Справа № 462/9476/21 Головуючий у 1 інстанції: Ліуш А.І.
Провадження № 22-ц/811/986/22 Доповідач в 2-й інстанції: Ніткевич А. В.
У Х В А Л А

судового засідання

30 листопада 2022 року Львівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - судді Ніткевича А.В.,

суддів: Бойко С.М., Копняк С.М.,

секретаря Юзефович Ю.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові цивільну справу за апеляційною скаргою Державного підприємства "Львівський державний авіаційно-ремонтний завод" Державного концерну «Укроборонпром» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу,-

встановив:

У грудні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу, просить визнати незаконним та скасувати наказ Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» від 08 грудня 2021 року №215-К про відсторонення від роботи та стягнути з Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» втрачений заробіток за час вимушеного прогулу з дати відсторонення по день прийняття рішення у справі.

Вимоги обґрунтовані тим, що позивач займає посаду випробувача балонів у цеху № 7 ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод». Підпунктом 1.7 наказу ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» від 08 грудня 2021 №215-к «Про відсторонення від роботи» його відсторонено від роботи через те, що він відмовився від проведення обов`язкового профілактичного щеплення проти COVID-19, не надав відповідного документа, що підтверджує таку вакцинацію чи довідки встановленого зразка щодо протипоказань до вакцинації, що зокрема вказано у п.1 вказаного наказу. Даний наказ позивач вважає незаконним, оскільки такий порушує його конституційне право на працю, та прийнятий з грубим порушенням норм законодавства України.

Зокрема, відстороняючи його від роботи, відповідачем на порушення вимог ч. 6 ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хворіб» не отримано відповідного письмового лікарського підтвердження про відмову від обов`язкового профілактичного щеплення чи акту, складеного в присутності свідків, в разі відмови дати таке підтвердження, а на порушення вимог ч. 2 ст. 27 ЗУ «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» здійснив таке відсторонення без подання відповідних посадових осіб державної санітарно-епідеміологічної служби, що і доводить той факт, що відсторонення позивача від роботи відбулося у незаконний спосіб, з грубим порушенням, встановленого вищезазначеними нормативно-правовими актами порядку, що в результаті призвело до порушення його конституційного права на працю, а тому оскаржуваний наказ в частині його відсторонення від роботи є незаконним та повинен бути скасований. Також зазначає, що вакцини від COVID-19 не пройшли лабораторні дослідження і на них відсутня документація про ці лабораторні дослідження, що підтверджує їх експериментальність. Просить позов задовольнити.

Оскаржуваним рішенням Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року позов задоволено повністю.

Визнано незаконним та скасовано наказ Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» від 08 грудня 2021 року №215-К «Про відсторонення від роботи» в частині відсторонення від роботи ОСОБА_1 випробувача балонів в цеху №7.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» на користь ОСОБА_1 тридцять чотири тисячі вісімдесят вісім гривень 54 копійки середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Стягнуто з Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» у дохід держави 908 /дев`ятсот всім/ гривень 00 копійок судового збору.

Рішення суду оскаржив відповідач ДП «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод», вважає рішення незаконним та необгрунтованим, ухваленим з неправильним застосуванням норм матеріального права.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про те, що щеплення проти Covid-19 не є обов`язковим.

Зазначає, що Резолюція ПАРЄ № 2361 від 27.01.2021 не носить для країн-учасників обов`язкового характеру та не містить обов`язкових норм, які потребують втілення у національне законодавство.

Покликаючись на ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб» зазначає, що працівники окремих професій, виробництв та організацій, діяльність яких може призвести до зараження цих працівників та поширення ними інфекційних хвороб, підлягають обов`язковим профілактичним щепленням також проти відповідних інфекційних хвороб, ніж ті, які передбачені календарем щеплень.

Вважає, що відповідач не зобов`язаний був дотримуватися порядку відсторонення працівника від роботи, передбаченого ст. 12 ЗУ «Про захист населення від інфекційних хвороб».

Звертає увагу на судову практику касаційного суду.

Просить скасувати рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 рокута ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі. Судові витрати покласти на позивача.

В судове засідання учасники справи не прибули, не повідомили суд про причину неявки.

За відсутності всіх осіб, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу технічними засобами не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, колегія суддів приходить такого висновку.

Зупинення провадження у справі - це тимчасове припинення судом учинення процесуальних дій під час судового розгляду з визначених у законі об`єктивних підстав, які перешкоджають подальшому розгляду справи і передбачити усунення яких неможливо.

Межі зупинення провадження у справі не повинні призводити до зменшення розумного строку розгляду справи, відтак суд повинен виходити з того, що тяганина при вирішенні цивільних справ вважається грубим порушенням цивільно-процесуального законодавства та є неприпустимою.

Питання зупинення провадження у справі врегульовано у Главі 8 Розділу ІІІ ЦПК України.

Зокрема, статтями 251-252 ЦПК України передбачено підстави, за яких суд зобов`язаний або може зупинити провадження у справі.

Так, суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду (п. 10 ч. 2 ст. 252 ЦПК України).

Провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Колегією суддів встановлено, що ухвалою Верховного Суду від 03.08.2022 справу №130/3548/21 за позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Укрзалізниця» (про скасування наказу, поновлення на роботі та стягнення заробітної плати, передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду.

В ухвалі зазначено, що відсторонення працівників від роботи власником або уповноваженим ним органом допускається у разі: появи на роботі в нетверезому стані, у стані наркотичного або токсичного сп`яніння; відмови або ухилення від обов`язкових медичних оглядів, навчання, інструктажу і перевірки знань з охорони праці та протипожежної охорони; в інших випадках, передбачених законодавством (частина перша статті 46 КЗпП України).

При цьому, обмеження конституційних прав з моменту звернення Верховного Суду з конституційним поданням було значно розширене та здійснювалося лишень на рівні підзаконних нормативно-правових актів.

Касаційний суд зазначив, що передача справи №130/3548/21 на розгляд Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики з урахуванням кількості справ, які перебувають на розгляді у судах різної юрисдикції, при цьому, місцеві загальні, адміністративні, апеляційні судита апеляційні суди з розгляду адміністративних справ по-різному тлумачать норми матеріального права, які регулюють питання відсторонення від роботи з підстав відсутності щеплення від респіраторної хвороби СОVID-19.

Таким чином, виключна правова проблема є такою, що впливає на застосування норм права у подібних та/або у тотожних правовідносинах судами декількох юрисдикцій у зв`язку з чим її невирішення призведе до різного тлумачення або застосування судами норм права та неоднакового вирішення спорів за однаковими фактичними обставинами та правовим регулюванням.

Так, у рішенні Конституційного Суду України № 10-р/2020 акцентовано, що обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина є можливим у випадках, визначених Конституцією України. Таке обмеження може встановлюватися виключно законом - актом, ухваленим Верховною Радою України як єдиним органом законодавчої влади в Україні; встановлення такого обмеження підзаконним актом суперечить Конституції України

Натомість, національне законодавство з питань відсторонення від роботи у зв`язку з ухиленням від профілактичних щеплень та запроваджене підзаконними актами регулювання відсторонення від роботи працівників які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 нечітке та взаємосуперечливе

З врахуванням зазначеного колегія суддів Верховного Суду звернулася до повноважень Великої Палати Верховного Суду, задля забезпечення сталості та єдності судової практики, щодо вирішення виключної правової проблеми, яка полягає у наступному:

(1) чи є правомірним, без прийняття органом законодавчої влади відповідного закону, шляхом прийняття підзаконних актів, встановлення обмежень права на працю в Переліку № 2153 та Постанові № 1236, яке полягає в встановленні обов`язковості профілактичних щеплень проти COVID-19 для певних працівників та запровадженні спеціального порядку відсторонення від роботи працівників, які відмовились або ухилились від профілактичних щеплень проти COVID-19;

(2) чи є порушенням вимоги рівності конституційних прав та дискримінаційним встановлення додаткових обмежень в Переліку № 2153, що полягають в обов`язковості профілактичних щеплень проти гострої респіраторної хвороби COVID-19 працівникам: центральних органів виконавчої влади та їх територіальних органів; місцевих державних адміністрацій та їх структурних підрозділів; закладів вищої, післядипломної, фахової передвищої, професійної (професійно-технічної), загальної середньої, в тому числі спеціальних, дошкільної, позашкільної освіти, закладів спеціалізованої освіти та наукових установ незалежно від типу та форми власності та встановлення обов`язку в Постанові № 1236 керівників державних органів (державної служби), керівникам підприємств, установ та організацій здійснювати відсторонення від роботи (виконання робіт) працівників та державних службовців, обов`язковість профілактичних щеплень проти COVID-19 яких визначена переліком та які відмовляються або ухиляються від проведення таких обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19 (враховуючи що, наприклад, на працівників юридичних осіб приватного права чи інших працівників такі обмеження не поширюються);

(3) чи є національне законодавство (Закон України «Про захист населення від інфекційних хвороб», Закон України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення», Інструкція про порядок внесення подання про відсторонення осіб від роботи або іншої діяльності Перелік № 2153 та Постанова № 1236) з питань відсторонення від роботи працівників, які відмовляються або ухиляються від проведення обов`язкових профілактичних щеплень проти COVID-19, таким, що дозволяє особі прогнозувати наслідки своєї її поведінки та яким чином мають застосовуватися норми цих правових актів, з урахуванням того, що в них передбачене різне і всупереч Конституції України правове регулювання.

Більше того, касаційний суд зазначив, що у переважній більшості випадків справи цієї категорії є малозначними в силу закону, відтак рішення Великої Палати Верховного Суду за наслідкам вирішення цієї правової проблеми має стати орієнтиром при вирішенні подібних справи судами першої та апеляційної інстанції.

Ухвалою Великої Палати Верховного Суду від 07.09.2022 прийнято до розгляду вказану справу.

Відповідно до ст. 1 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що для повного та всебічного розгляду справи, необхідно зупинити провадження у даній справі до вирішення в касаційному порядку справи № 130/3548/21 Великою Палатою Верховного Суду.

Керуючись ст. 252 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

Зупинити провадження у справі за апеляційною скаргою Державного підприємства "Львівський державний авіаціно-ремонтний завод" Державного концерну «Укроборонпром» на рішення Залізничного районного суду м. Львова від 23 лютого 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Львівський державний авіаційно-ремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» про скасування наказу про відсторонення від роботи та стягнення втраченого заробітку за час вимушеного прогулу - до закінчення перегляду у касаційному порядку Великою Палатою Верховного Суду справи №130/3548/21.

Ухвала набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту ухвали.

Повний текст ухвали складений 30 листопада 2022 року.

Головуючий: А.В. Ніткевич

Судді: С.М. Бойко

С.М. Копняк