КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 752/15154/19

Апеляційне провадження № 22-ц/824/10850/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Немировської О.В., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року, постановлену під головуванням судді Чередніченко Н.П., у справі за заявою ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, -

в с т а н о в и в :

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просила визнати виконавчий лист № 752/15154/19, виданий 10 вересня 2021 року Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення з неї на користь ОСОБА_3 суми у розмірі 3 750 000,00 грн. таким, що не підлягає виконанню.

В обґрунтування вимог зазначала, що рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів було задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 3 750 000,00 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 4802,50 грн. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рівних частинах судовий збір в сумі 4802,50 грн. Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року в рішенні суду були виправлені описки у описовій, мотивувальній та резолютивній частині рішення, зокрема, в резолютивній частині рішення другий абзац викладено в наступній редакції: «Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 суму в розмірі 3 750 000,00 грн.». Однак, ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року, ухвалу Голосіївського районного суду м. Києва від 29 червня 2021 року було скасовано та постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви про внесення виправлень до судового рішення.

10 вересня 2021 року на виконання зазначеного рішення суду було видано виконавчий лист. У вступній частині виконавчого листа зазначено, що Голосіївський районний суд м. Києва 04 січня 2021 року розглянув позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, але в його резолютивній частині зазначено стягувачем лише ОСОБА_3 . Зі змісту виконавчого листа слідує, що за ОСОБА_2 залишається право на подання до суду позову про стягнення із ОСОБА_1 коштів, що призведе до подвійного стягнення коштів та порушення прав відповідача. Відповідач вважає, що наявні підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки, його зміст виконати фактично неможливо. Виконання виконавчого листа не передбачає ефективний захист обох позивачів у справі, та є несправедливим до відповідача, оскільки, допускає подвійне стягнення коштів (т. 2 а.с. 88-92).

У червні 2022 року представник ОСОБА_3 - адвокат Цирулевський Р.О. подав до суду заперечення на заяву про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню та просив відмовити у задоволенні заяви, оскільки вважає її безпідставною та необґрунтованою (т. 2 а.с. 113-116).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - відмовлено (т. 2 а.с. 144-148).

Не погодившись з ухвалою суду, 07 вересня 2022 року представник ОСОБА_1 - адвокат Циган І.М. направив до суду апеляційну скаргу, у якій просив скасувати ухвалу та задовольнити заяву, визнати виконавчий лист № 752/15154/19, виданий 10 вересня 2021 року Голосіївським районним судом міста Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми у розмірі 3 750 000,00 грн. таким, що не підлягає виконанню (т. 2 а.с. 155-161).

В апеляційній скарзі зазначив, що в суді першої інстанції судді Чередніченко Н.П. було заявлено відвід, оскільки наявні підстави, що унеможливлюють розгляд суддею заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Так, у заявника виникли обґрунтовані сумніви в неупередженості, об`єктивності та безсторонності судді Чередніченко Н.П., пов`язані з тим, що за її підписом було видано вказаний виконавчий лист, щодо якого ОСОБА_1 просила постановити судове рішення про визнання цього виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню. Тому були об`єктивно обґрунтовані підстави вважати, що заява ОСОБА_1 суддею не буде задоволена. Проте заяву про відвід не було задоволено та розглянуто заяву. Враховуючи вказане, оскаржувана ухвала про відмову у задоволенні заяви щодо визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, постановлена з порушенням норм процесуального права і має бути скасована на підставі п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1 - адвокат Циган І.М. підтримав апеляційну скаргу і просив її задовольнити.

Інші особи, які беруть участь у справі, до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначені ними адресу електронної пошти та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_2 , приватному виконавцю Київського виконавчого округу Наконечному І.М., ОСОБА_1 повернулось із відмітками працівників пошти про відсутність адресатів за зазначеними ними адресами, заяви про зміну адреси місця проживання (знаходження) від вказаних осіб до суду не надходили. Проте, факт належного сповіщення ОСОБА_1 про розгляд справи апеляційним судом підтвердив її представник - адвокат Циган І.М. в суді апеляційної інстанції про що свідчить протокол та звукозапис судового засідання (т. 2 а.с. 172-193, 198-199).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Дослідивши матеріали справи, заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваної ухвали суду, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року позов ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів було задоволено. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 3 750 000 (три мільйони сімсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в сумі 4802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн. 50 коп. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в рівних частинах судовий збір в сумі 4802 (чотири тисячі вісімсот дві) грн. 50 коп. (т. 1 а.с. 223-229).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року заяву представника позивачів про виправлення описки в судовому рішенні по цивільній справі № 752/15154/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів - задоволено.

Виправлено описки в рішенні Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року у справі № 752/15154/19 за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, а саме:

- викладено перший абзац описової частини рішення в наступній редакції:

«в липні 2019 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 через свого представника ОСОБА_4 звернулись до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 , в якому просили суд стягнути із відповідача на користь ОСОБА_3 та ОСОБА_2 суму в розмірі 3750000,00 грн.»;

- викладено тридцять восьмий абзац мотивувальної частини рішення суду в наступній редакції:

«Враховуючи викладене, а також приймаючи до уваги те, що в ході розгляду справи знайшли своє об`єктивне підтвердження обґрунтування позову, та стороною відповідача доводи позову не спростовані, а тому суд вважає, що наявні правові підстави для стягнення із відповідача на користь позивачів, як спадкоємців ОСОБА_5 , коштів в сумі 3 750 000,00 грн., а відтак позов підлягає задоволенню.».

- викладено другий абзац резолютивної частини рішення в наступній редакції:

«Стягнути із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 , ОСОБА_2 суму в розмірі 3 750 000 (три мільйони сімсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп.» (т. 1 а.с. 235-237).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 11 серпня 2021 року ухвалу Голосіївського районного суду міста Києва від 29 червня 2021 року було скасовано та постановлено нову ухвалу про відмову у задоволенні заяви представника позивачів про внесення виправлень до судового рішення (т. 2 а.с. 24-26).

Ухвалою Київського апеляційного суду від 12 січня 2022 року у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року було відмовлено (т. 2 а.с. 68-70).

10 вересня 2021 року на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року було видано виконавчий лист про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми в розмірі 3 750 000 (три мільйони сімсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. (т. 2 а.с. 117-118).

Згідно з ч. 1 ст. 431 ЦПК України виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 2 ст. 432 ЦПК України суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.

Суд розглядає заяву в десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням стягувача та боржника і постановляє ухвалу. Неявка стягувача і боржника не є перешкодою для розгляду заяви. До розгляду заяви суд має право своєю ухвалою зупинити виконання за виконавчим документом або заборонити приймати виконавчий документ до виконання (ч. 3 ст. 432 ЦПК України).

Згідно з ч. 4 ст. 432 ЦПК України про виправлення помилки в виконавчому документі та визнання його таким, що не підлягає виконанню, суд постановляє ухвалу. Якщо стягнення за таким виконавчим документом уже відбулося повністю або частково, суд одночасно з вирішенням вказаних питань на вимогу боржника стягує на його користь безпідставно одержане стягувачем за виконавчим документом.

Частиною 5 ст. 432 ЦПК України ухвала суду за результатами розгляду заяви може бути оскаржена у порядку, встановленому цим Кодексом.

Як на підставу для скасування ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_1 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів, апелянт посилався на те, що ухвалу постановлено суддею, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу є обґрунтованими.

Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими, якщо апеляційну скаргу обґрунтовано такою підставою.

Аналіз наведеного правила дає підстави для висновку, що судове рішення може бути скасовано лише у разі одночасного існування таких обставин: 1) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід; 2) суд апеляційної інстанції визнав підстави про відвід обґрунтованими; 3) апеляційну скаргу обґрунтовано безпідставним відхиленням відводу, заявленого судді.

Посилання апелянта на те, що в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, не може бути підставою для скасування оскаржуваної ухвали, оскільки колегія суддів вважає, що підстави про відвід є необґрунтованими.

Встановлено, що 15 червня 2022 року у судовому засіданні в суді першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Циган І.М. подав заяву про відвід судді Чередніченко Н.П. На обґрунтування заяви зазначав, що суддя Чередніченко Н.П. може допустити порушення норм процесуального права при розгляді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, оскільки під її головуванням було ухвалено рішення у вказаній справі про задоволення вимог позивачів про стягнення коштів з ОСОБА_1 та за її підписом видано виконавчий лист. Дані обставини, на думку заявника, викликають сумніви в об`єктивності та упередженого ставлення судді до сторони відповідача (боржника), а тому вважає, що суддя Чередніченко Н.П. підлягає відводу (т. 2 а.с. 120-122).

Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви адвоката Цигана І.М. про відвід судді Чередніченко Н.П. у розгляді заяви ОСОБА_6 про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про стягнення коштів. Відмовляючи у задоволенні заяви про свій відвід суд першої інстанції виходив з того, що зазначені у заяві обставини не містять посилань на дії, вчинені суддею, що можуть свідчити про її необ`єктивність або упередженість при розгляді даної справи та не підпадають під критерії визначені у ст. 36, 37 ЦПК України (т. 2 а.с. 125-126).

Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді.

Суддя підлягає відводу (самовідводу) також за наявності обставин, встановлених статтею 37 цього Кодексу (ч. 2 ст. 36 ЦПК України).

У ч. 4 ст. 10 ЦПК України та ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» на суд покладено обов`язок під час розгляду справ застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України (далі - Конвенція), та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У рішенні ЄСПЛ у справі «Білуха проти України» (№ 33949/02, § 49-52, від 09 листопада 2006 року) зазначено, що наявність безсторонності відповідно до пункту першого статті 6 Конвенції повинна визначатися за суб`єктивним та об`єктивним критеріями. Відповідно до суб`єктивного критерію беруться до уваги особисті переконання та поведінка окремого судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд, як такий, та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. Стосовно суб`єктивного критерію, особиста безсторонність суду презюмується, допоки не надано доказів протилежного. Стосовно об`єктивного критерію, то це означає, що при вирішенні того, чи є у цій справі обґрунтовані причини побоюватися, що певний суддя був небезсторонній, позиція заінтересованої особи є важливою, але не вирішальною. Вирішальним є те, чи можна вважати такі побоювання об`єктивно обґрунтованими.

Як зазначає ЄСПЛ, найголовніше - це довіра, яку в демократичному суспільстві повинні мати суди у громадськості (Hauschildt Case, № 11/1987/134/188, § 48).

Згідно із Бангалорськими принципами поведінки суддів, схвалених резолюцією 2006/23 Економічної і Соціальної Ради ООН від 27 липня 2006 року, об`єктивність судді є необхідною умовою для належного виконання ним своїх обов`язків. Вона проявляється не тільки у змісті винесеного рішення, а й в усіх процесуальних діях, що супроводжують його прийняття. Суддя заявляє самовідвід від участі в розгляді справи в тому випадку, якщо для нього не є можливим винесення об`єктивного рішення у справі, або в тому випадку, коли у стороннього спостерігача могли б виникнути сумніви в неупередженості судді.

Як неодноразово зазначав у своїх рішеннях ЄСПЛ, для визначення неупередженості суду належить виходить не тільки з суб`єктивного критерію, але й об`єктивного підходу, який визначає, чи були забезпечені достатні гарантії, аби виключити будь-які законні сумніви з цього приводу (рішення у справі Ferrantelli et Santangelo).

Також у своєму рішенні «Газета Україна-центр» проти України» ЄСПЛ наголошував, що відповідно до усталеної практики Суду існування безсторонності для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції повинно визначатись на підставі суб`єктивного і об`єктивного критеріїв. У контексті суб`єктивного критерію особиста безсторонність судді презюмується, поки не доведено протилежного. У контексті об`єктивного критерію слід визначити чи існували переконливі факти, які могли б викликати сумніви щодо безсторонності суддів. З огляду на це, навіть зовнішні прояви можуть бути важливими, або іншими словами, «правосуддя має не тільки чиниться, також має бути видно, що воно чиниться». (§§ 28-32).

Презумпція особистої неупередженості судді діє, допоки не з`являться докази на користь протилежного.

Згідно з об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Таким чином, аналіз практики ЄСПЛ свідчить, що підставами для відводу судді є існування суб`єктивного та/або об`єктивного критеріїв.

Апеляційний суд, оцінюючи наявність підстав для відводу судді Голосіївського районного суду міста Києва Чередніченко Н.П. за суб`єктивним критерієм, констатує відсутність підстави стверджувати, що суддя Чередніченко Н.П. виявила особисту упередженість. Докази на користь протилежного відсутні.

За об`єктивним критерієм необхідно встановити, чи існують факти, які можна встановити та які можуть ставити під сумнів безсторонність судді. Вирішальним при цьому є те, чи можуть бути побоювання учасників справи щодо відсутності безсторонності у певного судді об`єктивно виправдані.

Обґрунтування заяви про відвід судді Чередніченко Н.П. зводяться до незгоди з процесуальними рішеннями судді, а саме з постановленням рішення суду про стягнення з ОСОБА_1 суми коштів та видачі на виконання цього рішення виконавчого листа, який на думку заявника, не відповідає змісту рішення суду. Рішення суду та виконавчий лист підписані суддею Чередніченко Н.П. З цих підстав заявник вважає, що суддя Чередніченко Н.П. порушила норми цивільного процесуального права, оскільки були об`єктивні підстави вважати, що заява про визнання виконавчого листа, що не підлягає виконанню, суддею Чередніченко Н.П. не буде задоволено.

Неможливість для учасника справи заявити відвід з підстав незгоди з рішенням або окремою думкою судді в інших справах чи висловленою публічно думкою судді щодо того чи іншого юридичного питання обґрунтовується необхідністю дотримання одного з найважливіших принципів судочинства - nemo iudex in causa sua (ніхто не може бути суддею у власній справі), який виключає для учасника процесу можливість обирати суддю на власний розсуд, зокрема, шляхом заявлення відводів тим суддям, відома правова позиція яких позивача не влаштовує.

З огляду на вищезазначене, суд апеляційної інстанції визнав неспроможними і відхилив доводи представника апелянта в суді апеляційної інстанції, викладені в письмових поясненнях, що для задоволення заяви про відвід суду достатньо суб`єктивної оцінки сторони по справі, хоча об`єктивно така оцінка сторони нічим і не підкріплена, з посиланням на практику Європейського Суду (т. 1 а.с. 194-197).

Отже, обставини, наведені заявником на обґрунтування заяви про відвід судді, не знайшли свого підтвердження. Суб`єктивна думка представника ОСОБА_1 - Цигана І.М. щодо судді Чередніченко Н.П. є припущенням і не може свідчити про наявність обґрунтованих сумнівів у безсторонності суду стосовно сторін у цій справі. Обставин, які б викликали сумнів в неупередженості або об`єктивності судді заявник не навів, а суд не встановив.

Аналіз ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 15 червня 2021 року свідчить, що суд першої інстанції належним чином оцінив обставини, на які посилався заявник у заяві про відвід, і зробив правильний висновок про відсутність підстав для відводу. Саме по собі припущення про можливість порушення процесуальних прав відповідача (боржника) при розгляді заяви про визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню не свідчить про наявність підстав для відводу.

Рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року яким стягнуто із ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суму в розмірі 3 750 000 (три мільйони сімсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. не скасовано і на час розгляду справи апеляційним судом є чинним і не виконаним (т. 1 а.с. 223-229).

Зміст виданого 10 вересня 2021 року, на виконання рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 04 червня 2021 року, виконавчого листа про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 суми в розмірі 3 750 000 (три мільйони сімсот п`ятдесят тисяч) грн. 00 коп. відповідає резолютивній частині судового рішення районного суду, яке набрало законної сили і підлягає виконанню(т. 2 а.с. 117-118).

Таким чином, апеляційний суд перевіривши доводи апеляційної скарги, не знайшов підстав для скасування ухвали суду Голосіївського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року на підставі п. 2 ч. 3 ст. 376 ЦПК України.

Інших доводів щодо незаконності та необґрунтованості оскаржуваної ухвали скаржником в апеляційній скарзі не наведено.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381-382, 384 ЦПК України, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргуОСОБА_1 - залишити без задоволення.

УхвалуГолосіївського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили негайно з моменту прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Дата складання повного судового рішення - 16 листопада 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

О.В. Немировська

В.М. Ратнікова