Провадження № 2/337/648/2022
ЄУН № 337/28/22
24 листопада 2022 року Хортицький районний суд м. Запоріжжя
у складі: головуючого судді Кучерук І.Г.
з участю секретаря Нетяга М.І.
розглянувши цивільну справу за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «КРЕДОБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
10.01.2022 року представник позивача АК «КРЕДОБАНК» звернувся до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № CL - 247636 від 16.12.2019 року.
В обґрунтування позову позивач зазначив, що 16.12.2019 року ОСОБА_1 уклав з ПАТ «КРЕДОБАНК» Кредитний договір № CL - 247636.
Відповідно до умов Кредитного договору Банк зобов`язувався надати Позичальнику кредит, а Позичальник зобов`язувався в порядку та на умовах, визначених Кредитним договором повертати кредит, виплачувати проценти за користування кредитом, сплачувати комісію та інші передбачені платежі в сумі, строки та на умовах, що передбачені графіком погашення кредиту.
Відповідно до умов Кредитного договору у випадку прострочення погашення кредиту або іншого порушення графіку повернення кредиту та сплати відсотків Позичальником, Кредитор вправі вимагати дострокового погашення кредиту. В свою чергу, Позичальник зобов`язаний достроково погасити кредит та інші нарахування.
Крім того, у разі невиконання Позичальником зобов`язань згідно з Кредитним договором Позичальник сплачує Банку пеню. Пеня нараховується на суму прострочених платежів із розрахунку фактичної кількості прострочених днів у розмірі, зазначеному у Кредитного договору, і підлягає сплаті у національній валюті України за офіційним курсом НБУ, встановленим на день сплати.
Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання Позичальнику кредиту.
Просить суд стягнути з відповідача заборгованість у розмірі 138845,8 грн., сплачений судовий збір, витрати на професійну правову допомогу у розмірі 13 % від ціни позову, та фіксовану сума у розмірі 1400 грн.
Ухвалою від 19.01.2022 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
17.02.2022 року та 03.03.2022 року, до суду від відповідача ОСОБА_1 надійшли письмові пояснення, а фактично відзив на позов, у яких, окрім іншого, вказано, що жодного підтвердження в матеріалах справи про те, що він погодився на визначений Позивачем розмір процентів строкових, прострочених, не міститься, оскільки не має підтвердження його погодження з Правилами та Тарифами, які містять його підпис про ознайомлення з ними, як з найважливішими складовими, що визначають кабальні процентні умови кредитування для нього, як клієнта банку.
В Паспорті споживчого кредиту вказаний кредитний ліміт 110000 грн., строк - 60 місяців, дані щодо процентів відсутні.
Таким чином, матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Правила і Тарифи розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, згідно заяву-договору про приєднання до Правил і Тарифів АТ «КРЕДОБАНК», а також те, що вказані документи на момент підписання спірного договору взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.
Роздруківка Правил і Тарифів позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування.
В даному випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України.
Відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді ціну договору, яка встановлена у формі сплати процентів за користування кредитними коштами.
Відсутність позову про визнання кредитного договору недійсним як оспорюваного правочину чи заперечень щодо його умов не може бути перешкодою для неврахування інтересів позичальника при вирішенні справи за позовом банку до позичальника про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Вважає, позовні вимоги АТ «КРЕДОБАНК» є неправомірними, необґрунтованими і недоведеними.
17.02.2022 року та 03.03.2022 року, до суду від відповідача надійшла заява про розгляд справи за правилами загального позовного провадження.
Ухвалою суду від 22.08.2022 року відмовлено в задоволенні заяви відповідача ОСОБА_1 про розгляд справи за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
Представник позивача до суду надав заяву про розгляд справи за його відсутності, позов підтримує у повному обсязі, не заперечує проти заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, шляхом СМС повідомлення, причину неявки суду не повідомив.
Від відповідача до суду надходили заява, що у зв`язку з перебуванням поза межами м. Запоріжжя, і через агресію РФ проти України, він не може бути присутнім у судових засіданнях, просить відкласти розгляд справи.
Суд звертає увагу, що відповідачем неодноразово подавалися до суду заяви аналогічного змісту. Належних доказів на підтвердження неможливості прибуття у судове засідання, не надано. Запроваджений в Україні воєнний стан при зазначенні інших причин може бути поважною причиною неявки в судове засідання. Проте відповідач, не вказуючи поважних причин, у черговий раз не з`являється у судові засідання. Крім того, навіть перебуваючи за межами Запорізької області, сторона відповідача не була позбавлена можливості участі у судовому засідання у режимі відеоконференції.
Статтею 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини гарантовано кожній фізичній особі право на розгляд судом протягом розумного строку справи, у якій вона є стороною. Розумним, зокрема, вважається строк, що є об`єктивно необхідним для виконання процесуальних дій, прийняття процесуальних рішень та розгляду і вирішення справи з метою забезпечення своєчасного (без невиправних зволікань) судового захисту. В поняття «розумний строк» розгляду справи Європейський суд з прав людини включає: складність справи, поведінку заявника, поведінку органів державної влади, важливість справи для заявника. В силу вимог ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи, є порушенням ч. 1 ст. 6 даної Конвенції. Крім того, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження.
У своєму рішенні у справі «Калашников проти Росії» Європейський суд з прав людини зазначив, що розумність тривалості провадження визначається залежно від конкретних обставин справи, враховуючи критерії, визначені у прецедентній практиці Суду, зокрема, складність справи, поведінка заявника та поведінка компетентних органів влади.
З аналізу норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини вбачається, що питання про порушення ст.17 Конвенції, яка закріплює один із основоположних принципів Конвенції - принцип неприпустимості зловживання правами, може поставати лише у сукупності з іншою статтею Конвенції, положення якої у конкретному випадку дають підстави для висновку про зловживання особою наданим їй правом.
Наведені положення закону направлені на дотримання розумних строків розгляду справи і на недопущення зловживання своїми процесуальними правами та правами інших осіб, які беруть участь у справі.
Крім того, суд звертає увагу на те, що справа тривалий час знаходиться в провадженні Хортицького районного суду м. Запоріжжя, саме м. Запоріжжя не перебуває в окупації, а запровадження військового стану не впливає на роботу суду.
Суд визнає причину неявки сторони відповідача у судове засідання неповажною, та виходячи з норм Конвенції та практики Європейського суду з прав людини, вимог пункту 11 частини 3 статті 2 ЦПК України щодо неприпустимості зловживання сторонами своїми процесуальними правами, враховуючи, що стороною відповідача подано відзив на позов, зважаючи на те, що сторона відповідача не скористалася правом на участь в судовому засіданні дистанційно (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду), суд, за відсутності підстав для відкладення або оголошення перерви в судовому засіданні, передбачених ст. 223 ЦПК України, вважає за можливе розглянути справу за відсутності сторони відповідача з урахуванням наданих нею відзиву.
Відповідно до ст. 280 ЦПК України, у суду є підстави для ухвалення заочного рішення.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі, чи в разі, якщо відповідно до положень Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності осіб, які беруть участь у справі, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснюється.
Згідно зі ст. 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених ст. 82 цього Кодексу, тобто тягар доказування лежить на сторонах цивільно-правового спору.
Згідно зі ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи виникає спір.
Доказування у цивільній справі, як і судове рішення, не може ґрунтуватися на припущеннях.
Дослідивши матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, та заперечення, суд дійшов наступних висновків.
За змістом ст. 3, 6, 627 ЦК України в Україні діє принцип свободи договору, відповідно до якого сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості
Судом встановлено, що 16.12.2019 року між ПАТ «Кредобанк», правонаступником якого виступає АТ «Кредобанк», та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір № CL - 247636.
Відповідно до умов Кредитного договору, банк надає кредит у розмірі 110000 грн. строком на 60 місяців до 13.12.2024 року, з процентною ставкою в 35% річних.
Згідно п. 4.1 Договору за користування кредитом Позичальник сплачує Банку відсотки, за процентною ставкою 35 % річних. Проценти за користування кредитом нараховуються щомісячно на суму заборгованості по кредиту за методом «факт/360» (фактична кількість днів у місяці, але умовно в році 360 днів), за ставкою, визначеною п. 4.1. Кредитного договору, з дня видачі кредиту до дня повернення кредиту повному обсязі, якщо інше не випливає з умов цього Кредитного договору (п. 4.2).
Пунктом 4.4 Договору передбачено, що загальні витрати Позичальника по кредиту за Кредитним договором становлять 126674 грн. 84 коп. Реальна річна процентна ставка 41,19 % річних (п. 4.5). Загальна вартість кредиту для Позичальника за Кредитним договором становить 236674 грн. 84 коп. (п. 4.6).
Пунктом 6.9 Договору передбачено, що банк у випадках невиконання позичальником зобов`язань, передбачених договором, вправі вимагати дострокового повернення кредиту, процентів, комісій, про що письмово повідомляє позичальника.
Відповідно до ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав і обов`язків є у тому числі договори та інші правочини.
Отже, вказаний договір породив певні права та зобов`язання сторін.
Відповідно до вимог ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Стаття 1048 ЦК України регламентує, що позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У відповідності з ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 ЦК України.
Згідно з ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та чинного законодавства. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Таким чином, суд приходить до висновку про порушення відповідачем умов кредитного договору, що призвело до неналежного виконання взятих на себе зобов`язань.
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
29.09.2021 року АТ «КРЕДОБАНК» направило на адресу ОСОБА_1 досудовому вимогу, якою вимагало погашення заборгованості за договором, та суду не надано доказів вчинення відповідачем дій на погашення кредитної заборгованості.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що він не погодився на визначений розмір процентів, не погодився з Правилами та Тарифами, застосування ст. 634 ЦК України, не обумовлення у письмовому вигляді ціну договору, так як сторонами 16.12.2019 року укладено саме Кредитний договір № CL 247636, який підписаний сторонами, які тим самим виявили свою згоду з усіма його розділами і пунктами та зобов`язувалися їх виконувати.
У зв`язку з наведеним з відповідача на користь позивача слід стягнути за кредитним договором заборгованість в розмірі 138845,80 грн.
У відповідності до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню сплачені позивачем судові витрати у вигляді судового збору в розмірі 2270 грн.
Щодо вимог представника позивача про стягнення з відповідача витрат на професійну правову допомогу у розмірі 13 % від ціни позову, та фіксованої суми у розмірі 1400 грн.
Відповідно до ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно вимог ч. 2.ст.141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову - на відповідача.
В ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України зазначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно вимог ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати на правову допомогу мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат. Таким чином, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.
Разом з тим, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки та ін.), які б засвідчували факт того, що АТ «Кредобанк» дійсно понесло витрати на правничу допомогу, матеріали справи не містять, крім того, детального опису робіт (наданих послуг), калькуляції, виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги представником позивача суду не надано.
Відтак, суд дійшов висновку, що у задоволенні вимоги АТ «Кредобанк» про стягнення витрат на професійну правничу допомогу слід відмовити.
Керуючись ст. 89, 133, 137, 141, 229, 247, 263, 264, 279-289, 354 ЦПК України, суд
Позовні вимоги задовольнити частково.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд протягом 30 днів.

Рішення може бути переглянуто Хортицьким районним судом м. Запоріжжя за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Повний текст рішення складений 28.11.2022 року.

Суддя: