Номер провадження: 22-ц/813/2040/22
Справа № 523/7928/16-ц
Головуючий у першій інстанції Кисельов В. К.
Доповідач Сегеда С. М.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,

суддів: Комлевої О.С.,

Цюри Т.В.,

за участю секретаря Хухрова С.В.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» на рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 27 жовтня 2020 року, ухваленого під головуванням судді Кисельова В.К., у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію, а також за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору із додатковими угодами та забезпечувальних договорів,

встановив:

15.07.2015 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», яке в подальшому змінило назву на Акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі АТ «УкрСиббанк») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором (т.1, а.с.2-5).

Позовні вимоги були обгрунтовані тим, що між АКІБ «УкрСиббанк» (з 21.12.2009 року - ПАТ «УкрСиббанк»), та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0 від 17.11.2006 року (надалі - Кредитний договір), з наступними змінами відповідно до додаткової угоди від 09.02.2009 року та додаткової угоди №2 від 24.02.2009 року, який в системі обліку банку має №0.

За змістом п.п.1.1, 2.2 Кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 в кредит грошові кошти у сумі 85 000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалась кожного місяця повертати наданий кредит відповідно з графіком повернення кредиту, та повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17.11.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

Крім того, додатковими угодами №1 та №2 до Кредитного договору були внесені зміни щодо схеми погашення кредиту, відповідно з якими ОСОБА_1 зобов`язалася повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 890 доларів США з 09.02.2009 року по 20.03.2009 року, а з 20.03.2009 року - у розмірі 670 доларів США 20 числа кожного місяця. Також було змінено кінцевий термін повернення кредиту - до 17.11.2030 року.

За користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити проценти у розмірі 11.3 % річних.

Однак, згідно п. 9.2 Кредитного договору розмір процентної ставки може бути змінений.

У відповідності до п. 7.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит ОСОБА_1 сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючі з 32 календарного дня.

В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному Кредитному договору, 17.11.2006 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений тристоронній Договір поруки №60146 (т.1, а.с. 35-36).

В подальшому, через порушення відповідачем ОСОБА_1 умов Кредитного договору, що призвело до виникнення кредитної заборгованості, позивач направив відповідачам вимоги від 30.03.2015 року про необхідність усунення порушень Кредитного договору.

Проте, у зв`язку з тим, що відповідачі порушення договору не усунули, станом на 23.06.2015р. заборгованість за Кредитним договором становила по кредиту та процентам у розмірі 60145,50 доларів США, а також пені у розмірі 10496,83 грн., які позивач просив стягнути з відповідачів солідарно.

Заочним рішення суду від 11 лютого 2016р. позовні вимоги ПАТ «УкрСиббанк» були задоволені у повному обсязі (т.1, а.с.100-103).

20.04.2016р. ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулись із заявою про перегляд заочного рішення суду від 11 лютого 2016р. (т.1, а.с. 114-115).

Ухвалою суду від 02.06.2016р. заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення суду від 11 лютого 2016р. було задоволено та заочне рішення суду від 11.02.2016р. за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором було скасовано (т.1, а.с. 138).

В подальшому, процесі розгляду справи, а саме 02.12.2016 року ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , ПАТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію (т.1, а.с.167-170).

Ухвалою суду від 02.02.2017р. було об`єднано в одне провадження позов АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за Кредитним договором, а також за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію (т.1, а.с. 207).

В свою чергу, 06.11.2017 року первісні відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 звернулась з позовом до АТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року, із додатковими угодами та забезпечувальних договорів (т.2, а.с. 3-13).

Ухвала Суворовського районного суду м. Одеси при призначення у справі судової експертизи від 20 серпня 2019 року була скасована постановою Одеського апеляційного суду від 16.01.2020 року і відмовлено представнику ОСОБА_1 у задоволенні клопотання про призначення у справі судової економічної експертизи документів (т.4, а.с.19-29).

Рішенням Суворовського районного суду м. Одеси від 27 жовтня 2020 року позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року було залишено без задоволення у повному обсязі.

Зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію, було задоволено. Визнано, що за договором поруки №60146 від 17.11.2006 року, який був укладений між поручителем ОСОБА_2 , позичальником ОСОБА_1 та кредитором АТ «УкрСиббанк» з метою забезпечення виконання зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року, який був укладений між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк», дія поруки ОСОБА_2 є припиненою з 24.02.2009р.

Позовні вимоги ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до АТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним договору про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року, який був укладений між ОСОБА_1 та АТ «УкрСиббанк» були залишені без задоволення у повному обсязі.

Стягнуто з АТ «УкрСиббанк» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 640 грн.

В апеляційній скарзі АТ «УкрСиббанк» ставить питання про скасування рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 27 жовтня 2020 року, в частині відмови у задоволенні первісних позовних вимог АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості, а також в частині задоволення зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію, і ухвалення в цій частині нового рішення, яким позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити в повному обсязі, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. В задоволенні зустрічного позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , АТ «УкрСиббанк» про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію, відмовити.

В іншій частині рішення суду апелянт просить залишити без змін (т.4, а.с. 148-152).

Таким чином, судове рішення, в частині залишення позовних вимог ОСОБА_1 та ОСОБА_2 до АТ «УкрСиббанк» про визнання недійсним Кредитного договору в апеляційному порярку не оскаржується.

Вирішуючи питання про слухання справи в прядку спрощеного позовного провадження, у відсутність учасників справи, колегія суддів виходить із того, що всі учасники справи належним чином повідомлені про час і місце судового засіання (т.4, а.с. 207-210).

У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене).

Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Таким чином, розгляд даної справи здійснений 09.11.2022 року в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, у відсутність учасників справи, оскільки учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, про що вказано вище. Повний текст судового рішення складений 21.11.2022 року.

Крім того, відповідно до ст. 10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені повноваження Президента України, Верховної Ради України, Кабінету Міністрів України, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, а також судів, органів прокуратури України, органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, та органів, підрозділи яких здійснюють контррозвідувальну діяльність. Згідно зі ст. 12-2 вказаного Закону в умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені. Згідно зі ст. 26 вказаного Закону правосуддя на території, на якій введено воєнний стан, здійснюється лише судами. На цій території діють суди, створені відповідно до Конституції України. Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється. Явка сторони до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою, а тому перешкоди для розгляду справи в даному випадку відсутні.

Враховуючи вищенаведене, а також те, що дана справа перебуває на розгляді суду апеляційної інстанції майже 2 роки (т.4, а.с. 161-162), від учасників справи не надходило заяв або клопотань про відкладення слухання справи, колегія суддів вирішила дану справу розглядати судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами, у відсутність учасників справи.

При цьому колегія суддів враховує, що 08.11.2022 року від представника АТ «УкрСиббанк» Горика В.М. надійшла заява про розгляд справи без участі представника АТ «УкрСиббанк» (т.4, а.с.215).

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 17.11.2006 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання споживчого кредиту №0, з наступними змінами відповідно до додаткової угоди №1 від 09.02.2009 року та додаткової угоди №2 від 24.02.2009 року (т.1, а.с. 16-25, 32-33, 34).

За змістом п.п.1.1, 2.2 Кредитного договору позивач надав ОСОБА_1 в кредит грошові кошти у сумі 85 000,00 доларів США, а ОСОБА_1 зобов`язалась кожного місяця повертати наданий кредит відповідно з графіком повернення кредиту, та повернути кредит у повному обсязі не пізніше 17.11.2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту.

Крім того, додатковими угодами №1 та №2 до Кредитного договору були внесені зміни щодо схеми погашення кредиту, відповідно з якою ОСОБА_1 зобов`язалася повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 890 доларів США з 09.02.2009 року по 20.03.2009 року, а з 20.03.2009 року - у розмірі 670 доларів США 20 числа кожного місяця. Також було змінено кінцевий термін повернення кредиту - до 17.11.2030 року.

За користування кредитними коштами ОСОБА_1 зобов`язалась сплатити проценти у розмірі 11.3 % річних.

Крім того, у відповідності до п. 7.1. Кредитного договору, за порушення термінів повернення кредиту та сплати процентів за кредит ОСОБА_1 сплачує позивачу пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми гривневого еквіваленту суми простроченої заборгованості, розрахованої за кожен день прострочення платежу, починаючи з 32 календарного дня.

В якості забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному Кредитному договору, 17.11.2006 року між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 був укладений Договір поруки №60146 (т.1, а.с.35-36).

Пунктом 1.1. Договору поруки визначено, що Поручитель зобов`язується відповідати за виконання Позичальником, усіх його зобов`язань перед Кредитором в повному обсязі, що виникли з кредитного договору №0 від 17 листопада 2006 р.

Пунктом 2.1. Договору поруки визначено, що Кредитор не вправі без згоди Поручителя змінювати умови Кредитного Договору з Позичальником, внаслідок яких збільшується обсяг відповідальності Поручителя.

Під згодою розуміється як візування змін в Кредитний Договір Поручителем, так і отримання згоди шляхом обміну листами, факсимільними повідомленнями і т.п.

Пунктом 2.2. Договору поруки визначено, що у випадку невиконання Позичальником своїх зобов`язань по Кредитному Договору Кредитор має право пред`явити свої вимоги безпосередньо до Поручителя, які є обов`язковими до виконання на 5 день з моменту невиконання своїх зобов`язань Позичальником по Кредитному договору.

Пунктом 5.2.Договору поруки визначено, що сторони притримуються стандартних умов по строкам позовної давності.

Відповідно до наданих Банком довідки-розрахунків заборгованості ОСОБА_1 за Кредитним договором №000 від 09.02.2009 р., станом на 23.06.2015 р. останнє погашення кредиту було здійснено 20.06.2014 р.

Пунктами 1.2.1. Кредитного договору встановлено, що надання кредиту здійснюється з 17 листопада 2006 року по 17 листопада 2017 року. При цьому, Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Кредитного договору на рахунок № НОМЕР_1 в АКІБ «УкрСиббанк».

Згідно Графіку погашення кредиту, встановленого у додатковій угоді №2 від 24 лютого 2009 року до договору про надання споживчого кредиту №0 від 17 листопада 2006 року, наступною датою повернення боргу було 20.07.2014 року.

З огляду на викладене, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про те, що невиконання Позичальником з 21.07.2014 року своїх боргових зобов`язань за Кредитним договором, свідчить про наявність з цього часу у Кредитора суб`єктивного права на звернення як до Позичальника так і до Поручителя стосовно повернення боргових зобов`язань за кредитним договором.

Разом з тим, відмовляючи у задоволенні первісних позовних вимог АТ «УкрСиббанк», суд першої інстанції виходив із того, що позивач взагалі не надав суду доказів направлення відповідачам письмової вимоги від 30.03.2015 року про необхідність усунення порушень Кредитного договору та сплати простроченої заборгованості та доказів отримання відповідачами вищевказаних вимог. Суд також вказав, що в матеріалах справи взагалі відсутні докази направлення відповідачам вимоги саме про дострокове повернення дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Однак, судом не було враховано, що відповідно до п. 11.1 Кредитного договору який був укладений між АТ «Укрсиббанк» та ОСОБА_1 , направлення Банком на адресу Позичальника повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту і неусунення Позичальником порушень умов за цим Договором протягом 31 (тридцяти одного) календарного дня з дати одержання вищевказаного повідомлення (вимоги) від Банку, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 32 (тридцять другий) календарний день з дати одержання Позичальником повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку. При цьому у випадку неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) в результаті зміни Позичальником адреси, без попереднього про це письмового повідомлення Банку чи у разі неотримання Позичальником вищевказаного повідомлення (вимоги) Банку з інших підстав протягом 40 (сорока) календарних днів з дати направлення повідомлення (вимоги) Банком, вважати термін повернення кредиту таким що настав на 41 (сорок перший) календарний день з дати відправлення Позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту від Банку.

Як вбачається із позовних матеріалів, в якості додатків до позовної заяви ПАТ «УкрСиббанк» додав копії письмових вимог до позичальника і поручителя, а також докази відправлення адресатам поштової кореспонденції (т.1, а.с.38-43).

Тобто, зазначені обставини підтверджують не лише направлення копії досудових вимог на адресу позичальника ОСОБА_1 та поручителя ОСОБА_2 від № 30-11/23874 та № 30-11/23875, а також докази їх направлення сторонам, а те, що уклавши Кредитний договір та Договір поруки сторони провадження передбачили, що у разі невиконання чи неналежного виконання умов Кредитного договору, ВАТ «УкрСиббанк» направляє на адресу боржників досудові вимоги про необхідність сплати прострочених платежів та основного зобов`язання в повному обсязі. Також сторони погодили, що у разі неотримання боржниками вимог з будь-яких причин строк настання виконання основного зобов`язання буде змінений на 41 день з моменту направлення вказаних вимог.

Таким чином, висновок суду першої інстанції про ненастання строку на дострокове стягнення всієї суми заборгованості у зв`язку з відсутністю доказів отримання боржниками досудових вимог, не відповідає обставинам справи і спростовується наявними в ній доказами.

Колегія суддів зазначає, що відповідно до ч. 2 ст. 1050 та ч. 2 ст. 1054 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами, то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів.

Законом не визначено форму пред`явлення такої вимоги позикодавцем, а тому останній може здійснити своє право будь-яким шляхом: як шляхом звернення до боржника з претензією, листом, телеграмою тощо, так і шляхом пред`явлення вимоги у визначеній законом процесуальній формі - формі позову до суду.

Тобто, навіть у разі ненадіслання позикодавцем в досудовому порядку письмової вимоги позичальнику про дострокове повернення кредиту, зазначені обставини не є перешкодою для реалізації права позикодавця звернутись у будь-який час за захистом своїх порушених прав безпосередньо до суду, оскільки обмеження заявників у праві на судовий захист шляхом відмови у задоволенні позову за відсутності доказів попереднього їх звернення до позичальника з вимогами, оформленими в інший спосіб, ніж позов (відмінними від нього), фактично буде призводити до порушення принципів верховенства права, доступності судового захисту, суперечити положенням ч.2 ст. 124 Конституції України та позиції Конституційного Суду України в рішенні від 9 липня 2002 року № 15-рп/2002 у справі за конституційним зверненням щодо офіційного тлумачення положень ч. 2 ст. 124 Конституції України (справа про досудове врегулювання спорів), згідно з якою вирішення спорів у межах досудових процедур є правом, а не обов`язком особи, яка потребує захисту.

Вищенаведене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.03.2019 року, у справі 521/21255/13-ц, провадження № 14-600цс18.

Звертаючись до суду із зустрічним позовом, ОСОБА_2 посилався на те, що згідно ч.4 ст.559 ЦК України, порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців з дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя, якщо інше не передбачено законом. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року з дня укладення договору поруки, якщо інше не передбачено законом.

На підставі викладеного, позивач за зустрічним позовом, вважав, що у зв`язку із збільшенням його відповідальності за додатковою угодою № 2 та від 24.02.2009р. зі спливом шести місяців з 20.07.2014 р. на звернення Кредитора до Позичальника та Поручителя з позовною заявою, Договір поруки №60146 від 17 листопада 2006 року, укладений між ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та АКІБ «УкрСиббанк» втратив свою дію (т.1, а.с. 167-170).

Колегія суддів зазначає, що як вбачається із оскаржуваного судового рішення, задовольняючи зустрічні позовні вимоги ОСОБА_2 до АТ «УкрСиббанк», ОСОБА_1 про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію, суд першої інстанції виходив із того, що АТ «УкрСиббанк» не повідомляв поручителя ОСОБА_2 про те, що боржник ОСОБА_1 не виконує умов Кредитного договору, а тому вважав, що АТ «УкрСиббанк» пропустив строк для звернення з вимогою до поручителя. Крім того, суд виходив із того, що АТ «УкрСиббанк» з основним кредитором самостійно змінювали умови Кредитного договору, проте не повідомляли про це поручителя незважаючи на те, що даними діями фактично збільшували відповідальність поручителя.

Однак, з таким висновком суду погодитись не можна, виходячи з наступних обставин.

З матеріалів справи вбачається, що з поручителем ОСОБА_2 дійсно була укладена тільки одна додаткова угода №1 від 09.02.2009р. до Договору поруки від 17.11.2016р., згідно якої розмір ануїтетного платежу складає суму у розмірі 670 доларів США, а кінцевий термін повернення був визначений 17 листопада 2030р. (т.1, а.с. 37).

Проте, згідно умов п.2.1. Договору поруки, між Кредитором та Позичальником була укладена додаткова угода №2 від 24.02.2009р. до Кредитного договору. В даній угоді позичальник ОСОБА_1 зобов`язалась повертати кредит та сплачувати проценти шляхом сплати ануїтетного платежу у розмірі 890 доларів США з 09.02.2009 року по 20.03.2009 року, а з 20.03.2009 року - у розмірі 670 доларів США 20 числа кожного місяця (т.1, а.с. 34).

Посилаючись на зазначені обставини, суд вважав, що додаткова угода №2 від 24.02.2009р. до Кредитного договору не була узгоджена з поручителем ОСОБА_2 , оскільки в даній угоді відсутній його підпис, а також, що додаткової угоди № 2 до Договору поруки між сторонами не укладалось.

При цьому, суд вважав, що про наявний факт збільшення відповідальності свідчить саме зміна розміру ануїтетних платежів, яка не відповідала встановленому графіку платежів тобто збільшення розміру платежів у певний строк - 890 доларів США в період з 09.02.2009р. по 20.03.2009 р.

Однак, судом першої інстанції не було враховано наступного.

Так, відповідно до умов п. 1.3.3. Кредитного договору нарахування процентів здійснюється методом «факт/360». Додатком № 1 до Кредитного договору сторони погодили графік погашення кредиту, відповідно до якого Позичальник щомісяця зобов`язався сплачувати основний борг (тіло кредиту) в розмірі 337,00 доларів США.

В забезпечення виконання кредитних зобов`язань позичальника по вказаному Кредитному договору дійсно була прийнята порука ОСОБА_2 , що підтверджується вищевказаним Договором поруки № 60146 від 17.11.2006 року, згідно якого поручитель зобов`язується відповідати за виконання позичальником усіх його зобов`язань перед кредитором в повному обсязі, що виникли з Кредитного договору, в тому числі за повернення суми боргу, відсотків за використання кредитних коштів, штрафних санкцій. Відповідальність поручителя і позичальника є солідарною.

09.02.2009 між АТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 було укладено Додаткову угоду № 1 до Кредитного договору, відповідно до умов якої, для ідентифікації Кредитного договору можуть застосовуватись як №0, так і номер № 0.

Крім того, змінився графік погашення кредитної заборгованості на ануїтетний платіж в розмірі 670,00 доларів США, що повинен здійснюватися позичальником 09 числа кожного місяця та встановлений новий строк повернення кредиту - не пізніше 17.11.2030р.

09.02.2009 між АТ «УкрСиббанк» та поручителем ОСОБА_2 було укладено додаткову угоду до Договору поруки, відповідно до умов якої з поручителем були погоджені умови додаткової угоди № 1 до Кредитного договору від 09.02.2009.

Так, п. 2 додаткової угоди № 1 до Договору поруки сторони погодили, що поручитель зобов`язується перед Банком відповідно до умов Кредитного договору відповідати за виконання боржником усіх його зобов`язань, що виникли з Кредитного договору, існуючих в теперішній час, і тих що можуть виникнути в майбутньому. У випадку зміни в подальшому умов Кредитного договору Поручитель, підписанням цієї додаткової угоди підтверджує свою згоду на здійснення таких змін в майбутньому.

Таким чином, сторони погодили, що зміни, які здійснюються відповідно до умов цього пункту додаткової угоди не потребують додаткового укладення сторонами угод щодо внесення змін у майбутньому. Тобто, зазначена умова додаткової угоди Договору поруки є результатом досягнення домовленості між сторонами, які є вільними у визначенні змісту зобов`язань за договором та будь-яких інших умов своїх взаємовідносин, що не суперечать законодавству України.

Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 521/6573/14-ц, провадження № 61 -16217св 19 а також в постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 17 лютого 2020 року, у справі № 757/4111/13-й, провадження № 61-37688сво18.

Крім викладеного, колегія суддів зазначає, що у відповідності до ч. 1 ст. 12 ЦІ1К України передбачено, що Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Частиною 1 ст. 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Аналізуючи зміст заявлених зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 вбачається, що зустрічна позовна заява обґрунтована необхідністю застосування ч. 4 ст. 559 ЦК України щодо підстав припинення поруки, а саме: «Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений

Тобто, позивач за зустрічним позовом зазначав, що пунктами 1.2.1.Кредитного договору встановлено, що Позичальник зобов`язується повернути суму кредиту та сплатити проценти, комісії, штрафи та інші платежі згідно умов Договору на рахунок в АКІБ «УкрСиббанк».

Згідно Графіку встановленого у додатковій угоді №2 від 24 лютого 2009 року до Кредитного договору наступною датою повернення боргу було 20.07.2014 року.

З цих підстав факт невиконання Позичальником з 21.07.2014 року своїх боргових зобов`язань за Кредитним договором, свідчить про наявність з цього часу у Кредитора суб`єктивного права на звернення як до Позичальника так і до Поручителя стосовно повернення боргових зобов`язань за Кредитним договором.

Таким чином, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, в порушення вимог, передбачених ч. 1 ст. 12 та ч. 1 ст. 13 ЦІІК України, фактично вийшов за межі заявлених зустрічних позовних вимог, та задовольнив його на підставі не ч. 4 ст. 559 ЦК України, як було заявлено в позові, а на підставі ч. 1 ст. 559 ЦК України в редакції, що діяла станом на 24.02.2009 року.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги надав суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване судове рішення не в повній мірі відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його спростовують, оскільки рішення ухвалено не у повній відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити, оскаржуване рішення суду, в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог АТ «УкрСиббанк», а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , та розподілення між сторонами судових витрат, слід скасувати і прийняти постанову, якою первісні позовні вимоги АТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором слід задовольнити. У зв`язку з цим, слід стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь АТ «УкрСиббанк» в солідарному порядку кредитну заборгованість станом на 23.06.2015 року у розмірі 60145,50 доларів США, та пеню у розмірі 10496,83 грн.

Колегія суддів також вважає за необхідне перерозподілити між сторонами судові витрати, шляхом стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в рівних частках на користь АТ «УкрСиббанк» сплачений судовий збір в суді першої інстанції у загальній сумі 3 654 грн. (т.1, а.с.1), за подання апеляційної скарги на ухвалу суду в сумі 1921 грн. (т.3, а.с.220), а також за подання апеляційної скарги на судове рішення у сумі 5 481 грн. (3654 грн.х150%) (т.4, а.с.153), а всього в сумі 11 056 грн. (3654 грн. + 1921 грн. + 5481 грн.), по 5 528, грн. з кожного, як того вимагає ст. 141 ЦПК України

Керуючись ст.ст.141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «УкрСиббанк» задовольнити.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 27 жовтня 2020 року, в частині відмови в задоволенні первісних позовних вимог Акціонерного товариства «УкрСиббанк», а також в частині задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 , та розподілення між сторонами судових витрат, скасувати і прийняти постанову, якою первісні позовні вимоги Акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 , ІПН: НОМЕР_2 , ОСОБА_2 , ІПН: НОМЕР_3 , на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк», , в солідарному порядку кредитну заборгованість у розмірі 60145,50 (шістдесят тисяч сто сорок п`ять доларів США 50 центів), та пеню у розмірі 10496,83 грн. (десять тисяч чотириста дев`яносто шість гривень 83 копійки), станом на 23.06.2015 року, з яких:

59291,33 доларів США - заборгованість за кредитом, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1411,71 доларів США за строк з 20.08.2014 року по 23.06.2015 року;

854,17 доларів США - заборгованість за процентами, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 283,75 доларів США за строк з 01.05.2015 року по 19.06.2015 року;

5574,28 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом за строк з 22.08.2014 року по 23.06.2015 року;

4922,55 грн. - пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за строк з 22.08.2014 року по 23.06.2015 року.

В задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання договору поруки таким, що припинив свою дію, відмовити.

Стягнути в рівних частках з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Акціонерного товариства «УкрСиббанк» сплачений судовий збір у загальній сумі 11 056 грн. (одинадцять тисяч п`ятдесят шість гривень), по 5 528 грн. (п`ять тисяч п`ятсот двадцять вісім гривень) з кожного.

Рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 27 жовтня 2020 року, в частині відмови в задоволенні позовних ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Акціонерного товариства «УкрСиббанк» про визнання недійсним кредитного договору із додатковими угодами та забезпечувальних договорів, залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21.11.2022 року.

Судді Одеського апеляційного суду: С.М. Сегеда

О.С. Комлева

Т.В. Цюра