Номер провадження: 22-ц/813/908/22
Справа № 497/1878/14-ц
Головуючий у першій інстанції Сегеда О.М.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31.10.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Громіка Р.Д.,

суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,

за участю секретаря Сидоренко А.О.,

розглянувши у спрощеному порядку за відсутністю учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року у цивільній справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Комерційний Банк «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

1. ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовної заяви.

У липні 2014 року Публічне акціонерне товариство Комерційний Банк «Надра» (далі - ПАТ КБ «Надра») як правонаступник усіх прав та обов`язків Відкритого акціонерного товариства Комерційний Банк «Надра» (далі ВАТ КБ «Надра»), звернулося до суду з зазначеним позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 посилаючись на те, що 26 березня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №05/03/2008/840-К/380, згідно умов якого ОСОБА_1 був наданий кредит на суму 84244,59доларів США, строком до 25 березня 2033р., зі сплатою 12,99% річних.

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений іпотечний договір, згідно умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Крім того, 26 березня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №05/03/2008/840-П/380, згідно умов якого ОСОБА_2 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р.

Банк свої зобов`язання за договором виконав в повному обсязі.

Оскільки відповідачі ухиляються від належного виконання своїх зобов`язань, позивач просив стягнути солідарно з останніх загальну суму заборгованості за кредитним договором станом на 27 травня 2013р. в розмірі 144956,28доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на зазначену дату склала 1690309,24грн. та судові витрати по сплаті судового збору в сумі 3654 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року позов ПАТ КБ «Надра» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено. Стягнено солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованість за кредитним договором №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008 року, станом на 27 травня 2013 року в сумі 1690309 гривень 24 коп., яка складається з: заборгованості за кредитом 969097,37 грн.; суми відсотків за користування кредитом 549722,12 грн., пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 25 травня 2013 року по 25 травня 2014 року -73253,63 грн., штрафу за порушення виконання умов договору - 98236,12 грн. Стягнено в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «Надра» судовій збір в сумі 3654 грн.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм процесуального та матеріального права.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що:

1)в матеріалах справи відсутні докази отримання відповідачем кредиту в тій сумі, що зазначає позивач; заява на отримання готівки не підписана відповідачем;

2)розрахунок заборгованості є неналежним доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором;

3)розрахунок заборгованості включено пеню в доларах США, що суперечить положенням чинного законодавства.

Сповіщення сторін.

Про судове засідання, призначене на 19 жовтня 2022 року, сторони були належним чином сповіщені про дату, час та місце слухання справи.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними. Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Відповідно до ч. 7 ст. 268 ЦПК України рішення суду (повне або скорочене) підписується всім складом суду у день його складення і додається до справи.

Повне судове рішення виготовлено 31 жовтня 2022 року, про що зазначено у вступній частині постанови Одеського апеляційного суду.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Згідно із ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ПАТ КБ «Надра» є правонаступником усіх прав та обов`язків ВАТ КБ «Надра», є юридичною особою, яка керується у своїй діяльності Статутом, має гербову та інші печатки (т. 1, а.с. 38-39,40,41).

26 березня 2008 року між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений кредитний договір №05/03/2008/840-К/380, згідно умов якого ОСОБА_1 був наданий кредит на суму 84244,59 доларів США строком до 25 березня 2033р., зі сплатою 12,99% річних (а.с.15-20).

Факт отримання ОСОБА_1 кредиту підтверджується заявою на видачу готівки від 26 березня 2008р. (а.с.163).

Відповідно до п.1.2 договору, цільове призначення кредиту: проведення розрахунків по договору купівлі-продажу від 26 березня 2008року, що укладений між позичальником та ОСОБА_3 і ОСОБА_4 , згідно якого позичальник придбає у власність нерухоме майно квартиру АДРЕСА_2 .

В забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_1 за кредитним договором №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 був укладений нотаріально посвідчений іпотечний договір, згідно умов якого останній передав в іпотеку нерухоме майно, а саме квартиру АДРЕСА_2 (а.с.23-27).

Крім того, 26 березня 2008р. між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 був укладений договір поруки №05/03/2008/840-П/380, згідно із умов якого ОСОБА_2 на добровільних засадах взяла на себе зобов`язання відповідати як солідарний боржник по зобов`язанням ОСОБА_1 , що виникають з умов кредитного договору №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р.(а.с.21-22).

Через невиконання відповідачами зобов`язань за кредитного договору №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р. станом на 27 травня 2014р. склалася заборгованість відповідачів перед позивачем ПАТ КБ «Надра», в розмірі 144956,28доларів США, що в еквіваленті за курсом НБУ на зазначену дату складає 1690309,24грн., у тому числі:

- заборгованості за кредитом 83107,13 дол. США, що в еквіваленті складає 969097,37 грн.;

- суми відсотків за користування кредитом 47142,66 дол. США, що в еквіваленті складає 549722,12 грн.,

- пені за прострочення виконання зобов`язань за період з 25 травня 2013року по 25 травня 2014 року - 6282,03дол. США, що в еквіваленті складає 73253,63 грн.

- штрафу за порушення виконання умов договору 8424,46дол. США, що в еквіваленті складає 98236,12 грн.

Вказаний факт підтверджується розрахунком заборгованості від 27.05.2014р. відповідно до умов кредитного договору №ОД26/03/2008/840-К/20 від 13 березня 2008р. (а.с. 13-14).

Відповідно до вимог п.4.2.4 кредитного договору №ОД26/03/2008/840-К/20 від 13 березня 2008р., банк має право вимагати від позичальника дострокового виконання зобов`язань щодо повернення кредиту, сплати нарахованих відсотків та інших платежів, передбачених цим договором, можливих штрафних санкцій, якщо позичальник не вніс чергові мінімально необхідні платежі у термін, визначений п.3.3.3 цього договору, а також у випадку невиконання умов, передбачених у п.4.3.6 цього договору.

Встановлено, що 03 червня 2014 року ПАТ КБ «Надра» на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були відправлені досудові вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором (а.с.28,29).

Факт відправки досудових вимог підтверджується реєстром поштових відправлень рекомендованої кореспонденції, зворотними поштовими повідомленнями та квитанцією (т. 1, а.с.30,162-163).

Позивач свої зобов`язання виконав в повному обсязі, однак відповідачі від належного виконання своїх зобов`язань ухиляються.

Відповідно до ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

При цьому ст. 533 ЦК передбачено, що грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті під час здійснення розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом.

Згідно з п.2.3 Положення про порядок видачі банкам банківських ліцензій, письмових дозволів та ліцензій на виконання окремих операцій (далі Положення), затвердженого постановою Правління Національного банку України від 17 липня 2001р. № 275, за наявності банківської ліцензії та за умови отримання письмового дозволу Національного банку, банки мають право здійснювати операції з валютними цінностями.

Відповідно до ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або фінансова установа (кредитор) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, банк як фінансова установа може укладати кредитні договори, предметом яких є іноземна валюта, за наявності в нього банківської ліцензії та відповідного письмового дозволу.

Встановлено, що 22.08.2002р. ВАТ «КБ «Надра», правонаступником якого є ПАТ КБ «Надра» отримав банківську ліцензію № 21 та дозвіл №21-2 з додатком №21-2 від 04.11.2005р. на право здійснення операцій, визначених п.1-4 ч.2,4 ст. 47 Закону України «Про банки і банківську діяльність» (т. 1, а.с.40-41).

Згідно зі ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

У разі порушення зобов`язання відповідно до ст.611ЦК України, настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Правовими наслідками порушення основного зобов`язання, забезпеченого порукою, є солідарна відповідальність або додаткова /субсидіарна/ відповідальність, якщо така відповідальність встановлена договором поруки.

Солідарна відповідальність означає, що у разі невиконання боржником основного зобов`язання, кредитор має право вимагати виконання зобов`язання в повному обсязі або частково як від боржника, так і від поручителя, або від них обох.

Встановлено, що умовами договору поруки №05/03/2008/840-П/380 від 26 березня 2008р. ОСОБА_2 поручилась перед ВАТ КБ «Надра» за належне виконання ОСОБА_1 зобов`язань, що витікають з умов кредитного договору №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р.

Згідно п.2.2 договору поруки кредитор набуває право вимагати від поручителя виконання зобов`язання, що витікає із кредитного договору при умові, якщо в установлений кредитором договором строк виконання позичальником зобов`язання в цілому чи в будь-якій його частині не будуть виконані, а також при умові обов`язкового направлення поручителю повідомлення з вимогою виконати зобов`язання позичальника в цілому (або в тій чи іншій його частині).

Відповідно до п.2.4 договору поруки, повідомлення, що направляється кредитором поручителю, повинно бути здійснено у письмовій формі і буде вважатися поданим належним чином, якщо воно надіслано рекомендованим чи цінним листом (за адресою, що вказана у договорі) чи надано особисто поручителю.

Відповідно до п.2.5 договору поруки, поручитель зобов`язаний своєчасно сповістити кредитора про зміну своєї адреси. У випадку ненадання інформації щодо зміни адреси, вказаної в цьому договорі, направлення на таку адресу повідомлення кредитора буде вважатися зробленим належним чином.

Частиною 1 ст.554 ЦК України визначено, що в разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.

Тому позивач має право вимагати виконання зобов`язання як від боржника, так і від поручителя.

Тобто спірним договором був встановлений строк, який відраховується з дати отримання відповідної письмової вимоги банку.

Встановлено, що 03 червня 2014 року ПАТ КБ «Надра» на адресу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , були відправлені досудові вимоги про повне дострокове погашення заборгованості за кредитним договором, а 15 липня 2014року ПАТ КБ «Надра» звернулося до суду з позовними вимогами до відповідачів про стягнення заборгованості (а.с.28,29).

Щодо тверджень представника відповідача ОСОБА_2 стосовно припинення договору поруки №05/03/2008/840-П/380 від 26 березня 2008р., укладеного між ВАТ КБ «Надра» та ОСОБА_2 , то суд першої інстанції правильно вважав, що дані твердження не відповідають вимогам чинного законодавства України, виходячи з наступного.

Відповідно до частини першої статті 553 ЦК України за договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.

Згідно із частини четвертої статті 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.

Відповідно до частини першої статті 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення.

Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

Разом з тим із настанням певної події, яка має юридичне значення, законодавець пов`язує термін, який визначається календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати (частина друга статті 251 та частина друга статті 252 ЦК України).

З договору поруки вбачається, що в ньому не встановлено строку, після якого порука припиняється, а умова договору поруки (пункт 5.3 договору поруки) про його дію до повного виконання зобов`язань за кредитним договором не є встановленим сторонами строком припинення дії поруки, оскільки суперечить частині першій статті 251 та частинні першій статті 252 ЦК України, тому в цьому разі підлягають застосуванню норми частини четвертої статті 559 ЦК України про те, що порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя.

Отже, порука це строкове зобов`язання, і незалежно від того, встановлений строк її дії договором чи законом, його сплив припиняє суб`єктивне право кредитора. Це означає, що строк поруки відноситься до преклюзивних строків.

Разом із тим позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу (стаття 256 ЦК України). При цьому відповідно до частин першої та п`ятої статті 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями, строк виконання яких не визначений або визначений моментом вимоги, перебіг позовної давності починається від дня, коли у кредитора виникає право пред`явити вимогу про виконання зобов`язання.

Якщо порука припинилася (у тому числі й на підставі непред`явлення кредитором відповідної вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання), інститут позовної давності застосовано бути не може, тому що право кредитора на пред`явлення вимоги до поручителя та обов`язок поручителя відповідати перед кредитором за порушене позичальником зобов`язання припинилися.

Отже, непред`явлення кредитором вимоги до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання у разі, якщо строк дії поруки не встановлено, є підставою для припинення останнього, а отже, і обов`язку поручителя нести солідарну відповідальність перед кредитором разом із боржником за основним зобов`язанням.

Строк поруки не є строком для захисту порушеного права. Це строк існування самого зобов`язання поруки. Таким чином, і право кредитора, і обов`язок поручителя по його закінченні припиняються, а це означає, що жодних дій щодо реалізації цього права, в тому числі застосування примусових заходів захисту в судовому порядку, кредитор вчиняти не може.

Пунктом 1.4 ч. 1 кредитного договору від 26 березня 2008 року встановлено, що строк повного погашення кредиту є 25 березня 2033 року (т. 1, а.с.15).

З змісту пунктів 5,2, 5.3 договору поруки вбачається, що цей договір набирає чинності з моменту його належного оформлення сторонами і діє до повного виконання боргових зобов`язань за кредитним договором.

З матеріалів справи вбачається, що 03 червня 2014 року банк надіслав поручителю вимогу про погашення боргу за Кредитним договором на підставі п.2.2 Договору поруки протягом 3 календарних днів з дати отримання цієї вимоги (а.с.16).

Суд першої інстанції вмотивовано вважав, що оскільки позивач звернувся до поручителя з досудовою вимогою 03 червня 2014 року, то з цього часу у позивача виникло право пред`явити вимогу до поручителя про виконання порушеного зобов`язання боржника щодо повернення кредиту, починаючи з 03 червня 2014 року і протягом наступних шести місяців.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що банк звернувся до сторін, у тому числі і до поручителя з позовом 15 липня 2014 року, тобто шестимісячний строк, зазначений в частині четвертій статті 559 ЦК України, позивачем не пропущений, а тому договір поруки не є припиненим.

Таким чином, суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що укладаючи кредитний договір №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р., іпотечний договір та договір поруки №05/03/2008/840-П/380 від 26 березня 2008р. відповідачі усвідомлювали та підтвердили, що умови договору для них зрозумілі, відповідають їх інтересам, є розумними та справедливими.

Встановлено, що при укладені зазначених договорів відповідачі не оскаржували їх умови і погоджувалися з ними, шляхом підписання зазначених договорів.

Отже, договори, які були укладені між сторонами, відповідали всім вимогам законодавства України, яке діяло на час їх укладення і відповідачами не оскаржувалися.

За такими обставинами, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що позов про стягнення заборгованості за кредитний договір №05/03/2008/840-К/380 від 26 березня 2008р. та судових витрат, підлягає задоволенню у повному обсязі.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.

Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно відсутності доказів отримання ОСОБА_1 кредитних коштів, то колегія суддів зазначає таке.

З матеріалів справи вбачається, що заява на отримання коштів від 26.03.2008р. дійсно не підписана відповідачем ОСОБА_1 .

Однак в апеляційній скарзі зазначено, що ОСОБА_1 насправді отримав від банка кредит шляхом надання траншу у гривнях, які згодом разом із власними заощадженнями були сплачені за квартиру, що виступили предметом іпотеки.

Таким чином, відповідач зазначив, що отримав кредитні кошти у Банку на цілі (купівля квартири), які були зазначені в кредитному договорі, за яким ц вказаній справі стягується заборгованість.

Щодо доводів апеляційної скарги стосовно того, що розрахунок є неналежним доказом наявності заборгованості, то судова колегія зазначає таке.

На підставі матеріалів справи встановлено, що ухвалою Малиновського районного суду м. Одеси від 24 березня 2016 року клопотання представника відповідача ОСОБА_1 ОСОБА_5 про призначення судової економічної експертизи задоволено. Призначено у цивільній справі судову економічну експертизу, на вирішення якої постановлено наступні питання: 1) Чи підтверджується документально факт отримання кредитних коштів ОСОБА_1 за Кредитним договором № 05/03/2008/840-К/380 від 26.03.2008 року? 2)Чи відповідає наявний у матеріалах справи Розрахунок суми заборгованості за Кредитним договором № 05/03/2008/840-К/380 від 26.03.2008 року позичальника ОСОБА_1 умовам договору № 05/03/2008/840-К/380 від 26.03.2008 року та розрахунковим документам щодо видачі та погашення кредиту за цим кредитним договором? 3)Чи відповідають суми кредиту та нарахованих процентів, а також порядок нарахування процентів, зазначені в наявному в матеріалах справи Розрахунку суми заборгованості по Кредитному договору № 05/03/2008/840-К/380 від 26.03.2008 року, наявному в Кредитному договорі розмірі відповідних сум (кредиту та процентів) та порядку нарахування процентів? 4) Чи відповідає бухгалтерський облік, який ведеться ПАТ КБ «Надра» по кредитній справі ОСОБА_1 діючому законодавству, яке регулює дані відносини?

Однак 12 січня 2017 року було повернуто матеріали справи до суду першої інстанції у зв`язку із неможливістю її виконання, оскільки сторонами не надано витребувані судовим експертом документів.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 06 грудня 2018 року клопотання ОСОБА_1 про призначення судової економічної експертизи задоволено частково. Призначено у справі судову економічну експертизу, на вирішення якої поставлено наступні питання: чи відповідає розрахунок заборгованості наданий Банком умовам договору кредиту №05/03/2008/840-К/380 від 26.03.2008 року станом на 27.09.2013 року?

07 травня 2019 року матеріали цивільної справи були повернені на адресу суду апеляційної інстанції у зв`язку із несплатою ОСОБА_1 рахунку за проведення експертизи.

Аналізуючи вказані обставини, судова колегія дійшла висновку, що ОСОБА_1 ухиляється від проведення експертизи та встановлення належності розрахунку заборгованості за кредитним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 109 ЦПК України у разі ухилення учасника справи від подання експертам необхідних матеріалів, документів або від іншої участі в експертизі, якщо без цього провести експертизу неможливо, суд залежно від того, хто із цих осіб ухиляється, а також яке для них ця експертиза має значення, може визнати факт, для з`ясування якого експертиза була призначена, або відмовити у його визнанні.

У зв`язку із вищевикладеним, апеляційний суд визнаєрозрахунок заборгованості належним та допустимим доказом підтвердження заборгованості за кредитним договором.

Стосовно стягнення пені у доларах США, то колегія суддів вказує наступне.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема сплата неустойки (пункт 3 частини першої статті 611 ЦК України).

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.

Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (частина третя статті 549 ЦК України).

Згідно зі статтею 192 ЦК України законним платіжним засобом, обов`язковим до приймання за номінальною вартістю на всій території України, є грошова одиниця України гривня. Іноземна валюта може використовуватися в Україні у випадках і в порядку, встановлених законом.

Зобов`язання має бути виражене у грошовій одиниці України гривні (частина перша статті 524 ЦК України).

Грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. Використання іноземної валюти, а також платіжних документів в іноземній валюті при здійсненні розрахунків на території України за зобов`язаннями допускається у випадках, порядку та на умовах, встановлених законом (частини перша та третя статті 533 ЦК України).

Такий порядок визначено Декретом, дія якого не поширюється на правовідносини щодо нарахування та стягнення штрафних санкцій за договорами, укладеними між резидентами на території України.

Велика Палата Верховного Суду вже зауважувала, що правовий режим іноземної валюти на території України, хоча і пов`язується з певними обмеженнями в її використанні як платіжного засобу, проте не виключає здійснення платежів в іноземній валюті (див. пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 4 липня 2018 року у справі № 761/12665/14-ц).

Оскільки виконання договірних зобов`язань в іноземній валюті не суперечить чинному законодавству України, умови кредитного договору, передбачали сплату пені в установленому розмірі від суми простроченого платежу, а сторони ці умови не оспорювали, то разом зі стягненням з ОСОБА_1 заборгованості в іноземній валюті суд мав право стягнути й пеню в іноземній валюті.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі №757/6367/13-ц.

Наведені в апеляційній скарзі інші доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 22 березня 2017 року залишити без змін.

Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття, проте може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст судове рішення виготовлено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк