач здійснив лише часткову виплату заробітної плати в розмірі 4 700 грн.

Вважає звільнення позивачки із займаної посади протиправним, адже вона жодних заяв про звільнення не надавала, до дисциплінарної відповідальності не притягувалася.

Враховуючи що з 31.08.2022 відповідачка припинила свою підприємницьку діяльність та поновлення на роботі є неможливим, вважає що для належного поновлення порушеного права позивачки буде вимога про зміну дати її звільнення, а саме - визначення дати припинення трудових відносин - 31.08.2022.

Разом з цим, у порушення вимог ст. 116 КЗпП України відповідач не здійснив виплату усіх належних позивачці сум при звільненні, до цього часу не повернув трудову книжку.

Розмір середнього заробітку позивачки за час вимушеного прогулу, тобто у період із 01.02.2022 по 31.08.2022 складає 72 531 грн. 34 коп.

Просить суд: Витребувати у ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; місцезнаходження: АДРЕСА_3 : копію наказу про прийняття ОСОБА_1 на роботу, про її переведення із однієї посади на іншу, про звільнення; за наявності - заяву ОСОБА_1 про її звільнення із займаної посади; інформацію про розмір заборгованості по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на час надання відповіді; довідку-розрахунок середньоденної заробітної плати ОСОБА_1 , проведений у відповідності до Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08.02.1995р. №100; витребувати у Головного управління Державної податкової інспекції у м. Черкасах копію Додатка 4ДФ до Податкового розрахунку сум доходу, нарахованого (сплаченого) на користь платників податків - фізичних осіб, і сум утриманого з них податку, а також сум нарахованого єдиного внеску за 1 квартал 2022 року; скасувати наказ Фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 про звільнення ОСОБА_1 із посади директора Приватного дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2 ; змінити дату звільнення ОСОБА_1 з посади директора Приватного дошкільного навчального закладу (ясла-садок) «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2 на 31 серпня 2022 року; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу за період із 01 лютого 2022 року по 31 серпня 2022 року у розмірі 72531,34 грн.; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у виді витрат на правничу допомогу в розмірі 10000 грн.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 06.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

08.11.2022 року представник відповідача - адвокат Тараненко М.О. скерував до суду відзив на позовну заяву, у якому просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позовних вимог; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати на правничу допомогу, орієнтовний розмір якої складає 15000 грн. Вказав наступне: відповідно до виписки із ЄДРПОУ відповідач в якості фізичної особи-підприємця із 05.11.2018 здійснювала діяльність у сфері освіти, культури та догляду за дітьми (код Квед 85.52; 85.10; 88.91). 31.08.2022 року діяльність фізичної особи-підприємця припинено. Відповідно до розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 02.12.2021 № 687 відповідачу анульовано ліцензію на провадження освітньої діяльності за рівнем дошкільної освіти, що видана на підставі розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації від 12.03.2021 № 106.

Вказав, що згідно із повідомленням про прийняття працівника на роботу від 16.01.2020 позивач прийнята на роботу до відповідача на посаду вихователя-методиста. Сторони домовились про отримання заробітної плати на рівні мінімальної заробітної плати, передбаченої Законом. Після анулювання розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації від 02.12.2021 № 687 ліцензії на здійснення діяльності позивач була повідомлена відповідачем про припинення діяльності в дійсному форматі. Сторони в усному порядку домовились про припинення трудової діяльності позивача у відповідача із 13.01.2022 року. При цьому позивач вказала про небажання здійснювати трудову діяльність в поточному форматі та зазначила про бажання здійснювати свою діяльність в подальшому, як логопеда. У зв`язку із згодою сторін 13.01.2022 відповідач звільнила позивача, про що здійснила запис у трудовій книжці позивача, видала наказ про звільнення, який позивач отримала. 13.01.2022 відповідач розрахувалася із відповідачем повністю, виплатила компенсацію. До подання позовної заяви до відповідача від позивача жодних претензій стосовно невиплаченої заробітної плати чи компенсацій, а також щодо звільнення не надходило.

Зазначив, що із початком повномасштабного вторгнення РФ, а саме 24.02.2022 відповідач разом із сім`єю виїхала за межі Черкаської області. Актом від 01.11.2022 № 1 встановлено втрату оригіналів бухгалтерських та кадрових документів ОСОБА_1 , а саме: наказу про прийняття ОСОБА_1 на роботу; наказу про звільнення ОСОБА_1 із роботи; відомості про виплату грошей ОСОБА_1 за час її роботи в ФОП ОСОБА_2 . З метою відновлення оригіналів втрачених документів відповідач вирішила звернутись до поліції із заявою про викрадення документів та до ДПС щодо отримання відомостей про сплату податків за ОСОБА_1 . Також зазначив, що позивачем пропущено строк звернення до суду із вказаним позовом, а саме строк сплинув 15.02.2022 року.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Шарая Л.О. позовні вимоги підтримала та просила їх задовольнити в повному обсязі з підстав, викладених у позові. Додатково відмітила, що позивачка із наказом про звільнення не ознайомлена, з нею не проведений повний розрахунок, їй не повернута трудова книжка.

Представник відповідача - адвокат Тараненко М.О. в судовому засіданні позовні вимоги не визнав та просив в позові відмовити з підстав, викладених у відзиві. Вказав, що з вимогою про стягнення витрат на правову допомогу звернеться в порядку, передбаченому ЦПК України.

Суд, заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, в результаті повного, всебічного та обґрунтованого дослідження доказів, вважає наступне.

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду із захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Відповідно до Виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, ОСОБА_2 в якості фізичної особи-підприємця з 05.11.2018 року здійснювала діяльність у сфері освіти, культури та догляду за дітьми (код Квед 85.52, 88.91, 85.10).

Для здійснення господарської діяльності відповідачем створений Приватний дошкільний навчальний заклад (ясла-садок) «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2 , місцезнаходження якого АДРЕСА_3 .

Згідно з Повідомленням про прийняття працівника на роботу, ОСОБА_1 16.01.2020 року прийнята на роботу до ФОП ОСОБА_2 за трудовим договором. Дата початку роботи - 17.01.2020 року.

Відповідно до Розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації № 106 від 12.03.2021 року Приватному дошкільному навчальному закладу (ясла-садок) «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2 видана ліцензія на провадження освітньої діяльності за рівнем дошкільної освіти.

Відповідно до Розпорядження Черкаської обласної державної адміністрації № 687 від 02.12.2021 року Приватному дошкільному навчальному закладу (ясла-садок) «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2 анульовано ліцензію на провадження освітньої діяльності за рівнем дошкільної освіти.

З 31.08.2022 року діяльність фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 припинено.

В судовому засіданні адвокат відповідача зазначив, що після анулювання розпорядженням Черкаської обласної державної адміністрації ліцензії на здійснення діяльності, позивачка була повідомлена відповідачем про припинення діяльності в дійсному форматі. Сторони домовились про припинення трудової діяльності позивача з 13.01.2022 року, з ОСОБА_1 у день звільнення був проведений розрахунок, здійснений запис в трудовій книжці та виданий наказ про звільнення.

Відповідно до Звідного для відрахувань у Фонди за січень 2022 року ФОП ОСОБА_2 нараховано ОСОБА_1 компенсацію відпустки при звільненні в розмірі 10115,10 грн., вал.витрати в розмірі 3078,95 грн., а всього - 13194,05 грн.

За загальним правилом статей 15, 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною другою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Згідно з вимогами ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків. Докази мають відповідати вимогам належності, допустимості, достовірності та достатності.

Відповідно до вимог ч. 2 ст.77 ЦПК України предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Вирішуючи спір в межах предмету доказування, а саме перевірки законності звільнення позивача з роботи, суд застосовує такі норми матеріального права.

Згідно статті 43 Конституції України, кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб. Використання примусової праці забороняється.

Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.

Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 51 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.

За змістом ч.1 статті 21 КЗпП України трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації.

Підстави припинення трудового договору встановлені ст.36 КЗпП України.

Відповідно до п.1 статті 36 КЗпП України угода сторін є підставою припинення трудового договору.

Припинення трудового договору за п.1ст.36 КЗпП України застосовується у випадку взаємної згоди сторін трудового договору, пропозиція (ініціатива) про припинення трудового договору за цією підставою може виходити як від працівника, так і від власника або уповноваженого ним органу. За угодою сторін може бути припинено як трудовий договір, укладений на невизначений строк, так і строковий трудовий договір. Припинення трудового договору за п.1 ст.36 КЗпП України не передбачає попередження про звільнення ні від працівника, ні від власника або уповноваженого ним органу. День закінчення роботи визначається сторонами за взаємною згодою.

Пропозиція (ініціатива) і сама угода сторін про припинення трудового договору за п.1ст.36 КЗпП України можуть бути викладені як в письмовій, так і в усній формі. Якщо працівник подає письмову заяву про припинення трудового договору, то в ній мають бути зазначені прохання звільнити його за угодою сторін і дата звільнення. Саме ж оформлення припинення трудового договору за угодою сторін має здійснюватися лише в письмовій формі. У наказі (розпорядженні) і в трудовій книжці зазначаються підстава звільнення за угодою сторін з посиланням на п.1ст.36 КЗпП України і раніше домовлена дата звільнення.

Таким чином, передбачена п.1ст.36 КЗпП України угода сторін є самостійною підставою припинення трудового договору, яка відрізняється від розірвання трудового договору з ініціативи працівника та з ініціативи власника підприємства, установи, організації або уповноваженого ним органу тим, що в цьому разі потрібне спільне волевиявлення сторін, спрямоване на припинення трудових відносин в обумовлений строк і саме з цих підстав.

Розглядаючи позовні вимоги при оскарженні наказу про припинення трудового договору за п.1ст.36 КЗпП України за угодою сторін, суд повинен з`ясувати:

а) чи дійсно існувала домовленість сторін про припинення трудового договору за взаємною згодою;

б) чи було волевиявлення працівника на припинення трудового договору в момент видачі наказу про звільнення;

в) чи не заявляв працівник про анулювання попередньої домовленості сторін щодо припинення договору за угодою сторін;

г) чи була згода власника або уповноваженого ним органу на анулювання угоди сторін про припинення трудового договору.

При цьому домовленість між працівником та роботодавцем про припинення трудового договору за угодою сторін не може бути анульована за ініціативою однією з сторін трудового договору; анулювання такої домовленості можливо лише за взаємною згодою між працівником та роботодавцем.

Вказані правові висновки зазначені у постанові Верховного Суду України від 26 жовтня 2016 року у справі № 6-1269цс16, у постановах Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 759/11508/16-ц та від 27 травня 2020 року у справі № 404/6236/19.

В ході розгляду справи представником відповідача не спростовані зазначені позивачем доводи на підтвердження заявлених вимог.

Разом з тим, представник відповідача в судовому засіданні просив застосувати ч. 4 ст. 267 ЦК України у зв`язку з пропуском позивачем строку звернення до суду з відповідним позовом.

Трудові спори розглядаються районними, районними у місті, міськими чи міськрайонними судами (пункт 2 частини першої статті 221 КЗпП України).

Статтею 233 КЗпП України передбачено строки звернення до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду за вирішенням трудових спорів.

У частині першій зазначеної статті передбачено, що працівник може звернутися з заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Встановлені статтею 233 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причини пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Передбачений статтею 233 КЗпП України місячний строк поширюється на всі випадки звільнення незалежно від підстав припинення трудового договору.

Відповідно до статті 234 КЗпП України у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, суд може поновити ці строки.

У пункті 4 постанови Пленуму Верхового Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що якщо місячний чи тримісячний строк пропущено без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав. Проте оскільки при пропуску місячного і тримісячного строків у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з`ясовує не лише причини пропуску строку, а й усі обставини справи, права та обов`язки сторін.

Початок перебігу строку звернення особи для захисту порушених законних прав та інтересів у сфері трудових правовідносин слід обчислювати від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про обставини порушення її прав.

Так, Розпорядження ЧОДА про анулювання Приватному дошкільному навчальному закладу (ясла-садок) «ІНФОРМАЦІЯ_1» ФОП ОСОБА_2 ліцензії на провадження освітньої діяльності за рівнем дошкільної освіти видане 02.12.2021 року, дана інформація є публічною та знаходиться в загальному доступі з грудня 2021 року.

Таким чином, позивач не могла не знати про припинення діяльності Ясла-садка та вивільнення працівників, що також підтверджується нарахуванням їй у січні 2022 року сум, які підлягають виплаті при звільненні працівника в розмірі 13194,05 грн. перерахування та отримання яких в судовому засіданні підтвердили представники сторін.

Таким чином, у даному випадку початок перебігу місячного строку звернення позивача до суду розпочався з січня 2022 року, тобто з дня коли позивач дізналася про звільнення її з роботи (проведення з ОСОБА_1 розрахунку).

Тобто, ОСОБА_1 звернулася до суду із вказаним позовом із пропуском місячного строку, встановленого статтею 233 КЗпП України.

Сплив строку звернення до суду є підставою для відмови в позові та застосовується тільки до обґрунтованих позовних вимог.

Враховуючи зазначене, з огляду на те, що хоча відповідач і не спростував доводи позивача належними та допустимими доказами, однак строки звернення до суду позивачем пропущені, тому суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову в повному обсязі.

У зв`язку з повною відмовою в позові на підставі ст.141 ЦПК України судові витрати позивача, відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст. 267 ЦК України, ст.ст. 233,234 КЗпП України, ст.ст. 12-13, 76-79, 81,141, 259, 263 265 ЦПК України, суд , -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про скасування наказу, зміну дати звільнення з роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення подається до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28.11.2022 р.

Головуючий: Т.Є. Троян

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_5