28.11.2022 227/38/22
28 листопада 2022 року м. Добропілля
Добропільський міськрайонний суд Донецької області в складі:
головуючого судді Любчик В.М.,
секретаря судового засідання Сафронової К.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження та заочного розгляду в приміщенні Добропільського міськрайонного суду Донецької області позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням,-
до Добропільського міськрайонного суду Донецької області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням.
В обґрунтування заявлених вимог позивачка посилається на те, що вона є власницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 . У вищевказаному будинку зареєстрований та деякий час мешкав ОСОБА_2 , відповідач по справі. Проте у 2017 році останній виїхав із спірного будинку, забравши із собою всі свої речі та майно, і більше до будинку не повертався. Зі слів відповідача він має інше постійне житло та повертатися до будинку за місцем реєстрації не збирається. Через реєстрацію відповідача у будинку позивачки, остання позбавлена можливості на власний розсуд розпоряджатися належним їй на праві власності будинком, змушена нести додаткові витрати на утримання будинку, а також позбавлена можливості користуватися пільгами.
На підставі викладеного, ОСОБА_1 просить визнати ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Позивач, ОСОБА_1 , у судове засідання не з`явилась, в позовній заяві зазначила про розгляд справи у її відсутність, проти заочного розгляду не заперечує.
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, шляхом направлення судових повісток за місцем реєстрації та розміщення інформації про дату, час та місце судового засідання на сторінці Добропільського міськрайонного суду Донецької області офіційного веб - порталу «Судова влада України» в мережі Інтернет, доказів поважності своєї неявки або заяви про розгляд справи за відсутності відповідача до суду не надходило. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.
З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
У зв`язку з викладеним, враховуючи заяву позивача, яка не заперечувала проти такого вирішення справи, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача на підставі наявних у справі доказів і ухвалити заочне рішення, направивши за місцем реєстрації відповідача копію рішення суду для відома.
Дослідивши письмові докази, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
В судовому засіданні встановлено, що власником будинку за адресою: АДРЕСА_1 , є ОСОБА_1 , що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав та їх обтяжень (а.с.15-16).
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 10 серпня 2016 року зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується довідкою Шахівської сільської ради Покровського району Донецької області № 02-21/233 від 01.02 2022 року (а.с.23).
До матеріалів справи додано копію акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 10.01.2022 року, з якого вбачається, що при обстеження домогосподарства ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , було встановлено, що ОСОБА_2 , 1977 року народження, племінник ОСОБА_3 , з 10.08.2016 року дійсно зареєстрований за вказаною адресою, проте за місцем реєстрації ніколи не проживав і не проживає по теперішній час. Акт підписано членами комісії (а.с.29).
З письмових пояснень свідка ОСОБА_3 вбачається, що відповідач по справі, ОСОБА_2 , є її племінником, якого у 2016 році зареєструвала у своєму будинку знайома, ОСОБА_1 . Проте з моменту реєстрації і по теперішній час ОСОБА_2 за місцем реєстрації ніколи не проживав.
З письмових пояснень свідка ОСОБА_4 вбачається, що позивачка по справі є її рідною сестрою. У будинку сестри з 2016 року зареєстрований ОСОБА_2 , але за місцем реєстрації не проживає.
З письмових пояснень свідка ОСОБА_5 вбачається, що вона є сусідкою ОСОБА_1 і їй відомо, що остання у 2016 році зареєструвала в своєму будинку ОСОБА_2 , який ніколи за місцем реєстрації не мешкав.
Статтею 41 Конституції України, ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.97 року відповідно до Закону №475/97-ВР від 17.07.97 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів N 2, 4, 7 та 11 до Конвенції», закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб (ст. ст. 316, 317, 319, 321 ЦК України).
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК УРСР закріплено положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок, користуються ним для особистого проживання і проживання членів їх сімей.
Згідно із положенням статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Виходячи із порівняльного аналізу статей 383, 391, 405 ЦК України та статей 64, 150, 156 ЖК УРСР, слід дійти висновку, що положення статей 381, 391 ЦК України передбачають право вимоги власника про захист порушеного права власності на жиле приміщення, будинок, квартиру від будь-яких осіб, у тому числі і тих, які не є і не були членами його сім`ї, а положення статей 405 ЦК України, статей 64, 150, 156 ЖК УРСР регулюють взаємовідносини власника жилого приміщення та членів його сім`ї (правова позиція, викладена у постанові Верховного Суду України від 16 листопада 2016 року у справі № 6- 709цс16).
Питання про те, хто належить до членів сім`ї власника (наймача) жилого приміщення, регулюється частиною другою статті 64 ЖК УРСР. До категорії членів сім`ї наймача належать дружина наймача, їх діти і батьки. Членами сім`ї наймача може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з наймачем і ведуть з ним спільне господарство. Таким чином, визначаючи коло членів сім`ї наймача, вказана норма житлового законодавства України поділяє їх на дві групи: одні з них «належать» до членів сім`ї наймача, інші - «можуть бути визнані» такими.
Таким чином, судом встановлено, що позивачка є власницею будинку за адресою: АДРЕСА_1 , відповідач ОСОБА_2 зареєстрований у вказаному будинку, не є членом сім`ї позивачки та з 2016 року без поважних причин в ній не проживає. Іншої домовленості між відповідачем та позивачкою щодо користування будинком судом не встановлено.
З огляду на встановлені у судовому засіданні обставини, суд приходить до висновку, що є усі правові підстави для визнання відповідача ОСОБА_2 таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Керуючись ст. ст. 319, 383, 391, 405 Цивільного кодексу України, ст. ст. 12, 13, 247, 259, 264-265, 268, 280-286 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -
позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , про визнання особи такою, що втратила право на користування житловим приміщенням, задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. В такому випадку рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повторне заочне рішення позивач та відповідач можуть оскаржити в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційні скарги подаються учасниками справи до Дніпровського апеляційного суду або через Добропільський міськрайонний суд Донецької області, а матеріали справи витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності ЦПК України в редакції від 15 грудня 2017 року.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст заочного рішення виготовлено 28 листопада 2022 року.
Головуючий суддя В.М. Любчик