Справа № 314/708/22
Провадження № 2/314/601/2022
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 м. Вільнянськ

Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:

головуючого судді - Свідунович Н.М.,

за участю позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

секретар судового засідання Печонкіна В.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) осіб цивільну справу № 314/708/22 за позовною заявою ОСОБА_1 до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в особі Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області про визнання наказу про звільнення недійсним, зобов`язання допустити до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,

ВСТАНОВИВ:

23.02.2022ОСОБА_1 звернувся до Вільнянського районного суду Запорізької області з позовом до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в особі Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області про визнання наказу про звільнення недійсним, зобов`язання допустити до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Ухвалою суду від 25.02.2022 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху, позивачеві надано десятиденний строк, який починає рахуватися з дня отримання позивачем копії ухвали, для усунення недоліків.

13.04.2022 на адресу суду від позивача ОСОБА_1 надійшли матеріали на усунення недоліків позовної заяви.

Ухвалою суду від 14.04.2022справу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб.

14.05.2022 від представника відповідача адвоката Коноваленка О.Ю. надійшло клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 16.05.2022 відбувся перехід від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

09.09.2022 на адресу суду надійшла уточнена позовна заява ОСОБА_1 до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в особі Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області про визнання недійсним наказу про допуск до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

28.10.2022 від представника відповідача адвоката Коноваленка О.Ю. надійшло клопотання про залишення уточненої позовної заяви ОСОБА_1 без розгляду. На обґрунтування вказаної заяви зазначено, що провадження у вказаній справі відкрито 14.04.2022, ухвалою суду від 16.05.2022 відповідачу продовжено процесуальний строк на подання відзиву на позовну заяву в даній справі до 27.05.2022. У вказаний термін до Вільнянського районного суду Запорізької області було подано відзив на позовну заяву. Відповіді на відзив на адресу відповідача не надходило. Крім того, ухвалою суду від 16.05.2022 було вирішено перейти від розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) осіб в розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Також вказаною ухвалою призначено судове засідання на 11 годину 00 хвилин 15.06.2022, у яке представник відповідача з`явився, однак не з`явився позивач, подавши заяву про відкладення розгляду справи з підстав його захворювання. Натомість у судовому засіданні 06.10.2022 представникам відповідача вручено уточнену позовну заяву, яка датована 09.09.2022, при цьому жодного процесуального рішення щодо прийняття даної позовної заяви та встановлення строку для подання відзиву прийнято не було. На думку представника відповідача, позивач мав право скористатися положеннями п. 2 ч. 2 та ч. 3 ст. 49 ЦПК України, а саме змінити предмет та підставу позову ще до 15.06.2022 (тобто до першого судового засідання, призначеного в даній справі), а не після декількох призначених судових засідань, про які його було повідомлено належним чином. Таким чином, уточнена позовна заява від 09.09.2022 не може бути прийнята до розгляду судом та повинна бути залишена без розгляду.

У судовому засіданні представник відповідача наполягав на задоволенні клопотання, просив залишити без розгляду подану позивачем 09.09.2022 уточнену позовну заяву та продовжити розгляд справи за первісними позовними вимогами. При цьому, в разі прийнятті судом уточненої позовної заяви, датованої 09.09.2022, просив винести мотивовану ухвалу з встановленням судом строку на подання відзиву на вказану позовну заяву.

Позивач ОСОБА_1 заперечував проти клопотання представника відповідача, наполягав на прийнятті до розгляду уточненої позовної заяви. Зазначив, що заяву про уточнення позовних вимог було подано у зв`язку з прийняттям 17.08.2022 Запорізьким апеляційним судом постанови у справі № 314/1768/19, якою рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.04.2020 у справі № 314/1768/19, яким задоволено частково його позовні вимоги, а саме його поновлено на посаді начальника Софіївської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 55 Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області та на посаді лікаря-фтизіатра за сумісництвом на 0,5 ставки в межах зазначеного медичного закладу, а також стягнуто на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, змінено та викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови, де підставою для задоволення позову виступає пропуск відповідачем встановлених законом строків для застосування до нього заходів дисциплінарного стягнення. Наказом Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області від 05.09.2022 № 75/к/тр скасовано наказ від 20.07.2020 № 95-20/к-тр, який і був предметом оскарження у первісному позові. Цим наказом його було допущено до роботи на посаді начальника Софіївської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 55 Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області та на посаді лікаря-фтизіатра за сумісництвом на 0,5 ставки в межах зазначеного медичного закладу. Разом з тим, на його думку, цей наказ не відповідає рішенню суду, яким його було поновлено на роботі, тобто відповідач не виконав рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.04.2020 у справі № 314/1768/19, яке набрало законної сили 17.08.2022, як того передбачає його резолютивна частина. У зв`язку з чим він і скористався своїм правом уточнити позовні вимоги, шляхом зміни підстав позову, оскільки предмет, яким виступає стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, залишається незмінним.

Заслухавши думку сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04.11.1950, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (ч. 1 ст. 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (ст. 2 Закону України "Про судоустрій і статус суддів").

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Отже, ст. 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

За правилами ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до висновків, викладених у постанові Великої Палати Верховного Суду від 13.10.2020 у справі № 369/10789/14-ц, застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідками.

За змістом принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зазначає, що сторони судового провадження повинні мати право очікувати застосування до їхньої справи чинних норм процесуального законодавства (рішення Європейського Суду з прав людини у справі ''«Дія 97» проти України'' від 21.10.2010).

У п.п. 6, 7 ч. 2 ст. 43 ЦПК України встановлено, що учасники справи зобов`язані: виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки; виконувати інші процесуальні обов`язки, визначені законом або судом.

Позовом у процесуальному сенсі є звернення до суду з вимогою про захист своїх прав та інтересів, який складається із двох елементів: предмета і підстави позову.

Предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підставу позову становлять обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Аналогічна правова позиція зазначена у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 01.11.2021 у справі № 405/3360/17.

Відповідно до п. 2 ч. 2 ст. 49 ЦПК України, позивач вправі збільшити або зменшити розмір позовних вимог до закінчення підготовчого засідання або до початку першого судового засідання, якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження.

Частиною 3 ст. 49 ЦПК України встановлено, що до закінчення підготовчого засідання позивач має право змінити предмет або підстави позову шляхом подання письмової заяви. У справі, що розглядається за правилами спрощеного позовного провадження, зміна предмета або підстав позову допускається не пізніше ніж за п`ять днів до початку першого судового засідання.

Зміна предмета позову означає зміну вимоги, з якою позивач звернувся до відповідача, а зміна підстав позову це зміна обставин, на яких ґрунтується вимога позивача. Одночасна зміна і предмета, і підстав позову не допускається.

На відміну від викладеного, правові підстави позову це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

Водночас не вважаються зміною підстав позову доповнення його новими обставинами при збереженні в ньому первісних обставин та зміна посилання на норми матеріального чи процесуального права.

Незгода суду з наведеним у позовній заяві правовим обґрунтуванням щодо спірних правовідносин не є підставою для відмови у позові.

Зазначений висновок щодо застосування норм права у подібних правовідносинах наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.06.2019 у справі № 924/1473/15.

Верховний Суд у постанові від 12.01.2022 у справі № 234/11607/20 звернув увагу на те, що процесуальним законом не передбачено права позивача на подання заяв (клопотань) про "доповнення" або "уточнення" позовних вимог. Тому в разі надходження до суду однієї із зазначених заяв (клопотань) останній, виходячи з її змісту, а також змісту раніше поданої позовної заяви та конкретних обставин справи, повинен розцінювати її як: - подання іншого (ще одного) позову, чи - збільшення або зменшення розміру позовних вимог, чи - об`єднання позовних вимог, чи - зміну предмета або підстав позову.

При цьому при поданні вказаних заяв (клопотань) позивач має дотримуватися правил вчинення відповідної процесуальної дії, недодержання яких тягне за собою процесуальні наслідки, передбачені ЦПК України.

При застосуванні процесуальних норм належить уникати як надмірного формалізму, так і надмірної гнучкості, які можуть призвести до скасування процесуальних вимог, встановлених законом. Надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

З матеріалів справи вбачається, що предметом спору є стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, який пов`язаний із оскаржуваними позивачем наказами роботодавця Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в особі Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області.

При цьому у первісному позові підставою для стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу був наказ Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області від 20.07.2020 № 95-20/к-тр "Про скасування наказу "Про поновлення на роботі ОСОБА_1 "".

Як вбачається з матеріалів справи, вказаний наказ був винесений на підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 08.07.2020 у цивільній справі № 314/1768/19, якою рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.04.2020 у вказаній справі, яким ОСОБА_1 поновлено на посаді начальника Софіївської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 55 Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області та на посаді лікаря-фтизіатра за сумісництвом на 0,5 ставки в межах зазначеного медичного закладу, а також стягнуто на його користь суму середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди, скасовано, прийнято нове рішення, яким ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову. При цьому, після скасування постанови Запорізького апеляційного суду від 08.07.2020 у цивільній справі № 314/1768/19 постановою Верховного Суду від 24.11.2021 та направлення справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, наказ від 20.07.2020 № 95-20/к-тр, на думку позивача, втратив чинність, однак роботодавцем не був скасований, ОСОБА_1 не був допущений до роботи, незважаючи на ту обставин, що рішенням Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.04.2020 допущене негайне виконання рішення в частині його поновлення на роботі.

Разом з тим, вже після проведення першого судового засідання 15.06.2022 обставини справи були змінені, оскільки на підставі постанови Запорізького апеляційного суду від 17.08.2022, якою рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.04.2020 у цивільній справі № 314/1768/19 змінено та викладено мотивувальну частину в редакції цієї постанови, де підставою для задоволення позову виступає пропуск відповідачем встановлених законом строків для застосування до позивача заходів дисциплінарного стягнення. Наказом Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області від 05.09.2022 № 75/к/тр скасовано наказ від 20.07.2020 № 95-20/к-тр, який і був предметом оскарження у первісному позові. Наказом від 05.09.2022 № 75/к/тр ОСОБА_1 було допущено до роботи на посаді начальника Софіївської спеціалізованої туберкульозної лікарні № 55 Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області та на посаді лікаря-фтизіатра за сумісництвом на 0,5 ставки в межах зазначеного медичного закладу. Разом з тим, на думку позивача, цей наказ не відповідає рішенню суду, яким його було поновлено на роботі, тобто відповідач не виконав рішення Вільнянського районного суду Запорізької області від 29.04.2020 у справі № 314/1768/19, яке набрало законної сили 17.08.2022, як того передбачає його резолютивна частина. Саме у зв`язку із прийняттям Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області наказу від 05.09.2022 № 75/к/тр, позивач зазначив про неактуальність вимог в частині визнання недійсним наказу від 20.07.2020 № 95-20/к-тр та зобов`язання відповідача надати йому допуск до роботи. З урахуванням нових встановлених обставин і було подано уточнену позовну заяву, яка за своєю суттю є заявою про збільшення розміру позовних вимог.

Таким чином, предмет первісного позову не змінений, суд вважає, що позивач фактично змінив підстави та обґрунтування позову, що передбачено приписами ст. 49 ЦПК України, при цьому, зважаючи, що трудові спори даного виду віднесені цивільним процесуальним законодавством до спорів категорії справ, що розглядаються у спрощеному позовному провадженні, саме з метою якнайшвидшого їх вирішення та поновлення порушених прав працівника, враховуючи, що нові обставини, які призвели до подання ОСОБА_1 уточненого позову, були встановлені вже після проведення першого судового засідання, суд вважає за необхідне прийняти до розгляду уточнений позов ОСОБА_1 та на виконання вимог ст.ст. 178-180, 278 ЦПК України встановити сторонам строки для подання відзиву, відповіді на відзив та заперечення.

Керуючись ст.ст. 49, 178-180, 278, 279 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Прийняти до розгляду уточнений позов ОСОБА_1 до Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в особі Філії Державної установи "Центр охорони здоров`я Державної кримінально-виконавчої служби України" в Запорізькій області про визнання недійсним наказу про допуск до роботи та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Встановити відповідачу п`ятнадцятиденний строк з дня отримання копії цієї ухвали для подачі відзиву на уточнену позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст. 178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази, що підтверджують заперечення проти позову.

Зобов`язати відповідача, відповідно до ч. 4 ст. 178 ЦПК України, одночасно з наданням (надісланням) відзиву до суду, надіслати (надати) його копію та копії доданих до нього документів іншим учасникам справи.

Роз`яснити відповідачу, що згідно з ч. 8 ст. 178 ЦПК України, у разі ненадання останнім відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

Встановити позивачу п`ятиденний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Встановити відповідачу п`ятиденний строк з дня отримання відповіді на відзив для подання заперечення, яке має відповідати вимогам ч.ч. 3-5 ст. 178 ЦПК України, копія якого одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання суддею та оскарженню не підлягає.

Повний текст ухвали складений 02.11.2022.

Суддя Н.М. Свідунович

02.11.2022