Провадження № 22-ц/824/6847/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

22 листопада 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії судів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача Савченка С.І., суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 нарішення Дарницького районного суду м.Києва від 02 листопада 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», ОСОБА_2 про відшкодування матеріальної і моральної шкоди, завданої дорожньо-транспортною пригодою,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним позовом,який надалі уточнив та доповнив і мотивував тим, що 18 жовтня 2019 року на перехресті вулиць Дарницьке шосе та Сортувальної у м.Києві сталася ДТП за участю належного йому автомобіля «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля «Hyundai Elantra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_2 . Вказана ДТП сталася з вини відповідачки ОСОБА_2 , яка, керуючи автомобілем «Hyundai Elantra», на порушення п.2.3(б) та розділу 3.3 (дорожні знаки) ПДР не виконала вимогу знаку 5.6 «рух праворуч», внаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем «Volkswagen Transporter», який повертав праворуч. Вина відповідачки ОСОБА_2 у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП стверджується постановою Дарницького районного суду м.Києва від 19 листопада 2019 року.

Вказував, що внаслідок ДТП належний йому автомобіль «Volkswagen Transporter» отримав механічні пошкодження. На момент ДТП цивільна відповідальність винуватця ОСОБА_2 була застрахована за полісом обов`язкового страхування АМ/9917678 від 12 квітня 2019 року з лімітом відповідальності 100000 грн. та франшизою у 2000 грн. у ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант»,яке на виконання своїх обов`язків 02 червня 2020 року виплатило страхове відшкодування в сумі 2925,83 грн. Однак, відповідно до виконаного на його замовлення ФОП ОСОБА_3 звіту № 08/09/20 від 30 вересня 2020 року вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Transporter»,складає 28052,44 грн., а тому з урахуванням ліміту відповідальності страховика невідшкодований збиток у розмірі 25095,88 грн. має сплатити страховик ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант». З огляду на порушення строків виплати вважає, що єпідстави для стягнення із страховика пені у розмірі 2553,84 грн. Також, позивач стверджував, що в результаті ДТП йому спричинено моральну шкоду, яку він оцінив у розмірі 10000 грн., яку мають відшкодувати солідарно страховик і винуватець ДТП, який до того ж має сплатити йому

- 2 -

франшизу у сумі 2000 грн.

У зв`язку із наведеним просив стягнути:

- із ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на його користь страхове відшкодування в розмірі 28052,44 грн., пеню в розмірі 2553,84 грн.;

- стягнути із ОСОБА_2 на його користь франшизу у розмірі 2000 грн.;

- стягнути солідарно із ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» та ОСОБА_2 на його користь моральну шкоду в розмірі 10000 грн. та судові витрати.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 02 листопада 2021 року позовзадоволено частково. Стягнуто з ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 пеню в розмірі 68,73 грн. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 франшизу в розміру 2000 грн., моральну шкоду в розмірі 500 грн. та судовий збір в розмірі 168,16 грн. В решті вимог відмовлено.

Не погоджуючись із рішенням, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині незадоволених вимог і ухвалити нове, яким його вимоги задоволити в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального та неправильне застосування норм матеріального права.

Скарга мотивована неврахуванням судом того факту, що після виявлення прихованих пошкоджень автомобіля він звернувся до страховика для проведення додаткового огляду, який був проігнорований, що порушує вимоги Закону України «Про звернення громадян». Також на порушення п.36.2 ст.26 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик порушив порядок нарахування, узгодження та строків виплати страхового відшкодування. Суд помилково не взяв до уваги виконаний на його замовлення ФОП ОСОБА_3 звіт № 08/09/20 від 30 вересня 2020 року як письмовий доказ, а застосував до нього вимоги як до висновку експерта. Суд безпідставно вказав, що експлуатація ним автомобіля протягом 11 місяців призвела до збільшення вартості відновлювального ремонту. Суд не звернув увагу на те, що після огляду страховиком передбачалася заміна бампера, проте у ремонтній калькуляції вже йдеться про ремонт бампера, а не його заміну, що суттєво вплинуло на вартість ремонту та свідчить про неправомірні дії аварійного комісара страховика. При вирішенні спору в частині відшкодування моральної шкоди судом невірно застосовані норми матеріального парва, зокрема ст.23, 1167 ЦК України.

Відповідач ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в особі його представника Білинової А.В. подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив позов частково, а доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Згідно ч.1 ст.369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Оскільки в даній справі ціна позову становить 37870,87 грн., щоменше ста розмірів прожиткового мінімуму, і дана справа не відноситься до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження,апеляційний розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч.13 ст.7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без проведення судового засідання, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що

- 3 -

апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у стягненні із страховика ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» страхового відшкодування у розмірі 25095,88 грн., суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки недоведеністю позовних вимог в цій частині. При цьому суд виходив з того, що страховиком прийнято законне рішення про виплату позивачеві страхового відшкодування в розмірі 2925,83 грн., яке розраховано у порядку встановленому законодавствомза результатами огляду пошкодженого автомобіля аварійним комісаром ОСОБА_4 , складено сертифікат №55-D/65/8 від 28 травня 2020 року, згідно з яким вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «VolkswagenTransporter» внаслідок ДТП складає 4925,83 грн., а за мінусом франшизи - 2925,83 грн.

Такі висновки суду є правильними і такими, що відповідають обставинам справи і вимогам закону.

Згідно ст.1166 ЦК України шкода завдана майну особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

За положеннями ст.1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання якого створює підвищену небезпеку, якщо ця особа не доведе, що шкода виникла внаслідок непереборної сили або з умислу потерпілого.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (п.1 ч.1 ст.1188 ЦК України).

Згідно ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно ст.999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Спірні правовідносини врегульовані спеціальним Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі - обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності) і спрямований на забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації наземних транспортних засобів на території України (преамбула Закону).

Згідно ст.6 вказаного Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Згідно п.22.1. ст.22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди

- 4 -

життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу лише з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством.

Судом першої інстанції встановлено, що 18 жовтня 2019 року на перехресті вулиць Дарницьке шосе та Сортувальної у м.Києві сталася ДТП за участю належного позивачу автомобіля «Volkswagen Transporter» реєстраційний номер НОМЕР_1 , під його керуванням, та автомобіля «Hyundai Elantra» реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням відповідачки ОСОБА_2

ДТП сталася з вини ОСОБА_2 , яка, керуючи автомобілем «Hyundai Elantra», на порушення п.2.3(б) та розділу 3.3 (дорожні знаки) ПДР не виконала вимогу знаку 5.6 «рух праворуч», внаслідок чого допустила зіткнення із автомобілем «Volkswagen Transporter», який повертав праворуч.

Постановою Дарницького районного суду м.Києва від 19 листопада 2019 рокуОСОБА_2 визнано винною у порушенні ПДР і скоєнні правопорушення за ст.124 КУпАП та накладено штраф у розмірі 340 грн.

На момент ДТП цивільна відповідальність винуватиці ОСОБА_2 була застрахована за полісом обов`язкового страхування АМ/9917678 від 12 квітня 2019 року з лімітом відповідальності 100000 грн. та франшизою у 2000 грн. у ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант».

13 січня 2020 року уповноваженим ТзДВ СК «Альфа-Гарант» аварійним комісаром, у присутності позивача, було проведено огляд пошкодженого автомобіля «Volkswagen Transporter», про що складений протокол огляду транспортного засобу, який було підписано позивачем. Відповідно до аварійного сертифікату № 55-D/65/8 складеного 28 травня 2020 року аварійним комісаром ОСОБА_4 , залученим страховиком вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Transporter» внаслідок ДТП з урахуванням 20 % ПДВ склала 4925,83 грн.

На виконання своїх обов`язків страховик ТзДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант» 02 червня 2020 року виплатив позивачу страхове відшкодування за вирахуванням франшизи (2000 грн.) в сумі 2925,83 грн.

Також судом встановлено, що позивач з метою визначення розміру збитків звернулася до ФОП ОСОБА_3 , який виготовив звіт № 08/09/20 від 30 вересня 2020 року,згідно якого вартість матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Transporter»,складає 28052,44 грн.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

За таких обставин суд першої інстанції вірно відмовив у стягненні страхового відшкодування у розмірі 25095,88 грн. з огляду на недоведеність вимог в цій частині.

Доводи апеляційної скарги про неврахуванням судом того факту, що після виявлення прихованих пошкоджень автомобіля позивач звернувся до страховика для проведення додаткового огляду, який був проігнорований, що порушує вимоги Закону України «Про звернення громадян», безпідставні, оскільки Закон України «Про звернення громадян» не регулює спірних правовідносин по відшкодуванню шкоди і на них не поширюється.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що 13 січня 2020 року уповноваженим ТзДВ СК «Альфа-Гарант» аварійним комісаром, у присутності позивача, було проведено огляд пошкодженого автомобіля «Volkswagen Transporter», про що складений протокол огляду транспортного засобу, який було підписано позивачем без зауважень. Належних та допустимих доказів про наявність будь-яких прихованих недоліків внаслідок ДТП, як і їх зв`язку із даною ДТП, позивач не надав.

- 5 -

Доводи апеляційної скарги про те, що на порушення п.36.2 ст.36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик порушив порядок нарахування, узгодження та строків виплати страхового відшкодування враховані судом першої інстанції при стягненні пені.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд помилково не взяв до уваги виконаний ФОП ОСОБА_3 на замовлення позивача звіт № 08/09/20 від 30 вересня 2020 року як письмовий доказ, а застосував до нього вимоги як до висновку експерта, не спростовують висновків суду про відсутність передбачених законом підстав для підстав для стягнення страхового відшкодування у розмірі 25095,88 грн.

Відхиляючи даний довід апеляційний суд звертає увагу на наступне.

Згідно ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи і які встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Відповідно до приписів цивільного процесуального закону докази у процесі мають відповідати певним критеріям. Зокрема докази мають бути належними, тобто такими, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.77 ЦПК), допустимими, тобто такими, що підтверджують певні обставини справи, які за законом не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ст.79 ЦПК), достовірними, тобто такими, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст.79 ЦПК) та достатніми, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування(ст.80 ЦПК).

Згідно ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що грунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Встановлено, що наданий позивачем звіт № 08/09/20 від 30 вересня 2020 року, виконаний ФОП ОСОБА_3 , не є висновком експертизи, складеним на замовлення учасника, у розумінні ст.106 ЦПК України, оскільки всупереч ч.5 цієї статті не містить зазначення, що висновок підготовлено для подання до суду, а також що експерт попереджений про кримінальну відповідальність.

За таких обставин, як аварійний сертифікат № 55-D/65/8, складений 28 травня 2020 року аварійним комісаром ОСОБА_4 , так і звіт про визначення вартості матеріального збитку № 08/09/20 від 30 вересня 2020 року, виконаний ФОП ОСОБА_3 , є письмовими доказами у розумінні ст.76 ЦПК України, жоден з яких не має переваги чи заздалегідь встановленої сили.

Обидва цих докази стосується дослідження одного предмету - розміру матеріального збитку, завданого власнику автомобіля «Volkswagen Transporter», суб`єктами оцінки застосовані однакові чинні нормативні та довідкові джерела інформації, проте визначений ними розмір збитку суттєво різниться між собою.

За таких обставин, усунення суттєвих розбіжностей між цими доказами щодо розміру збитку потребує спеціальних знань і можливе шляхом проведення судової експертизи, або надання учасником до суду висновку експертизи, який би відповідав вимогам ст.106 ЦПК України, чого в даній справі не встановлено.

Позивач не просив суд призначити екпертизу і не надав відповідного висновку експертизи. Фактично позиція позивача полягає в тому, що він вважає поданий ним звіт більш переконливим і рахує, що суд має погодитися із його думкою, що очевидно та поза всяким розумним сумнівом суперечить вимогам процесуального закону щодо правил оцінки доказів.

- 6 -

З огляду на викладене, суд першої інстанції прийшов до вірних висновків про недоведеність вимог щодо неправильності визначення страховиком розміру збитків.

Колегія суддів погоджується із доводами скарги щодо помилкового зазначення судом у рішенні, що експлуатація ним автомобіля протягом 11 місяців призвела до збільшення вартості відновлювального ремонту.

Проте відповідно до ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни судового рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

Аналогічні роз`яснення містить п.19 постанови Пленуму Верховного Суду України № 12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», згідно якого порушення або неправильне застосування норм процесуального права можуть бути підставою для скасування чи зміни рішення, якщо таке порушення призвело до неправильного вирішення справи. Зокрема, порушення вимог ст.59 ЦПК щодо допустимості засобів доказування, необґрунтована відмова суду в задоволенні клопотання осіб, які беруть участь у справі, у дослідженні доказів (ст.60 ЦПК), порушення вимог ст.215 ЦПК щодо змісту рішення суду тощо.

Наведений довід не спростовує висновків суду щодо відсутності передбачених законом підстав для стягнення страхового відшкодування у розмірі 25095,88 грн.

Доводи апеляційної скарги про те, що суд не звернув увагу на те, що після огляду страховиком передбачалася заміна бампера, проте у ремонтній калькуляції вже йдеться про ремонт бампера, а не його заміну, що суттєво вплинуло на вартість ремонту та свідчить про неправомірні дії аварійного комісара страховика необгрунтовані. Під час визначення розміру матеріального збитку можливі будь-які корегування його розміру за рахунок робіт та матеріалів.

Відхиляючи дані доводи, колегія суддів враховує, що у справі відсутні будь-які докази щодо неможливості ремонту бампера і як наслідок неможливості використання його за призначенням (втрачено фунціонал, зовнішній вигляд, геометрію тощо).

Апеляційний суд погоджується із висновком суду про наявність підстав для стягнення пені, оскільки відбулось прострочення виплати страхового відшкодування за даним страховим випадком, у зв`язку із чим підлягає нарахуванню пеня в розмірі 68,73 грн.

Такий висновок відповідає пунктам 36.2 та 36.5 ст. 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», згідно яких страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у ст.35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. А у випадку невиконня -за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Також, колегія суддів погоджується із висновками суду щодо відмови у відшкодуванні моральної шкоди страховиком.

Суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про недоведеність вимог в цій частині.

При цьомуколегія суддів вважає підставними доводи апеляційної скарги щодо помилкового посилання суду на ст.261 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», що передбачає відшкодування потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я

- 7 -

під час дорожньо-транспортної пригоди, моральної шкоди і яка не регулює спірних правовідносин.

Однак, таке не призвело до неправильного вирішення спору, оскільки посилаючись на завдання йому страховиком моральної шкоди внаслідок несвоєчасної виплати страхового відшкодування, позивач всупереч положенням ч.3 ст.12 ЦПК ст.81 ЦПК України, які покладають на сторону обов`язок довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, не надав ні до суду першої інстанції, ні до суду апеляційної інстанції належних, допустимих та достатніх доказів, у розумінні ст.77-80 ЦПК України, які б підтверджували факт заподіяння йому моральної шкоди з боку страховика внаслідок несвоєчасної виплати, як і не довів, що таке потягло моральні страждання.

Окрім того, апеляційний суд прийшов до висновку про правильність стягнення із ОСОБА_2 франшизи в розміру 2000 грн., що грунтується на приписах ст.12 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», якою визначено, що розмір франшизи при відшкодуванні шкоди, заподіяної майну потерпілих, встановлюється при укладанні договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності і не може перевищувати 2 відсотки від страхової суми, в межах якого відшкодовується збиток, заподіяний майну потерпілих. Страхове відшкодування завжди зменшується на суму франшизи, розрахованої за правилами цього підпункту.

Також, суд вірно стягнув моральну шкоду у розмірі 500 грн. з огляду на доведеність факту пошкодження відповідачкою належного позивачу майна, що у свою чергу призвело до моральних страждань.

При визначенні розміру моральної шкоди суд прийшов до правильного висновку, що позивачем не було доведено обсягу моральних та фізичних страждань, який би відповідав вимогам щодо відшкодування в розмірі 10000 грн., а тому з урахуванням викладених обставин, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням глибини душевних страждань позивача, вірно визначив відшкодування моральної шкоди у розмірі 500 грн., з чим колегія суддів погоджується.

Решта доводів апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції щодо відмови у позові, обгрунтовано викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.

Даючи оцінку доводам позивача, викладеним у апеляційній скарзі, з огляду на низку тверджень, що не стали предметом аналізу в даній постанові, апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони грунтуються. Хоча п.1 ст.6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення ЄСПЛ у справах «Серявін та інші проти України», «Трофимчук проти України», «Проніна проти України»). Отже, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо наведення обґрунтування рішення, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.

Колегія суддів враховує, що викладені в цій постанові висновки прийнятого рішення та його мотивування єдостатніми і зрозумілими та відповідають вимогам закону.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір повно та всебічно дослідив і оцінив обставини справи, надані сторонами докази, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, а тому визнає дане рішення законним та обґрунтованим.

Підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення

- 8 -

колегія суддів не вбачає.

Згідно ч.3 ст.389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах (ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб) та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятидесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, визначених у п.2 ч.3 ст.389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволенння.

Рішення Дарницького районного суду м.Києва від 02 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, визначених у ч.3 ст.389 ЦПК України.

Головуючий

Судді: