П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 листопада 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 357/6620/21

Номер провадження 22-ц/824/10107/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

розглянувши в порядку письмового провадженняапеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Орєхова О.І., у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» звернулось до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 14 червня 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено договір № 547858313, згідно умов якого, товариство зобов`язалося надати позичальнику кредит у сумі 5 980 грн. на строк 30 днів із процентною ставкою 602,25 % відсотків річних. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за договором № 547858313 від 14 червня 2018 року, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 5 980 грн.

02 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 02/1118-01 відповідно до якого, ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а останнє набуло право вимоги заборгованості за договором № 547858313 від 14 червня 2018 року.

Позивач зазначає, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість у повному обсязі погашена не була. Таким чином, станом на 25 травня 2021 року у позивача наявна заборгованість у сумі 26 900 грн. 80 коп., яка складається із: 5 980 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 2 945 грн. 10 коп. - заборгованість за відсотками; 17 975 грн. 70 коп. - заборгованість з пені, які позивач просить стягнути з відповідача. Крім того, позивач просить стягнути з відповідача й 3 % річних у сумі 506 грн. 38 коп. та інфляційні втрат у сумі 1 201 грн. 77 коп.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2022 року (т. II а.с. 40-56) позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_2 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за договором № 547858313 від 14 серпня 2018 року у розмірі 5 980 гривень, заборгованість за відсотками у розмірі 2 945,10 гривень, 3% річних в розмірі 506,38 гривень, інфляційні нарахування в розмірі 1 201,77 гривень, витрати на правову допомогу в розмірі 3000 гривень та судовий збір в розмірі 748,19 гривень, загалом 14 381,44 гривень. В частині позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_2 про стягнення пені в розмірі 17 975,70 гривень, відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду, 11 серпня 2022 року ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 направив апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм процесуального та не застосування норм матеріального права, просив рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог, відмовити.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилався на договір факторингу № 02/1118-01 від 02 листопада 2018 року, відповідно до умов якого, останній набув право вимоги до відповідача. Разом з тим, позивач не є стороною вищевказаного договору. Таким чином, до позивача не могло перейти право вимоги за кредитним договором, а отже, він не мав підстав для подання позову.

На думку скаржника, під час розгляду даної справи, суд першої інстанції взяв на себе функцію позивача та збирав докази по справі. В ході судового розгляду відповідач неодноразово зазначав, що позивач не укладав кредитний договір №547858313 від 14 червня 2018 року з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та не отримував кредитних коштів в сумі 5 980 грн. Відповідач не підписував кредитний договір навіть в порядку визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг». Посилання позивача та суду на процедуру доступу ідентифікатора та електроного підпису, який нібито здійснював відповідач, не підтверджується наявними в матеріалах спарив доказами. Крім того, як зазначає позивач та суд першої інстанції в оскаржуваному рішенні, відповідні процедури щодо отримання кредитних коштів проходять через телефон відповідача, при цьому, позивачем не зазначено в позові номеру мобільного телефону відповідача, яким він користується вже багато років. Крім того, матеріали справи не містять доказів на підтвердження отримання відповідачем кредитних коштів.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 вересня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження, без повідомлення осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача тіла кредиту та відсотків, суд першої інстанції виходив з того, що позичальник ОСОБА_2 погодився на укладення договору № 547858313, про що свідчить підписання договору за допомогою електронного підпису. Сторони досягли згоди щодо усіх істотних умов правочину. Таким чином, суд вважав, що між сторонами було укладено кредитний договір. Товариство належним чином виконало свої зобов`язання за Кредитним договором, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 5 980 грн. Згідно договору факторингу від 04 жовтня 2018 року № 04/1018-02 право вимоги за договором № 547858313 перейшло до ТОВ «Таліон Плюс», а 02 листопада 2018 року право вимоги за договором № 547858313 перейшло до ТОВ «Вердикт Капітал». Таким чином, ТОВ «Вердикт Капітал» наділено правом грошової вимоги до відповідача. За період користування кредитними коштами, позичальником здійснені лише часткові платежі на погашення суми кредиту, які зараховані на погашення процентів та інших нарахувань. Таким чином, у відповідача наявна заборгованість за вищевказаним договором.

Колегія суддів погоджується з вищевказаними висновками суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14 червня 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено договір № 547858313, відповідно до п. 1.1. якого, товариство зобов`язується надати позичальникові кредит в сумі 5 980. Строк дії договору з моменту його укладення становить 30 (тридцять) днів (п. 1.2 договору). Проценти за користування кредитом становлять 602,25 % річних. (п. 1.5 договору). Згідно пункту 4.1 договору, невід`ємною частиною цього договору є «Правила надання грошових коштів у кредит ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога». Уклавши цей договір, позичальник підтверджує, що він ознайомлений, повністю розуміє, погоджується і зобов`язаний неухильно дотримуватись правил, текст яких розміщений на сайті товариства: www.moneyveo.ua. Відповідно до п. 4.2 Сторони дійшли згоди, що у всіх відносинах між позичальником та товариством (заснованих як на першому договорі, так і на всіх наступних договорах, інших договорах і угодах, які будуть укладені між позичальником та товариством у майбутньому) в якості електронного підпису позичальника буде використовуватись логін особистого кабінету та пароль особистого кабінету. позичальник підтверджує, що отримав від товариства до укладання цього договору інформацію, вимоги надання якої передбачені в законодавстві України, отримав кредит не на споживчі цілі, інформація надана товариством з дотриманням вимог законодавства України та забезпечує правильне розуміння позичальником суті фінансової послуги без нав`язування її придбання (п. 4.7 договору). Згідно п. 4.8 договору, недійсність окремих умов цього договору, встановлена рішенням суду, не має наслідком недійсності всього договору, та в будь-якому разі не звільняє позичальника від зобов`язання повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та пенею за наявності (т. І а.с. 08-10).

Згідно п. 2 графіку розрахунків, що є додатком № 1 до договору № 547858313 від 14 червня 2018 року, сукупна вартість кредиту складає 149,50% від суми кредиту ( у процентному вираженні ) або 8 940,10 грн., проценти за користування кредитом 49,50% від суми кредиту ( у процентному виражені ) або 2 960,10 грн., сума кредиту 5 980 грн. ( у грошовому виражені ). Цей графік розрахунків укладений у двох оригінальних примірниках, по одному для кожної із сторін, та є невід`ємною частиною договору № 547858313 від 14 червня 2018 року ( п.4 Графіку ) ( а. с. 11 ).

06 серпня 2018 року між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду про реструктуризацію заборгованості за договором № 547858313 від 14 червня 2018 року (т. І а.с. 12).

Згідно розрахунку ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» від 14 червня 2018 року, ОСОБА_2 здійснені часткові платежі на погашення суми кредиту, які зараховані на погашення процентів та інших нарахувань (т. І а.с. 130).

Згідно розрахунку заборгованості здійсненого ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога», у ОСОБА_2 , станом на 25 травня 2021 року наявна заборгованість, яка складається із: заборгованості за кредитом (за тілом кредиту) - 5 980 грн.; заборгованості за відсотками на дату відступлення права вимоги - 2 945 грн. 10 коп. (т. І а.с. 130 ), заборгованості з пені - 17 975 грн. 70 коп., а також 3% річних в розмірі 506 грн. 38 коп. та втрати від інфляції в розмірі 1 201 грн. 77 коп. (т. І а.с. 13-15 ).

04 жовтня 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» укладено договір факторингу № 04/1018-02, відповідно до умов якого, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило ТОВ «Таліон Плюс», а ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту № 547858313 від 14 червня 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 (т. І а.с. 131-134,136-138 ).

02 листопада 2018 року між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Вердикт Капітал» укладено договір факторингу № 02/1118-01, відповідно до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» відступило ТОВ «Вердикт Капітал», а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі, за договором кредиту № 547858313 від 14 червня 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_2 (т. І а.с. 16-21, 23-25, 26).

За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.

Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Статтею 627 ЦК України встановлено, що відповідно до статті 6 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди (ч. 1 ст. 638 ЦК України).

Відповідно до частини другої статті 639 ЦК України якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася.

Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.

Відповідно до правового висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 09 вересня 2020 року у справі № 732/670/19, від 23 березня 2020 року у справі № 404/502/18, від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Згідно частини 1 статті 1048 ЦК України встановлено, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Згідно з пунктом 6 частини першої статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших; електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.

При цьому одноразовий ідентифікатор - це алфавітно-цифрова послідовність, що її отримує особа, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір шляхом реєстрації в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, що надав таку пропозицію. Одноразовий ідентифікатор може передаватися суб`єктом електронної комерції, що пропонує укласти договір, іншій стороні електронного правочину засобом зв`язку, вказаним під час реєстрації у його системі, та додається (приєднується) до електронного повідомлення від особи, яка прийняла пропозицію укласти догові (пунктом 12 частини першої статті 3 Закону).

Відповідно до частини третьої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.

Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частини четверта статті 11 Закону України «Про електронну комерцію»).

Згідно із частиною шостою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.

За правилом частини восьмої статті 11 Закону України «Про електронну комерцію», у разі якщо укладення електронного договору відбувається в інформаційно-телекомунікаційній системі суб`єкта електронної комерції, для прийняття пропозиції укласти такий договір особа має ідентифікуватися в такій системі та надати відповідь про прийняття пропозиції (акцепт) у порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Такий документ оформляється у довільній формі та має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору.

Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.

Стаття 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначає, яким чином підписуються угоди в сфері електронної комерції. Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

З указаного вбачається, що укладання договору в електронному вигляді через інформаційно-комунікаційну систему можливе за допомогою електронного підпису лише за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами цього правочину. В іншому випадку електронний правочин може бути підписаний сторонами електронним підписом одноразового ідентифікатора та/або аналогом власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

З матеріалів справи вбачається, що договір між сторонами укладено в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому позивач через особистий кабінет на веб-сайті ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе, та підтвердив умови отримання кредиту, після чого товариство надіслало відповідачу за допомогою засобів зв`язку на вказаний ним номер телефону одноразовий ідентифікатор у вигляді СМС-повідомлення, який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору.

З урахуванням вказаного, встановивши, що без здійснення вказаних дій відповідачем, кредитний договір не був би укладений сторонами, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що цей правочин відповідно до Закону України «Про електронну комерцію» вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі, та укладення цього договору у запропонованій формі відповідало внутрішній волі позивача.

Як встановлено судом першої інстанції та вбачається з матеріалів справи, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» належним чином виконало свої зобов`язання за договором № 547858313 від 14 червня 2018 року, відкривши позичальнику відновлювальну кредитну лінію з лімітом 5 980 грн., відповідач отримав зазначені кошти, проте умови договору щодо їх повернення з урахуванням відсотків, належним чином не виконав, у зв`язку з чим, у нього утворилась заборгованість, яка станом на 25 травня 2021 року становить: 5 980 грн. - заборгованість за тілом кредиту та 2 945 грн. 10 коп. - заборгованість за відсотками.

Також судом першої інстанції вірно встановлено, що правом грошової вимоги до відповідача за договором № 547858313 від 14 червня 2018 року, наділеноТОВ «Вердикт Капітал», на підставі договору факторингу № 02/1118-01 від 02 листопада 2018 року укладеного з ТОВ «Таліон Плюс», яке, в свою чергу, набуло право грошової вимоги до відповідача на підставі договору факторингу № 04/1018-02 від 04 жовтня 2018 року, укладеного з ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога».

Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвалюючи оскаржуване рішення щодо стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту та відсотками, суд першої інстанції правильно визначився із характером спірних правовідносин і нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог в зазначеній частині. Ьказані висновки суду першої інстанції відповідають правовій позиції, висловленій Верховним Судом у постановах від 07 жовтня 2020 року у справі № 127/33824/19, від 16 грудня 2020 року у справі № 561/77/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 234/7160/20, від 10 червня 2021 року у справі № 234/7159/20, від 18 червня 2021 року у справі № 234/8079/20.

Колегія суддів не вбачає за необхідне перевіряти висновки суду першої інстанції щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача пені за несвоєчасне виконання зобов`язання, оскільки з апеляційної скарги не вбачається, що відповідач заперечує проти висновків суду першої інстанції в зазначеній частині.

Задовольняючи позовні вимоги в частині стягнення з відповідача 3 % річних та інфляційних втрат, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання.

Колегія суддів погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Статтею 610 ЦК України передбачено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ч. 1 ст. 612 ЦК України, боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.

За змістом статті 625 ЦК України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

З огляду на те, що відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання, він на вимогу позивача повинен сплатити інфляційні втрати та 3% річних від простроченої суми.

В матеріалах справи наявний розрахунок інфляційних втрат та 3 % річних згідно якого, 3% річних від простроченої суми заборгованості становить 506 грн. 38 коп., а інфляційні втрати - 1 201 грн. 77 коп. Судом першої інстанції також було здійснено розрахунок, згідно якого, 3% річних від простроченої суми заборгованості становить 506 грн. 38 коп., а інфляційні втрати - 1 201 грн. 77 коп. Судом апеляційної інстанції було перевірено вказані розрахунки та встановлено, що вони є вірними та відповідачем не спростовані.

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача 3 % річних від простроченої суми заборгованості та інфляційних втрат у зазначеному судом розмірі.

Колегія суддів не вбачає за необхідне перевіряти висновки суду першої інстанції щодо наявності підстав для стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу у сумі 3 000 грн., оскільки з апеляційної скарги не вбачається, що відповідач заперечує проти висновків суду першої інстанції в зазначеній частині.

Посилання скаржника на відсутність у позивача права вимоги до скаржника, спростовується наявними в матеріалах справи доказами, а саме, договором факторингу № 04/1018-02 від 04 жовтня 2018 року, відповідно до умов якого, ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» відступило, а ТОВ «Таліон Плюс» набуло право вимоги заборгованості, зокрема, за договором № 547858313 від 14червня 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем, та договором факторингу № 02/1118-01 від 02 листопада 2018 року, відповідно до умов якого, ТОВ «Таліон Плюс» відступило, а ТОВ «Вердикт Капітал» набуло право вимоги заборгованості, зокрема, за договором № 547858313 від 14червня 2018 року, укладеного між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем.

Колегія суддів відхиляє посилання скаржника на те, що під час розгляду даної справи, суд першої інстанції взяв на себе функцію позивача та збирав докази по справі, оскільки суд першої інстанції витребовував докази по справі не з власної ініціативи, а за вмотивованими клопотаннями позивача.

Посилання скаржника на те, що він не укладав договір № 547858313 від 14 червня 2018 року, спростовується наявними в матеріалах справи доказами, зокрема, копією вказаного договору укладеного в електронному вигляді, підписаного відповідачем із застосуванням одноразового ідентифікатора у вигляді СМС-повідомлення.

Посилання скаржника на те, що позивачем не зазначено його мобільний номер телефону, який нібито використовувався для укладення договору, не спростовує висновки суду першої інстанції.

Посилання скаржника на відсутність доказів на підтвердження отримання ним коштів, спростовується наявним в матеріалах справи договором № 547858313 від 14 червня 2018 року, згідно п. 4.7 якого, позичальник підтверджує, що отримав кредит не на споживчі цілі та наявною в матеріалах справи додатковою угодою від 06 серпня 2018 року, за якої вбачається, що у зв`язку із неналежним виконанням позичальником умов договору № 547858313 від 14 червня 2018 року та зверненням ОСОБА_2 , ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» гадало останньому розстрочку у погашенні заборгованості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції та не впливають на законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.

Колегія суддів не вбачає підстав для зміни чи скасування рішення суду, як і не вбачає підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

За таких обставин, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишити без змін, як таке, що ухвалене з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, є законним та обґрунтованим.

Оскільки Київський апеляційний суд дійшов висновку про залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 без задоволення, а рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області - без змін, розподіл судових витрат Київським апеляційним судом не здійснюється.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 12 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура