КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
апеляційне провадження № 22-ц/824/7147/2022 Доповідач Заришняк Г.М
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого - Заришняк Г.М.

Суддів - Кулікової С.В., Рубан С.М.

При секретарі - Осадченко І.В.

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами Державної казначейської служби України, адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , та Київської обласної прокуратури, на рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Київської обласної прокуратури, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури,-

В С Т А Н О В И В :

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до Київської обласної прокуратури, Держави України в особі Державної казначейської служби України про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури.

В обґрунтування позову вказував, що 12.09.2014 року в рамках кримінального провадження № 0000224 від 11.06.2014 року ОСОБА_1 здійснено повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

23.10.2014 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області про застосування до ОСОБА_1 запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту.

01.12.2014 року слідчим суддею Печерського районного суду м. Києва відмовлено у задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області про відсторонення ОСОБА_1 від посади старшого державного інспектора відділу митного оформлення № 5 митного поста «Святошин» Київської митниці Міндоходів України.

12.12.2014 року в рамках кримінального провадження № 0000224 від 11.06.2014 року ОСОБА_1 здійснено повідомлення про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України.

У період з 14.01.2015 року по 26.01.2015 року на інтернет-сайтах було розміщено публікації «Чиновник Київської митниці обікрав державу на 26 мільйонів», «На Київщині судитимуть митників, які завдали державі шкоди на 26 мільйонів», внаслідок чого позивач відчував постійний моральний тиск на роботі та у повсякденному житті, оскільки відчував постійний негатив до своєї особи з боку оточуючих.

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 03.06.2016 року у справі № 371/1252/15-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 364 та ч. 2 ст. 366 КК України та виправдано.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.08.2016 року у справі №371/1252/15-к апеляційну скаргу прокурора першого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури Київської області задоволено, вирок Миронівського районного суду Київської області від 03.06.2016 року скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.05.2017 року задоволено подання в.о. голови Миронівського районного суду Київської області та передано кримінальне провадження № 371/1252/15-к на розгляд до Кагарлицького районного суду Київської області.

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 10.02.2020 року у справі № 371/1252/15-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, та виправдано.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 року у справі № 371/1252/15-к апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 10.02.2020 року залишено без змін.

Позивач вважав, що такі дії правоохоронного органу щодо надто тривалого незаконного кримінального переслідування та намагання притягнути його до кримінальної відповідальності дискредитували позивача як державного службовця в очах колег та керівництва Державної митної служби України, принизили його авторитет, честь, гідність та ділову репутацію, чим завдали позивачу значні душевні страждання; позивач був позбавлений можливості просування кар`єрними сходами та отримати вище спеціальне звання, що передбачало збільшення заробітної плати, або бути призначеним на вищу чи іншу керівну посаду.

Вказував, що незаконно перебував під слідством з 11.06.2014 року (дата внесення відомостей до ЄРДР за ч. 2 ст. 364 КК України) по 16.09.2020 року (дата набрання законної сили вироком суду) та судом, що загалом складає 6 років 3 місяці 5 днів, а відтак, вважав, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої йому незаконним притягненням до кримінальної відповідальності та в результаті пережитих моральних страждань, порушення усталених соціальних та сімейних зв`язків, приниження його честі, гідності та ділової репутації тощо.

Спричнену моральну шкоду позивач оцінив в розмірі трьох мінімальних заробітних плат на час розгляду справи судом за кожен місяць незаконного кримінального переслідування, навівши такий розрахунок: 6 000 грн. х 3 х 75 місяців = 1 350 000 грн. За кожен день розмір відшкодування моральної шкоди становить 18 000 : 30 = 600 грн., а за 5 днів - 600 грн. х 5 днів = 3 000 грн. Відтак, загальний розмір відшкодування моральної шкоди, завданої позивачу, становить 1 353 000 грн.

Посилаючись на викладене, просив задовольнити позов та стягнути з Держави України в особі Державної казначейської служби України за рахунок коштів Державного бюджету України в рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями

органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури, на користь позивача 1 353 000 грн.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державної казначейської служби України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 468 866 грн. 67 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури.

Стягнуто з Київської обласної прокуратури на користь держави 908 грн. 00 коп. у відшкодування судового збору.

Стягнути з Київської обласної прокуратури на користь ОСОБА_1 6 135 грн. 13 коп. у відшкодування витрат на професійну правничу допомогу.

В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

В апеляційній скарзі адвокат Корзаченко В.М., який діє в інтересах ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати і ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

В апеляційній скарзі Державна казначейська служба України, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову відмовити.

В апеляційній скарзі Київська обласна прокуратура, вказуючи на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасуватита ухвалити нове рішення, яким в задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

У поданому відзиві на апеляційні скарги Державної казначейської служби України і Київської обласної прокуратури, представник позивача просив зазначені апеляційні скарги залишити без задоволення, а оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити у повному обсязі.

У судовому засіданні суду апеляційної інстанції адвокат Корзаченко В.М., діючий в інтересах ОСОБА_1 , подану ним апеляційну скаргу підтримав, проти задаволення апеляційних скарг Державної казначейської служби України та Київської обласної прокуратури заперечив.

Представник Київської обласної прокуратури проти апеляційної скарги адвоката Корзаченка В.М., діючого в інтересах ОСОБА_1 , заперечив, апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Київської обласної прокуратури підтримав та просив про їх задоволення.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про день та час розгляду справи повідомлені належним чином.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційних скарг, перевіривши законність й обґрунтованість постановленого рішення суду в цій частині, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи і це було встановлено судом, що згідно копії витягу з кримінального провадження № 0000224 11.06.2014 року Прокуратурою Київської області внесено відомості до ЄРДР за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

12.09.2014 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області за погодженням зі старшим

прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області ОСОБА_1 повідомлено про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 23.10.2014 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області, погодженого з прокурором прокуратури Київської області, про застосування запобіжного заходу у виді домашнього арешту до підозрюваного ОСОБА_1 та застосовано до підозрюваного запобіжний захід у виді особистого зобов`язання.

Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 02.12.2014 року відмовлено в задоволенні клопотання слідчого прокуратури Київської області про застосування запобіжного заходу у вигляді домашнього арешту відносно ОСОБА_1 .

Прокуратурою Київської області внесено відомості до ЄРДР за фактом вчинення ОСОБА_1 кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 366 КК України, що підтверджується копією витягу з кримінального провадження № 0000426 09.12.2014 року.

12.09.2014 року слідчим в особливо важливих справах першого слідчого відділу слідчого управління прокуратури Київської області за погодженням зі старшим прокурором відділу процесуального керівництва у кримінальних провадженнях прокуратури Київської області здійснено повідомлення ОСОБА_1 про нову підозру у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 27.01.2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26.03.2015 року, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_2 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, повернуто прокурору для усунення недоліків.

Ухвалою Миронівського районного суду Київської області від 29.07.2015 року, залишеною без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26.03.2015 року, обвинувальний акт з додатками у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР за №0000224 по обвинуваченню ОСОБА_1 у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, ОСОБА_2 у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 364 КК України, повернуто прокурору.

Вироком Миронівського районного суду Київської області від 03.06.2016 року у справі № 371/1252/15-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, та виправдано.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 25.08.2016 року у справі №371/1252/15-к апеляційну скаргу прокурора першого відділу управління процесуального керівництва у кримінальних провадженнях слідчих прокуратури Київської області задоволено, вирок Миронівського районного суду Київської області від 03.06.2016 року скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в суді першої інстанції.

Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 12.05.2017 року задоволено подання в.о. голови Миронівського районного суду Київської області та передано кримінальне провадження № 371/1252/15-к на розгляд до Кагарлицького районного суду Київської області.

Вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 10.02.2020 року у справі № 371/1252/15-к ОСОБА_1 визнано невинуватим у вчиненні злочинів, передбачених ч. 2 ст. 364, ч. 2 ст. 366 КК України, та виправдано у зв`язку з недоведеністю наявності у діянні позивача складу кримінального правопорушення, оскільки надані стороною обвинувачення та зібрані судом під час судового слухання кримінального провадження докази не підтвердили обвинувачення, пред`явленого обвинуваченому.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 року у справі № 371/1252/15-к апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, вирок Кагарлицького районного суду Київської області від 10.02.2020 року залишено без змін.

Статтями 55, 56 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб. Кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способом захисту цивільних прав та інтересів, з якими особа має право звернутися до суду, зокрема, може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 1176 ЦК України встановлено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

За приписами п. 1 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду»шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню відповідно до положень цього Закону.

Частиною 2 ст. 1 вказаного Закону визначено, що у випадках, зазначених у ч. 1 цієї статті, завдана шкода відшкодовується в повному обсязі незалежно від вини посадових осіб органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду», право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку постановлення виправдувального вироку суду.

Згідно п. 5 ст. 3 даного Закону, у наведених у ст. 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовується моральна шкода.

Отже, діючим законодавством чітко визначено порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду, у тому числі, й відшкодування моральної шкоди.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду, відшкодування шкоди у випадках, передбачених п.п. 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 23 ЦК України, визначено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

На підставі ч.ч. 2, 3 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Згідно ч.ч. 5, 6 ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду», відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Отже, вказаним Законом встановлениймінімальний розмір моральної шкоди, яка відшкодовується, та не визначенийграничний розмір такої шкоди.

Згідно з роз`ясненнями Пленуму Верховного Суду України, викладеними в п. 9 постанови «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.1995 року № 4, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Обґрунтовуючи розмір завданої моральної шкоди, позивач зазначив, що внаслідок дій правоохоронних органів через занадто тривале незаконне кримінальне переслідування, незаконне притягнення його до кримінальної відповідальності, які дискредитували позивача, як державного службовця в очах колег та керівництва Державної митної служби України, принизили його авторитет, честь, гідність та ділову репутацію, позивачу завдано значні душевні страждання; тривале незаконне притягнення до кримінальної відповідальності та перебування під слідством протягом більше 6 років мало для позивача не лише психотравмуючі наслідки, а й матеріальні, оскільки позивач був позбавлений кар`єрного росту та отримання вищого спеціального звання, що передбачало збільшення заробітної плати, або бути призначеним на вищу чи іншу керівну посаду. Окрім того, під час незаконного кримінального переслідування на інтернет-сайтах у період з 14.01.2015 року по 26.01.2015 року було розміщено публікації з інформацією щодо позивача з назвою «Чиновник Київської митниці обікрав державу на 26 мільйонів», «На Київщині судитимуть митників, які завдали державі шкоди на 26 мільйонів», внаслідок чого позивач відчував постійний моральний тиск на роботі та у повсякденному житті, оскільки відчував постійний негатив до своєї особи з боку оточуючих.

На думку позивача, для відновлення нормального психологічного стану та відновлення ділової репутації йому має бути відшкодовано 1 353 000 грн. моральної шкоди.

Суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про те, що відповідно до вимог Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно розшукову діяльність органів досудового розслідування, прокуратури і суду» ОСОБА_1 має право на відшкодування на його користь за рахунок коштів державного бюджету моральної шкоди, яку слід визначити, виходячи з мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством та судом.

Факт винесення виправдовувального вироку відносно позивача надає йому право на відшкодування моральної шкоди в силу вимог вказаного вище Закону у мінімально визначеному розмірі.

Визначаючи розмір завданої позивачу моральної шкоди, районним судом вірно враховано: негативні наслідки, які продовжувалися для позивача внаслідок тривалого незаконного кримінального переслідування, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, характер і обсяг страждань, яких зазнав позивач, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Позивач перебував під досудовим слідством та судом більше 6 років і за вказаний період перебував у статусі підозрюваного та обвинуваченого, і в судовому порядку він змушений доводити свою невинність, позивач жив у постійному страху бути засудженим за не скоєний ним злочин, втратив репутацію добросовісного державного службовця, що мало для нього негативні наслідки та суттєво вплинуло на його психоемоційний стан, а також вимагало додаткових зусиль для організації його життя.

Окрім того, судом враховано також, що за період перебування під слідством та судом відносно позивача не вчинялися будь-які незаконні дії, що обмежують права громадян (обшук, виїмка, арешт майна, відсторонення від посади тощо), під вартою він не перебував, тобто, позивач не був обмежений у пересуванні, спілкуванні з людьми та не перебував у несприятливому середовищі.

Отже, враховуючи конкретні обставини справи, характер правопорушення, глибину фізичних та душевних стражданьпозивача, їх тривалість, та керуючись при цьому вимогами розумності та справедливості, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку, що розмір моральної шкоди слід визначити у мінімальному розмірі, встановленому чинним законодавством, що буде достатньою сатисфакцією перенесених позивачем моральних страждань.

Відповідно до ст. 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», з 1 січня 2022 року встановлено у 2022 році щомісячну мінімальну заробітну плату в сумі - 6 500 грн.

Згідно п. 14 ч. 1 ст. 3 КПК України, стадія притягнення до кримінальної відповідальності починається з моменту повідомлення особі про підозру у вчиненні кримінального правопорушення.

Суд першої інстанції правильно визначив термін перебування позивача під слідством та судом з 12.09.2014 року ( з моменту пред`явлення підозри) по 16.09.2020 року (набрання чинності виправдувальним вироком Кагарлицького районного суду Київської області від 10.02.2020 року, залишеним без змін ухвалою Київського апеляційного суду від 16.09.2020 року), що складає повних 72 місяці та 4 дні.

Враховуючи цей термін та виходячи із засад розумності, виваженості і справедливості, суд прийшов до правильного висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди на користь позивача у розмірі 468 866,67 грн.

Приведений судом розрахунок сумнівів у колегії суддів не викликає, оскільки відповідачами не спростований.

Посилання в апеляційній скарзі представника позивача на те, що стягнутий на користь позивача розмір моральної шкоди є заниженим й не відповідає глибині фізичних та душевних страждань позивача, не заслуговують на увагу, оскільки відшкодована позивачу моральна шкода відповідає фактичним обставинам справи, завданим позивачуморальним стражданням та вимогам закону.Підстав для відшкодування моральної шкоди в розмірі більшому, ніж у встановленому державою гарантованому розмірі, не вбачається.

Доводи апеляційних скарг Державної казначейської служби України та Київської обласної прокуратури про те, що розмір відшкодування моральної шкоди є завищеним, не заслуговують на увагу, оскільки розмір моральної шкоди визначений судом правильно в мінімальному розмірі, встановленому законом, виходячи із щомісячної мінімальної заробітної плати, визначеної на час захисту порушеного права позивача.

Суд першої інстанції повно та всебічно з`ясував обставини справи, зібраним доказам дав належну правову оцінку й прийшов до правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 , обґрунтовано стягнувши з Державної казначейської служби України шляхом списання з Єдиного казначейського рахунку Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 468 866 грн. 67 коп. у рахунок відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями та бездіяльністю органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування та прокуратури. Доводи апеляційних скарг висновки суду не спростовують.

Постановлене судом рішення відповідає вимогам норм матеріального та процесуального закону й не може бути скасованим з підстав, приведених в апеляційних скаргах.

Доводи апеляційної скарги представника позивача про те, що судом неправомірно було стягнуто витрати на правову допомогу в значно меншому, ніж про це заявляв позивач, не заслуговують на увагу.

Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).

Згідно частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом і може бути змінений лише за їх взаємною домовленістю. Суд не має права його змінювати і втручатися у правовідносини адвоката та його клієнта.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Частиною 3 даної норми встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18) зроблено висновок про те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

З матеріалів справи вбачається, що відповідачем надано на підтвердження понесених ним витрат на правничу допомогу: договір про надання правової допомоги від 11.03.2021 року, квитанцію від 26.07.2021 року № 0.0..1 про оплату позивачем правничої допомоги в розмірі 17 706 грн., копії розрахунку суми гонорару за надану правничу допомогу від 19.07.2021 року, акту здачі-прийняття виконаних робіт (наданої правничої допомоги адвокатом) від 19.07.2021 року, рахунок-фактуру № 019 від 19.07.2021 року.

Враховуючи складність даної справи, наданий адвокатом обсяг послуг, затрачений час на надання таких послуг, та з урахуванням співмірності, розумності вказаних витрат, та досвіду адвоката, а також виходячи із конкретних обставин справи, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про стягнення з Київської обласної прокуратури на користь позивача витрат на правничу допомогу в сумі 6 135 грн. 13 коп.

Посилання в апеляційній скарзі Державної казначейської служби на те, що Казначейство жодних прав та інтересів позивача не порушувало, не вступало з ним у правовідносини і жодної шкоди позивачеві не завдало, а тому Казначейство не повинно нести відповідальність за шкоду, спричиненну позивачу внаслідок незаконних дій, не можуть бути підставою для скасування законного та обгрунтованого рішення суду.

Відповідно до п. 1 «Положення про Державну казначейську службу України», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 15.04.2015 року № 215, ДКСУ є центральним органом виконавчої влади, діяльність якого спрямовується і координується Кабінетом Міністрів України через Міністра фінансів, і який реалізує державну політику у сферах казначейського обслуговування бюджетних коштів, коштів клієнтів відповідно до законодавства, бухгалтерського обліку виконання бюджетів.

Згідно з підпунктом 2 п. 4 цього Положення ДКСУ відповідно до покладених на нього завдань та в установленому законодавством порядку забезпечує казначейське обслуговування бюджетних коштів на основі ведення єдиного казначейського рахунка, відкритого у Національному банку, зокрема, здійснює безспірне списання коштів державного та місцевих бюджетів або боржників на підставі рішення суду.

Відповідно до ст. 170 ЦК України держава набуває і здійснює права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом.

Таким чином, відповідачем у справі є держава, яка бере участь у справі через відповідний орган (органи) державної влади. Такими органами у цій справі є Київська обласна прокуратура та ДКСУ (яка відповідно до законодавства є органом, що здійснює повернення коштів з державного бюджету). Кошти на відшкодування шкоди державою підлягають стягненню з Державного бюджету України.

Механізм виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, прийнятих судами, а також іншими державними органами (посадовими особами), які відповідно до закону мають право приймати такі рішення, визначено Порядком виконання рішень про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 03.08.2011 року № 845 (далі - Порядок).

За змістом п.п. 3, 35 Порядку, рішення про стягнення коштів державного та місцевих бюджетів або боржників виконуються на підставі виконавчих документів виключно органами ДКСУ у порядку черговості надходження таких документів до органів ДКСУ. ДКСУ здійснює безспірне списання коштів державного бюджету для відшкодування (компенсації): шкоди, заподіяної громадянинові незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що провадить оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, органу прокуратури або суду; шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.11.2019 року у справі №242/4741/16-ц зазначила, що тлумачення ч. 2 ст. 30 ЦПК України (в редакції, чинній на момент пред`явлення позову) дозволяє зробити висновок, що належним відповідачем у справах про відшкодування шкоди, заподіяної органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, є держава як учасник цивільних відносин.

При цьому, держава бере участь у справі як відповідач через відповідні органи державної влади, зазвичай, орган, діями якого заподіяну шкоду.

Разом із тим, залучення або ж незалучення до участі у таких категоріях спорів ДКСУ чи її територіального органу не впливає на правильність визначення належного відповідача у справі, оскільки ДКСУ чи її територіальний орган не є тим суб`єктом який порушив права чи інтереси позивача.

Так, сам факт стягнення коштів із Державного бюджету України не може бути підставою для обов`язкового залучення до участі у справі відповідачем ДКСУ чи її територіального органу. У разі сприйняття подібного підходу до участі у справах про стягнення коштів, відшкодування шкоди завжди необхідно було б щоразу залучати суб`єкта, який здійснює управління рахунком, на якому розміщені грошові кошти відповідача.

Разом із тим варто зауважити, що у практиці Верховного Суду існують різні підходи щодо визначення належного відповідача у справах про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовою або службовою особою, зокрема органами державної виконавчої служби. Цей висновок зроблено на підставі аналізу постанов Великої Палати Верховного Суду від 03.07.2019 року у справі № 750/1591/18-ц, постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 11.04.2018 року у справі № 461/4137/14, від 01.08.2018 року у справі № 520/4116/16-ц та від 20.02.2019 року у справі № 489/515/17, постанов Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 10.07.2018 року у справі № 910/3007/16 та від 20.06.2019 року в справі № 910/17999/17.

Твердження апеляційної скарги Київської обласної прокуратури про те, що позивачем не надведено належними та допустимими доказами спричинення позивачу моральної шкоди незаконними діями відповідача - Київської обласної прокуратури не заслуговують на увагу та спростовуються вищенаведеним.

Інші доводи апеляіційних скарг висновків суду не спростовують та не впливають на їх правильність.

Разом з тим, колегія суддів вважає за необхідне стягнути з Державної казначейської служби в дохід держави судовий збір в сумі 1362 грн. за подачу апеляційної скарги, який був відстрочений Державній казначейській службі України ухвалою Київського апеляційного суду від 12 липня 2022 року.

Керуючись ст.ст.367, 374,375, 382 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу адвоката Корзаченка Володимира Миколайовича, діючого в інтересах ОСОБА_1 , - залишити без задоволення.

Апеляційні скарги Державної казначейської служби України та Київської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 17 січня 2022 року - залишити без змін.

Стягнути з Державної казначейської служби України 1362 грн. судового збору за подачу апеляційної скарги, який був відстрочений Державній казначейській службі України ухвалою Київського апеляційного суду від 12 липня 2022 року в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з моменту виготовлення повної постанови.

Повна постанова виготовлена 22 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді: