КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/7343/21 Головуючий у 1 інстанції: Фінагеєва І.О.
провадження №22-ц/824/9681/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою адвоката Васюка Миколи Миколайовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» на ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2022 року про закриття провадження у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року позивач - ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» звернувся до суду із зазначеним позовом, в якому просив стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача суму заборгованості згідно договору №192/26-2019 про надання послуг з управління багатоквартирним будинком, комунальних та додаткових послуг від 11.09.2019 року за період від 11.09.2019 року до 30.04.2021 року у розмірі 3 464 грн та понесені судові витрати, а саме: судовий збір у розмірі 2 270 грн та витрати на правову допомогу у розмірі

5 000 грн.

У липні 2021 року представником ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» подано клопотання про закриття провадження у справі та відшкодування понесених судових витрат, а саме: судового збору в розмірі 2 270 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн, в якому позивач зазначив, що відсутній предмет спору внаслідок задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2022 року заяву задоволено частково.

Закрито провадження у справі у зв`язку з відмовою позивача від позову.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

Зобов`язано Управління Державної казначейської служби у Києво-Святошинському районі Київської області повернути ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» 50 відсотків сплаченого судового збору при подачі позовної заяви до суду, згідно платіжного доручення №934 від 24.05.2021 у розмірі 1 135 грн.

В апеляційній скарзі адвоката Васюка М.М. - представника ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» з посиланням на порушення судом норм процесуального права ставиться питання про скасування ухвали в частині розподілу судових витрат, а в іншій частині ухвалу залишити без змін.

Просить повернути ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» з державного бюджету сплачений судовий збір при подачі позовної заяви до суду у розмірі 2 270 грн та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» понесені витрати на правничу допомогу у розмірі 3 000 грн.

Скаргу обґрунтовано тим, що при вирішенні питання про повернення з державного бюджету судового збору на користь ТОВ «УК «Одеський бульвар» не врахував положення п.5 ч.1 ст.7, ч.2 ст.7 Закону України «Про судовий збір» та мав би повернути судовий збір з державного бюджету у розмірі 2 270 грн, а тому в цій частині ухвала підлягає скасуванню.

Також, позивач вважає, що понесені витрати на надання правничої допомоги є співмірними, відповідачем у справі не було подано вмотивованого клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, не було спростовано жодним чином доводів позивача про їх обґрунтованість.

З огляду на вищевикладене варто зробити наступні висновки, що суд позбавлений права самостійно втручатись у розмір витрат на професійну правничу допомогу без клопотання відповідача про зменшення витрат, адже таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 ЦК України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.

Отже, ухвала суду першої інстанції в частині закриття провадження у справі не оскаржується, а тому у відповідності до ч.1 ст. 367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається, оскільки суд апеляційної інстанції переглядає справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Таким чином, апеляційний суд переглядає справу лише в частині судових витрат.

ОСОБА_1 подав до апеляційного суду відзив, в якому просить ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2022 року про закриття провадження у справі залишити без змін, а скаргу без задоволення.

Вказує, в апеляційній скарзі позивач постійно посилається на норми ГПК України, за положеннями ч.3 ст.130 якого, у випадку відмови позивача від позову - понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, водночас витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача.

Але якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, то суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Зазначає, що відповідно до ч.1 та 3 ст.123 ГПК України до складу судових витрат входять судовий збір та витрати, пов`язані з розглядом справи.

Суд першої інстанції не присудив стягнення решти судового збору з відповідача на користь позивача, оскільки відсутня заява позивача про це.

Тому, у суду першої інстанції не було підстав для застосування у спірних правовідносинах приписів ч.13 ст.129 ГПК України, на яку посилається скаржник, оскільки ця справа по суті не розглядалася та спір у ній не вирішувався, а тому й неможливо було дійти однозначного висновку про те, заперечував чи підтримував позивач заявлені у справі позовні вимоги та, залежно від цього, розподілити судові витрати позивача.

Вказує, що при розподілі судових витрат судом оцінюється обґрунтованість, пропорційність та доцільність цих витрат, не дивлячись на доведені факти понесення таких витрат.

Також судом оцінюється добросовісність сторони, на користь якої мають бути відшкодовані витрати, оскільки її недобросовісна поведінка тягне затягування справи та збільшення розміру понесених судових витрат. Крім того, сам факт недобросовісної поведінки особи тягне зменшення судових витрат, що їй відшкодовуються.

Як складова добросовісної поведінки законодавством трактується і намагання особи вирішити конфлікт мирним шляхом. Звертає увагу суду, що позивач не вживав заходів досудового врегулювання спору.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Також, звертає увагу суду, що позивачем не надано до суду першої інстанції жодного документа оплати правничої допомоги, а саме: квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки.

Тому, суд може з власної ініціативи, обґрунтувавши в чому полягає не співмірність, непропорційність зменшити суму судових витрат, в тому числі і витрат на правничу допомогу.

Відповідач вважає, що позивач зловживає процесуальними правами. У випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник внаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.

Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Закриваючи провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем 22 липня 2021 року направлено до суду заяву про закриття провадження в цивільній справі у зв`язку з вирішенням спору до початку судового розгляду справи по суті та відсутністю предмета спору.

Щодо судових витрат, то суд виходив з положень ч.1 ст.142 ЦПК України, критеріїв співмірності, реальності витрат та розумності їхнього розміру.

Такі висновки відповідають обставинам справи та вимогам закону.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з вимогами ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції перевіряє справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що у травні 2021 року позивач ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» звернувся до суду із зазначеним позовом.

Встановлено, що в липні 2021 року представником ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» подано клопотання про закриття провадження у справі та відшкодування понесених судових витрат, а саме: судового збору в розмірі 2 270 грн та витрат на правову допомогу у розмірі 5 000 грн., в якому позивач зазначив, що відсутній предмет спору внаслідок задоволення вимог відповідачем після пред`явлення позову.

Відповідно до ч.ч.1, 3 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» у разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

У разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Оскільки представник позивача ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» просив закрити провадження у справі, не підтримує своїх вимог внаслідок їх задоволення відповідачем після пред`явлення позову, що є по суті відмовою від позову до початку розгляду справи по суті, і така відмова визнана судом, то на підставі ч.ч.1, 3 ст.142 ЦПК України, ч.3 ст.7 Закону України «Про судовий збір» позивачеві необхідно повернути з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, що становить 1 135 грн.

Суд не присуджує стягнення решти судового збору з відповідача на користь позивача, оскільки відсутня про це заява позивача.

За ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Згідно з ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом судової справи, належать зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.3 ст.142 ЦПК України у разі відмови позивача від позову понесені ним витрати відповідачем не відшкодовуються, а витрати відповідача за його заявою стягуються з позивача. Однак, якщо позивач не підтримує своїх вимог унаслідок задоволення їх відповідачем після пред`явлення позову, суд за заявою позивача присуджує стягнення понесених ним у справі витрат з відповідача.

Встановлено, що на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу позивачем надано копію договору за №17 про надання правової допомоги від 10.03.2021 року; додаток №10 до договору №17 про надання правової допомоги від 10.03.2021 року; акт наданих послуг згідно договору №17 про надання правової допомоги від 10.03.2021 року, відповідно до якого адвокату за надання правничої допомоги фактично сплачено 3 000 грн; звіт про обсяг наданих послуг згідно договору №17 про надання правової допомоги від 10.03.2021 року.

За вимогами ст.1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Частиною 1 ст.26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

За приписами ст.30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.

Статтею 137 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

При цьому судом вірно зазначено про відсутність обов`язку присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.

Відтак, при визначенні суми відшкодування враховується критерій реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерій розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Так, у справі «East/West Alliance Limited» проти України» Європейський суд з прав людини, оцінюючи вимогу заявника щодо здійснення компенсації витрат у розмірі 10 % від суми справедливої сатисфакції, виходив з того, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (див., наприклад, рішення у справі «Ботацці проти Італії» (Bottazzi v. Italy) [ВП], заява № 34884/97, п. 30, ECHR 1999-V).

У п.269 Рішення у цієї справи Суд зазначив, що угода, за якою клієнт адвоката погоджується сплатити в якості гонорару певний відсоток від суми, яку присудить позивачу суд - у разі якщо така сума буде присуджена та внаслідок якої виникають зобов`язання виключно між адвокатом та його клієнтом, не може бути обов`язковою для Суду, який повинен оцінити рівень судових та інших витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично, але й також - чи була їх сума обґрунтованою (див. вищезазначене рішення щодо справедливої сатисфакції у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece), п. 55 з подальшими посиланнями). У рішенні Європейського суду «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Таким чином, суд першої інстанції, з урахуванням критеріїв співмірності, реальності витрат та розумності їхнього розміру, вірно вважав за необхідне стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 000 грн.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку щодо залишення без задоволення апеляційної скарги Васюка М.М. - представника ТОВ «Управляюча компанія «Одеський бульвар» та залишення без змін ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2022 року про закриття провадження у справі.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.367, 374, 375, 382, 383 ЦПК України, суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу адвоката Васюка Миколи Миколайовича - представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Одеський бульвар» залишити без задоволення.

Ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 23 травня 2022 року про закриття провадження у справізалишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: