Справа № 199/4189/21
(2/199/221/22)
РІШЕННЯ

Іменем України

26 жовтня 2022 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Богун О.О.,

при секретареві Буточкіній М.К.,

за участі

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

представник відповідача ОСОБА_3

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Дніпрі за правилами загального позовного провадження цивільну справу за об`єднаними в одне провадження позовними вимогами ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю та зустрічними позовними вимогами ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що починаючи з лютого 2006 року, позивач постійно проживає в домоволодінні за адресою: АДРЕСА_1 , в якому раніше проживав його рідний брат ОСОБА_5 разом зі своєю дружиною ОСОБА_6 та двома дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

У 2006 році ОСОБА_6 померла, вона була єдиною спадкоємицею вищезазначеного будинку в порядку спадкування за заповітом від померлого родича ОСОБА_7 .

Після смерті ОСОБА_6 , у будинку залишився проживати позивач разом зі своїм братом ОСОБА_5 та його дітьми ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яких потім забрали до дитячого будинку у зв`язку з позбавленням ОСОБА_5 батьківських прав.

З моменту, коли забрали дітей до Комунального закладу освіти «Міський дитячий будинок №3» Дніпровської міської ради, в домоволодінні розташованого за адресою: АДРЕСА_1 залишилися проживати позивач - ОСОБА_1 та його брат ОСОБА_5 .

У 2017 році ОСОБА_5 помер. Після його смерті, позивач залишається постійно проживати у вищезазначеному домоволодінні та з 2006 року своїми силами здійснюв поточний ремонт будинку, утримує його у належному для проживання стані, крім того здійснює догляд за земельною ділянкою. Тобто, добросовісно, відкрито та безперервно користується вказаним майном більше п`ятнадцяти років.

10 березня 2021 року за адресою АДРЕСА_1 з`явилися відповідачі по справі - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 та повідомили позивача, що вказаний будинок належить їм на праві власності після смерті батьків, однак вони не могли реалізувати свої спадкові права, оскільки перебували у Комунальному закладі освіти «Міський дитячий будинок №3» Дніпровської міської ради.

Враховуючи те, що позивач відкрито та безперервно користується та утримує домоволодіння в належному стані, виконує ремонтні роботи, сплачує комунальні послуги він вважає, що існують підстави для визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю.

На підставі зазначеного позивач просить, визнати за ним право власності за набувальною давністю на домоволодіння розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .

Не погодившись з первісними позовними вимогами ОСОБА_1 , відповідачі - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 звернулися до суду з зустрічним позовом, в якому просять суд, визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , яке складається з: жилого одноповерхового будинку загальною площею 45,90 кв.м., житловою площею 24,40 кв.м. літ. А-1, літньої кухні літ.-Б, сараю літ.-Д, душової літ.-Г в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини будинку на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , яке складається з: жилого одноповерхового будинку загальною площею 45,90 кв.м., житловою площею 24,40 кв.м. літ. А-1, літньої кухні літ.-Б, сараю літ.-Д, душової літ.-Г в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0570 га в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0570 га в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

В обґрунтування зустрічних позовних вимог посилаються на те, що з 2000 по 2006 роки вони проживали в будинку АДРЕСА_1 разом з ОСОБА_7 , ОСОБА_6 та ОСОБА_5 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер. Спадкоємців за законом померлий не мав.

За життя ОСОБА_7 склав заповіт, яким заповідав все належне йому майно ОСОБА_6 , яка є матір`ю ОСОБА_2 та ОСОБА_4 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 померла ОСОБА_6 , що підтверджується свідоцтвом про смерть.

Одразу, після смерті ОСОБА_6 , батька позивачів ОСОБА_5 позбавили батьківських прав по відношенню до дітей - ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , а останніх забрали до Комунального закладу освіти «Міський дитячий будинок №3» Дніпровської міської ради. Проте, ОСОБА_5 звертався з заявою про прийняття спадщини після померлої ОСОБА_6 . Однак про результат розгляду даної заяви позивачам нічого не відомо.

За поданими позивачами документами на отримання свідоцтва про право на спадщину за законом, 12 квітня 2018 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки у нотаріуса були відсутні можливості визначити коло спадкоємців що прийняли спадщину після спадкодавця ОСОБА_7 .

Таким чином, позивачі за зустрічним позовом звертаються до суду за захистом своїх порушених прав.

Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 08.06.2021, вищезазначена цивільна справа надійшла в провадження судді Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська Богун О.О.

Ухвалою від 06.07.2021 відкрито провадження по справі та визначено розгляд справи проводити за правилами загального позовного провадження та по справі призначено підготовче судове засідання.

19 жовтня 2021 року до суду надійшла зустрічна позовна заява ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності

Ухвалою від 19.10.2021 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю зустрічну позовну заяву ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності, об`єднавши їх в одне провадження.

Ухвалою від 29.11.2021 були витребувані докази, необхідні для розгляду справи по суті.

Ухвалою від 12.01.2022 закрито підготовче провадження по справі та справу призначено до розгляду по суті позовних вимог.

В судовому засіданні позивач за первісним позовом надав пояснення аналогічні змісту позовних вимог, на задоволенні первісного позову наполягав. Проти зустрічних позовних вимог заперечував та просив суд відмовити позивачам за зустрічним позовом у задоволенні позовних вимог.

Відповідач ОСОБА_2 та представник відповідачів ОСОБА_3 у судовому засіданні проти задоволення первісного позову заперечували, на задоволенні зустрічного позову наполягали. Відповідач ОСОБА_4 у судове засідання 26.10.2022 не з`явилася, з приводу позовних вимог була допита у судовому засіданні 03.10.2022, підтримавши зустрічні позовні вимоги у повному обсязі, просила їх задовольнити, проти задоволення первісних позовних вимог заперечувала, оскільки вони є не обґрунтовані та такими, що не відповідають діючому законодавству України.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши сторони, допитавши свідків, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.

Статтею 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до абзацу 1 частини першої статті 60 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.

Правовий інститут набувальної давності опосередковує один із первинних способів виникнення права власності, тобто це такий спосіб, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередній власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Згідно з роз`ясненнями, які містяться в п. 9 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ «Про судову практику у справах про захист права власності та інших речових прав» № 5 від 07 лютого 2014 року при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Положеннями частин першої та четвертої статті 344 ЦК України передбачено, що особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду.

Аналізуючи поняття добросовісності заволодіння майном як підстави для набуття права власності за набувальною давністю відповідно до статті 344 ЦК України, слід виходити з того, що добросовісність як одна із загальних засад цивільного судочинства означає фактичну чесність суб`єктів у їх поведінці, прагнення сумлінно захистити свої цивільні права та забезпечити виконання цивільних обов`язків. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього.

Отже йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник.

Відповідна особа має добросовісно заволодіти саме чужим майном, тобто об`єкт давнісного володіння повинен мати власника або бути річчю безхазяйною (яка не має власника або власник якої невідомий). Нерухоме майно може стати предметом набуття за набувальною давністю якщо воно має такий правовий режим, тобто є об`єктом нерухомості, який прийнято в експлуатацію.

Відкритість володіння майном означає, що володілець володіє річчю відкрито, без таємниць, не вчиняє дій, спрямованих на приховування від третіх осіб самого факту давнісного володіння. При цьому володілець не зобов`язаний спеціально повідомляти інших осіб про своє володіння. Володілець має поводитися з відповідним майном так само, як поводився б з ним власник.

Давнісне володіння має бути безперервним протягом певного строку, тобто бути тривалим. Для нерухомого майна тривалість володіння складає десять років.

Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності.

При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, необхідним є встановлення, зокрема, добросовісності та безтитульності володіння. Наявність у володільця певного юридичного титулу унеможливлює застосування набувальної давності. При цьому безтитульність визначена як фактичне володіння, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Отже, безтитульним є володіння чужим майном без будь-якої правової підстави. Натомість володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

Подібні висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18), а також у постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01 серпня 2018 року у справі № 201/12550/16-ц (провадження № 61-19156св18), від 27 червня 2019 року у справі № 175/2338/16-ц (провадження № 61-2017св18).

Згідно зі статтею 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Частинами першою-другою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Так, судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що позивач за первісним позовом ОСОБА_1 дійсно проживав та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , спочатку разом зі своїм братом ОСОБА_5 до смерті останнього та після його смерті, тобто до теперішнього часу. Користувався вказаним домоволодінням та земельною ділянкою та мав би право, щодо визнання за ним права власності за законом після померлого брата.

Однак, як встановлено судом та підтверджено матеріалами справи, спадкоємцями на спадкове майно, а саме на домоволодіння АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 та ОСОБА_2 .

Таким чином, наведене свідчить про необґрунтованість вимог позивача за первісним позовом ОСОБА_1 та відсутність усіх вказаних у частині першій статті 344 ЦК України умов у сукупності для визнання за ним права власності на будинок АДРЕСА_1 за набувальною давністю.

Враховуючи, що позивачем не доведено усіх обставин, передбачених ст 344 ЦПК України, необхідних для набуття права власності за набувальною давністю, суд дійшов висновку про достатність правових підстав для відмови у задоволенні первісних позовних вимог.

Що стосується позовних вимог за зустрічним позовом, то суд зазначає наступне.

Судом встановлено, що на підставі договору про надання у безстрокове користування земельною ділянкою для будівництва індивідуального житлового будинку на праві особистої власності, посвідченого П`ятою дніпропетровською державною нотаріальною конторою, 20.07.1961 за реєстровим №2-8149 та рішення виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної Ради народних депутатів №583/5 від 11.09.1987, про затвердження акту приймання житлового будинку, зареєстроване в КП «ДМБТІ» ДОР 07.01.1988 та записано в реєстрову книгу №490 за реєстровим №9, домоволодіння АДРЕСА_1 належало ОСОБА_7 .

ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть, виданого Відділом реєстрації актів громадянського стану Амур-Нижньодніпровського районного управління юстиції м. Дніпропетровська, актовий запис №2034.

За життя, 21 листопада 2002 року ОСОБА_7 залишив заповіт, зареєстрований в реєстрі за №3891, яким заповідав на випадок своєї смерті все його майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося ОСОБА_6 .

ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_6 померла, що підтверджується свідоцтвом про смерть від 08.06.2007, виданого Амур-Нижньодніпровським відділом реєстрації актів цивільного стану Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області, актовий запис №316.

Спадкоємцями після померлої ОСОБА_6 є її чоловік ОСОБА_5 та діти ОСОБА_4 , ОСОБА_2 . 04 серпня 2006 року з заявою про прийняття спадщини після померлої звернувся її чоловік ОСОБА_5 від імені малолітніх дітей - ОСОБА_4 , ОСОБА_2 .

ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_5 помер, що підтверджується Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть від 03 березня 2018 року.

ОСОБА_4 , ОСОБА_2 зверталися до державного нотаріуса Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори з заявами про прийняття спадщини за законом після смерті матері ОСОБА_6 . Однак, 12 квітня 2018 року державним нотаріусом Четвертої дніпровської державної нотаріальної контори Писарєвою Н.С. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальних дій, оскільки у нотаріуса були відсутні можливості визначити коло спадкоємців що прийняли спадщину після спадкодавця ОСОБА_7 .

Відповідно до ст.6 Конвенції „Про захист прав людини і основоположних свобод", кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

Згідно зі ст.1217 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

Відповідно до ст.1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ч.2 ст.1223 ЦК України, у разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Відповідно до ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ч.1 ст.1268 ЦК України, спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.

Відповідно п.23 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року, свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, встановленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження. При таких обставинах, у відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Згідно ст.1258 ЦК України, спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово.

Відповідно ст.1267 ЦК України, частки у спадщині кожного із спадкоємців за законом є рівними.

Згідно ч.3 ст.1269 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

На підставі вищезазначеного, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог за зустрічним позовом, а саме слід визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , яке складається з: жилого одноповерхового будинку загальною площею 45,90 кв.м., житловою площею 24,40 кв.м. літ. А-1, літньої кухні літ.-Б, сараю літ.-Д, душової літ.-Г в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини будинку на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , яке складається з: жилого одноповерхового будинку загальною площею 45,90 кв.м., житловою площею 24,40 кв.м. літ. А-1, літньої кухні літ.-Б, сараю літ.-Д, душової літ.-Г в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Згідно ч.3 ст.1225 ЦК України, до спадкоємців житлового будинку, інших будівель та споруд переходить право власності або право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені.

Таким чином, слід визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0570 га в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 ; визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0570 га в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи те, що позивачі ОСОБА_4 та ОСОБА_2 є єдиним спадкоємцями, прийняли спадщину після смерті матері ОСОБА_6 , суд вважає можливим задовольнити позовні вимоги за зустрічним позовом у повному обсязі.

Враховуючи результат розгляду справи, суд вважає можливим судові витрати віднести на рахунок сторони, що їх понесла.

Керуючись ст.ст.12,13,81,89,200,259,263, 264, 265, 268, п.п.15.5 п.15 ч.1 Перехідних положень ЦПК України, ст.ст.1216,1217,1218,1220- 1223,1245,1258,1261,1270 ЦК України, 1225 ЗК України, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_4 та ОСОБА_2 про визнання права власності за набувальною давністю про визнання права власності за набувальною давністю відмовити.

Позовні вимоги ОСОБА_4 та ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності задовольнити.

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , яке складається з: жилого одноповерхового будинку загальною площею 45,90 кв.м., житловою площею 24,40 кв.м. літ. А-1, літньої кухні літ.-Б, сараю літ.-Д, душової літ.-Г в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини будинку на 1/2 частини будинку АДРЕСА_1 , яке складається з: жилого одноповерхового будинку загальною площею 45,90 кв.м., житловою площею 24,40 кв.м. літ. А-1, літньої кухні літ.-Б, сараю літ.-Д, душової літ.-Г в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0570 га в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частини земельної ділянки, розташованої за адресою: буд. АДРЕСА_1 , загальною площею 0,0570 га в порядку спадкування за законом після смерті матері ОСОБА_6 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Судові витрати віднести на рахунок сторони, що їх понесла.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпропетровська або безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 . РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 .

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою : АДРЕСА_1 .

Повний текст судового рішення буде складено протягом десяти днів.

Суддя О.О.Богун

26.10.2022