Постанова

Іменем України

15 листопада 2022 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/12059/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря: Ратушного А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва

від 18 серпня 2022 року

в складі судді Гаврилової О. В.

у цивільній справі №755/6639/22 Дніпровського районного суду м. Києва

за скаргою ОСОБА_1

на бездіяльність державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) Бідюк Яни Володимирівни,

стягувач - Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк"

У С Т А Н О В И В:

22 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із вищевказаною скаргою, в якій посилаючись на бездіяльність державного виконавця Автозаводського відділу державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми) (далі - Автозаводський ВДВС у м. Кременчуці) Бідюк Я. В., просила:

визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Бідюк Я. В., щодо не розгляду її заяви від 12.04.2022 про скасування арешту з нерухомого майна боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні №45241983 постановою державного виконавця від 15.06.2015;

зобов`язати державного виконавця Бідюк Я. В. провести виконавчі дії по скасуванню арешту з нерухомого майна боржника у виконавчому провадженні №45241983 постановою державного виконавця від 15.06.2015;

зобов`язати державного виконавця Бідюк Я. В. провести виконавчі дії по вилученню обтяжень з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно боржника у виконавчому провадженні №45241983, накладеного за постановою державного виконавця від 15.06.2015.

Обґрунтовуючи скаргу ОСОБА_1 зазначила, що в провадженні Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці перебувало виконавче провадження №45241983, в межах якого постановою державного виконавця Бідюк Я. В. від 15.06.2015 накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 та оголошено заборону на його відчуження. В подальшому, державним виконавцем закінчено виконавче провадження, однак в порушення вимог закону не вирішено питання про зняття арешту, накладеного постановою від 15.06.2015. Заяву про скасування арешту не розглянуто та не вирішено це питання.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року в задоволенні скарги відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою суду, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що суд першої інстанції повністю не розглянув її вимоги, а саме в оскаржуваній ухвалі зазначив, що скарга на бездіяльність державного виконавця не підлягає задоволенню, а інші вимоги скарги, а саме вимоги зобов`язального характеру суд не розглянув та не ухвалив по ним судового рішення.

Судом не враховано правовий висновок Верховного Суду, висловлений у постанові від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11, що застосування норм права при аналогічних правовідносинах.

За наведених обставин просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18.08.2022 та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Боржник - ОСОБА_2 , належним чином повідомлена про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася. Подала заяву про розгляд справи без її участі.

Автозаводський відділ державної виконавчої служби у місті Кременчуці Кременчуцького району Полтавської області Північно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Суми), належним чином повідомлений про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання свого представника не направив.

Стягувач - Публічне акціонерне товариство "ВТБ Банк", належним чином повідомлений про розгляд справи, в судове засідання свого представника не направив.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України, колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності учасників справи, які не з`явилися в судове засідання та їхніх представників.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість ухвали суду в межах апеляційного оскарження, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Постановляючи ухвалу, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для задоволення скарги.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції та вважає його правильним, з наступних підстав.

Системний аналіз положень Закону України "Про виконавче провадження" щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" підлягає примусовому виконанню.

У разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов'язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні (постанова Верховного Суду від 13 липня 2022 року у справі №2/0301/806/11).

З матеріалів справи вбачається, що 19 грудня 2013 року Дніпровським районним судом м. Києва постановлено ухвалу, якою задоволено заяву Публічного акціонерного товариства "ВТБ Банк" (далі - ПАТ "ВТБ банк", Банк).

Видано виконавчий лист на виконання рішення Постійно діючого Третейського суду при Асоціації українських банків в особі третейського судді Мамченко Ю. В. від 24.09.2013 по справі №847/13 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ Банк" заборгованості у розмірі 54 741,57 грн та витрат пов`язаних з вирішенням спору Третейським судом у сумі 947,42 грн

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ "ВТБ Банк" судові витрати в розмірі 229,40 грн.

На виконання вказаної вище ухвали 19.12.2013 Дніпровським районним судом м. Києва видано виконавчий лист №755/27621/2013-ц.

Виданий Дніпровським районним судом м. Києва виконавчий лист №755/27621/2013-ц перебував на примусовому виконанні у державного виконавця Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці Полтавської області Бідюк Я. В. (виконавче провадження ВП №45241983).

Згідно Витягу з АСВП щодо виконавчого провадження №45241983, 28 жовтня 2014 року постановою державного виконавця відкрито виконавче провадження з примусового виконання виконавчого листа №755/27621/2013-ц.

04 листопада 2014 року постановою державного виконавця виконавче провадження приєднано до зведеного.

04 лютого 2015 року постановою державного виконавця звернуто стягнення на кошти на рахунках боржника.

В подальшому, в ході виконавчих дій постановою державного виконавця від 10 червня 2015 року знято арешт з коштів боржника.

Постановою державного виконавця від 15 червня 2015 року з метою виконання судового рішення накладено арешт на все майно боржника та оголошено заборону на його відчуження.

17 листопада 2015 року державним виконавцем винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України "Про виконавче провадження", у зв`язку з відсутністю майна, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до Закону України "Про виконавче провадження" заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними. Повернення виконавчого документа стягувачу з вказаних підстав, не позбавляє його права повторно пред'явити виконавчий документ до виконання протягом строків, що передбачені законом.

З матеріалів справи також вбачається, що після повернення виконавчого листа стягувачу, останній ще звертався до виконавця з приводу його виконання.

Так, відносно боржника ОСОБА_1 14 вересня 2020 року приватним виконавцем Деркач І. В. за заявою правонаступника стягувача ПАТ "ВТБ Банк" - ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" було відкрито виконавче провадження, яке в подальшому завершено (а.с. 32).

Тобто, за приписами Закону України "Про виконавче провадження" строк повторного пред'явлення виконавчого листа, який визначений законодавцем у три роки, не минув.

З наведеного слідує, що стягувач у відповідності до вимог Закону України "Про виконавче провадження" має право повторно пред'явити виконавчий лист №755/27621/2013-ц від 19.12.2013 до примусового виконання.

В квітні 2022 року та в липні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Автозаводського ВДВС у м. Кременчуці із заявою про скасування арешту, накладеного постановою державного виконавця від 15.06.2015.

Матеріали справи не містять доказів повного виконання ОСОБА_1 судового рішення та сплату ПАТ "ВТБ Банк" або його правонаступнику ТОВ "Фінансова компанія "Прайм Альянс" грошових коштів в сумі 55 688,99 грн.

Оскільки матеріали справи не містять доказів виконання боржником судового рішення та враховуючи ту обставину, що стягувач не втратив права повторно пред'явити виконавчий лист до примусового виконання задля отримання присудженого судовим рішенням, колегія суддів вважає, що відсутні правові підстави для скасування державним виконавцем арешту, накладено ним в ході виконавчого провадження.

Крім цього слід враховувати, що оскаржуючи бездіяльність державного виконавця, яка на думку ОСОБА_1 полягає в безпідставному накладенні арешту на її майно, остання звертаючись до суду із скаргою не вказувала з якого саме її майна необхідно зняти арешт, накладений постановою державного виконавця і коли це майно було придбано. При цьому матеріали справи взагалі не містять доказів належності на праві власності ОСОБА_1 будь-якого нерухомого майна. А як вказувалося вище, перший раз виконавче провадження було завершено шляхом винесення постанови державного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу, у зв'язку з тим, що заходи щодо розшуку майна боржника виявилися безрезультатними.

Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про правомірність дій державного виконавця та відповідно відсутність правових підстав для задоволення скарги.

Доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції лише вирішив вимогу про визнання бездіяльності протиправною та не вирішив зобов'язальних вимог скарги колегія суддів вважає недоречними, оскільки як вбачається зі змісту мотивувальної частини оскаржуваної ухвали, суд дійшов висновку про відмову в задоволенні скарги в цілому. А зазначення судом, що скарга на бездіяльність не підлягає задоволенню не свідчить про те, що судом розглянуто лише вимогу про визнання бездіяльності протиправною, оскільки звертаючись до суду з даною скаргою ОСОБА_1 зазначила, що скарга на бездіяльність державного виконавця.

До того ж, слід враховувати, що зазначення судом про відмову в задоволенні скарги на бездіяльність державного виконавця є загальним формулюванням, встановленим у статті 447 ЦПК України, якою визначено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби під час виконання судового рішення.

Оскільки вимога про зобов'язання виконавця вчинити дію є похідною вимогою від визнання бездіяльності протиправною, в задоволенні якою судом відмовлено, відсутні правові підстави для ухвалення судового рішення про зобов'язання державного виконавця вчинитит певні дії.

Отже, доводи апеляційної скарги, що судом не розглянуто всі вимоги скарги є безпідставними.

Посилання в апеляційній скарзі на постанову Верховного Суду від 13.07.2022 у справі №2/0301/806/11, про яку вказувалося вище, колегія суддів вважає неспроможними, оскільки у справі яка переглядалася касаційним судом встановлено обставини повного виконання боржником судового рішення, тоді як у даній справі відсутні докази про повне виконання судового рішення.

Інших доводів апеляційна скарга не містить.

Сукупність вищезазначених обставин та положень закону приводить до висновку, що суд першої інстанції мотивував своє судове рішення та дійшов правомірного висновку про відсутність правових підстав для відмови в задоволенні скарги.

Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а ухвалу без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Оскільки судом першої інстанції постановлено ухвалу з дотриманням норм матеріального та процесуального права, колегія суддів приходить до висновку про залишення ухвали суду без змін, а апеляційної скарги без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 18 серпня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець