Проваження № 22-ц/824/9437/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 листопада 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 24 червня 2022 року у справі за скаргою стягувача ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дебрак Мар`яни Володимирівни, заінтересована особа боржник ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в:

У грудні 2021 року стягувач ОСОБА_2 звернулася до суду із скаргою на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ) Дербак М.В., яку мотивувала тим, що на примусовому виконані у головного державного виконавця перебуває судовий наказ, виданий 16 жовтня 2017 року Солом`янським районним судом м.Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на її користь аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу). Виконавче провадження № 55459942 відкрите постановою від 03 січня 2018 року.

Вказує, що у грудні 2021 року вона отримала довідку про доходи платника аліментів ОСОБА_1 за період з 01 листопада 2017 року по 26 липня 2021 року, з якої вбачається, що аліменти сплачувалися у значно меншому розмірі, ніж це передбачено судовим наказом, а тому вона подала цю довідку державному виконавцю і просила надати їй довідку-розрахунок заборгованості ОСОБА_1 зі сплати аліментів за період з 01 листопада 2017 року по 26 липня 2021 року з урахуванням розміру отриманих боржником за цей період доходів. 06 грудня 2021 року вона отримала розрахунок заборгованості № 55459942, згідно з яким загальна заборгованість ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 06 грудня 2021 року становить 57190,57 грн., з чим не погоджується оскільки державний виконавець неправильно розрахувала суму заборгованості, помилково не взявши до уваги розмір матеріальної допомоги, отриманої боржником за вказаний період. Так, згідно довідки про доходи, наданої Департаментом патрульної поліції, ОСОБА_1 за період роботи отримав матеріальну допомогу у розмірі 34110,08 грн., а саме: за липень 2018 року - 2950 грн.; за липень 2019 року - 2950 грн.; за вересень 2020 року - 6435 грн.; за жовтень 2020 року - 18825,08 грн.;

- 2 -

за липень 2021 року - 2950 грн., Вважавє, що розмір заборгованості боржника неправомірно зменшений державним виконавцем на суму 8527,52 грн., що безумовно свідчить про порушення державним виконавцем її прав стягувана та прав дитини. У зв`язку з наведеним просила визнати неправомірним розрахунок заборгованості № 55459942 від 06 грудня 2021 року головного державного виконавця Солом`янського районного ВДВС у м.Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) Дербак М. В. у виконавчому провадженні ВП № 55459942 та зобов`язати головного державного виконавця Дербак М.В. здійснити перерахунок заборгованості зі сплати аліментів у виконавчому провадженні ВП № 55459942, врахувавши розмір отриманої боржником матеріальної допомоги за період з 01 липня 2018 року по 31 липня 2021 року.

Ухвалою Солом`янського районного суду м.Києва від 24 червня 2022 року скарга задоволена. Визнано неправомірними дії головного державного виконавця Солом`янського районного ВДВС у м.Києві ЦМУ Міністерства юстиції м.Київ Дербак М.В. при складанні розрахунку заборгованості у виконавчому провадженні № 55459942 від 06 грудня 2021 року та зобов`язано головного державного виконавця Дербак М.В. здійснити перерахунок заборгованості боржника ОСОБА_1 у виконавчому провадженні № 55459942 з урахуванням отриманої ним матеріальної допомоги за період часу з 01 липня 2018 року до 31 липня 2021 року.

Не погоджуючись із ухвалою, боржник ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги в повному обсязі, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи та неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що отримана ним матеріальна допомога не носить постійного характеру, а тому згідно п.12 Переліку видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб, затвердженого постановою КМ України № 146 від 26 лютого 1993 року, не має враховуватися при визначенні аліментів, що підтверджується постановою Верховного Суду від 25 січня 2021 року у справі № 758/10761/13-ц.

Стягувач ОСОБА_2 правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалася.

Боржник ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджується направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на його електронну адресу судовою повісткою і повідомленням про її доставлення. Напередодні, тобто 16 листопада 2022 року з`явився до суду для ознайомлення зі справою, проте 17 листопада 2022 року до суду не з`явився, причин неявки не повідомив, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

В суді апеляційної інстанції представник стягувачки ОСОБА_2 адвокат Петренко І.Л. проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, посилаючись на законність і обгрунтованість судової ухвали та відсутність підстав для її скасування.

Представник Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Сакович С.Ю. апеляційну скаргу підтримав, просив задоволити та скасувати ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва як незаконну, оскільки відсутні відомості про оподаткування отриманої боржником матеріальної допомоги.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обгрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

- 3 -

Обгрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Зазначеним вимогам оскаржувана судова ухвала не відповідає.

Відповідно до ст.1291 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Виконання судових рішень у цивільних справах є складовою права на справедливий суд та однією з процесуальних гарантій доступу до суду, що передбачено статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного чи приватного виконавця, що виникають із відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Судом встановлено, що на примусовому виконані у головного державного виконавця Солом`янського районного відділу ДВС у м.Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м.Київ) Дербак М.Вперебуває судовий наказ Солом`янського районного суду м.Києва від 16 жовтня 2017 року про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу).

Виконавче провадження № 55459942 відкрите постановою державного виконавця від 03 січня 2018 року.

Постановою державного виконавця від 21 лютого 2018 року звернуто стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника ОСОБА_1

06 грудня 2021 року головним державним виконавцем Дербак М.В. складений розрахунок заборгованості у виконавчому проваджені № 55459942, згідно з яким загальна заборгованість божника ОСОБА_1 зі сплати аліментів станом на 06 грудня 2021 року становить 57190,57 гр.

20 січня 2022 року до Солом`янського районного відділу ДВС у м.Києві надійшла відповідь на запит від 13 січня 2022 року № 819/41/5/05-2022, який був направлений державним виконавцем після звернення заявниці та надання довідки про доходи боржника, з якої вбачається, що у період з жовтня 2017 року по липень 2021 року ОСОБА_1 нараховувалася матеріальна допомога для оздоровлення та матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань та додаткова доплата на період дії карантину, що не мають постійного характеру, у зв`язку з чим із вказаних виплат аліменти не утримувалися.

Вказані обставини підтверджуються наявними у справі доказами.

Задовольняючи скаргу стягувача, суд першої інстанції обгрунтовував свої висновки тим, що дії державного виконавця Дербак М.В. ппри складанні довідки про розрахунок заборгованості не відповідали вимогам ст.2 Закону України «Про виконавче провадження». При цьому суд виходив з того, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів, що в тому числі відображено і в положеннях ЦК України, який також ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», зокрема у відносинах щодо відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я

- 4 -

або смертю.

Також суд керувався тим, що перелік видів доходів, які враховуються при визначені розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб є підзаконним нормативно-правовим актом, а тому тлумачення його положень має здійснюватися з урахуванням дійсного змісту норм закону, на розвиток та виконання якого він прийнятий (розширювальне тлумачення норм права). Звуження ж змісту норм закону за допомогою положень підзаконних нормативно-правових актів є неприпустимим.

Проте, колегія суддів не може погодитисяз такими висновками суду, поскільки вони не грунтуються на матеріалах справи та вимогах закону.

Відповідно до частин 1, 3, 4 та 6 ст.71 Закону України «про виконавче провадження» виконавець стягує з боржника аліменти у розмірі, визначеному виконавчим документом. Визначення суми заборгованості із сплати аліментів, присуджених як частка від заробітку (доходу), визначається виконавцем у порядку, встановленому сімейним законодавством. Виконавець зобов`язаний обчислювати розмір заборгованості із сплати аліментів щомісяця. У разі стягнення аліментів як частки заробітку (доходу) боржника на підприємстві, в установі, організації, фізичної особи, фізичної особи - підприємця відрахування здійснюються з фактичного заробітку (доходу) на підставі постанови виконавця.

Заборгованість за аліментами, присудженими у частці від заробітку (доходу), визначається виходячи з фактичного заробітку (доходу), який платник аліментів одержував за час, протягом якого не провадилося їх стягнення, незалежно від того, одержано такий заробіток (дохід) в Україні чи за кордоном (ч.1 ст.195 СК України).

Постановою Кабінету Міністрів України №146 від 26 лютого 1993 року затверджено Перелік видів доходів, які враховуються при визначенні розміру аліментів на одного з подружжя, дітей, батьків, інших осіб.

Зокрема, у пункті 1 цього Переліку визначено види заробітку і додаткової винагороди як за основною роботою, так і за роботою за сумісництвом, з яких провадиться утримання аліментів і який не є вичерпним.

Водночас у п.12 Переліку (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) визначено виплати з яких утримання аліментів не проводиться, а саме з: 1) вихідної допомоги при звільненні і сум неоподаткованого розміру матеріальної допомоги; 2) компенсації працівникові за невикористану відпустку, крім випадків, коли особа при звільненні одержує компенсацію за відпустку, не використану протягом кількох років; 3) допомоги на лікування; 4) допомоги у зв`язку з вагітністю та пологами; 5) компенсаційних виплат при відрядженнях і переведенні на роботу в іншу місцевість; 6) польового забезпечення, надбавок до заробітної плати й інших сум, які виплачуються замість добових і квартирних; 7) компенсаційних сум, які виплачуються за амортизацію інструментів і зношеність одягу; 8) матеріальної допомоги осіб, які втратили право на допомогу по безробіттю; 9) вартості безкоштовного надання квартир та комунальних послуг; 10) одноразової допомоги при народженні дитини; 11) державної допомоги на поховання; 12) допомоги по догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку; 13) допомоги на дітей, які перебувають під опікою чи піклуванням; 14) допомоги малозабезпеченим сім`ям з дітьми; 15) соціальної допомоги малозабезпеченим сім`ям; 16) державної соціальної допомоги на дітей з інвалідністю, а також надбавки на догляд за особою з інвалідністю з дитинства та дитиною з інвалідністю, що передбачені Законом України «Про державну соціальну допомогу особам з інвалідністю з дитинства та дітям з інвалідністю»; 17) допомоги по тимчасовій непрацездатності по догляду за хворою дитиною віком до 14 років; 18) тимчасової державної допомоги, якщо місце проживання батьків невідоме, або вони ухиляються від сплати аліментів, або не мають можливості утримувати дитину; 19) субсидій готівкою для відшкодування витрат на придбання скрапленого газу, твердого та рідкого пічного побутового палива; 20) щомісячної грошової допомоги у зв`язку з обмеженням

- 5 -

споживання продуктів харчування місцевого виробництва та особистого підсобного господарства громадян, які проживають на територіях радіоактивного забруднення; 21) вартості речового, продовольчого забезпечення або його грошової компенсації; 22) дотацій на обіди, вартості путівок до санаторіїв і будинків відпочинку, що надаються за рахунок коштів підприємств та організацій.

З військовослужбовців, а також осіб рядового і начальницького складу органів внутрішніх справ, ДСНС та Державної кримінально-виконавчої служби утримання аліментів не провадиться з вихідної допомоги при звільненні з військової служби і з органів внутрішніх справ, ДСНС та Державної кримінально-виконавчої служби, а також інших видів грошового забезпечення, що не має постійного характеру (останній абзац п.12 Переліку).

Аналіз вказаної норми свідчить про те, що утримання аліментів не проводиться із сум неоподаткованого розміру матеріальної допомоги, як і взагалі не проводиться із видів грошового забезпечення, що не мають постійного характеру.

З матеріалів справи вбачається, що боржник ОСОБА_1 отримав матеріальну допомогу, а саме: за липень 2018 року - 2950 грн.; за липень 2019 року - 2950 грн.; за вересень 2020 року - 6435 грн.; за жовтень 2020 року - 18825,08 грн.; за липень 2021 року - 2950 грн.,

Вказана допомога очевидно та поза всяким розумним сумнівом нє носить постійного характеру, оскільки не виплачується щомісяця, а раз на рік, а відтак не має враховуватися при обчисленні заборгованості по аліментам.

Аналогічна правова позиція викладена в ухвалі Верховного Суду від 30 червня 2021 року у справі № 593/173/21, де Верховний Суд погодився із висновками суду першої і апеляційної інстанцій щодо відмови у задоволенні скарги стягувача на дії державного виконанвця щодо невключення до розрахунку заборгованості по аліментах, отриманих платником аліментів премій., вказавши, що платнику аліментів, як військовослужбовцю, було виплачено премії як вид заохочення, які не виплачуються щомісячно та не мають постійного характеру, а тому суд першої інстанції, з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов правильно висновку про відмову у задоволенні скарги отримувача аліментів.

Окрім того, у справі відсутні будь-які докази про те, що дана матеріальна допомога оподаткована і при її виплаті ОСОБА_1 з неї сплачені передбачені законом податки і збори, на що посилався державний виконавець, погодившись із скаргою.

Суд наведеного не врахував, що призвело до неправильного вирішення скарги.

При цьому посилання суду в ухвалі на правову позиції Верховного Суду, висловлену в постанові в справі № 760/4569/18 від 05 вересня 2019 року, щодо того, що законодавець ототожнює поняття «заробітку» та «доходу», передбачаючи можливість стягнення на користь дитини мінімального рекомендованого розміру аліментів з обох джерел отримання грошових коштів не є релевантними, оскільки у справі № 760/4569/18, встановленіінші фактичні обставини, а саме боржник оспорював складений державним виконавцем розмір заборгованості за аліментами з підстав помилково врахування процентів, отриманих ним від банківських вкладів, які на його думку не є заробітком. Саме тому Верховний Суд дав аналіз понять «заробітку» та «доходу», оскільки очевидно, що отримані проценти не є заробітком, сплаченим за трудовим договором, тоді як у даній справі, рішення в якій є предметом апеляційного перегляду, спірні правовідносини виникли з інших підстав, а саме можливості врахування виплат за місцем роботи, які не носять постійного характеру.

Під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти лише такі рішення, де аналогічними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних правовідносин.

Це ж стосується посилань ОСОБА_1 на постанову Верховного Суду від 25 січня

- 6 -

2021 року у справі № 758/10761/13-ц, які також не є релевантними, бо у справі встановленіінші фактичні обставини, а саме боржник оспорював складений державним виконавцем розмір заборгованості за аліментами з підстав помилково врахування доходу, отриманого ним від продажу нерухомого майна, чого в даній справі не встановлено.

Відповідно до ст.376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідність висновків суду, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. Усебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Усебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення (п.п.113,114 постанови Великої Палати Верховного Суду від 25 травня 2021 року у справі № 522/9893/17).

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що ухвала суду першої інстанції не грунтується на матеріалах справи та вимогах закону і підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення.

Вирішуючи скаргу ОСОБА_1 апеляційний суд дійшов висновку, що скарга задоволенню не підлягає, оскільки головний державний виконавець дотримався передбаченого законодавством порядку розрахунку заборгованості по аліментах та вірно не врахував виплачену матеріальну допомогу, яка не виплачувалася щомісяця та не мала постійного характеру, а також не була оподаткована і дакази про це у справі відсутні.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволити.

Ухвалу Солом`янського районного суду м.Києва від 24 червня 2022 року скасувати і ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні скарги стягувача ОСОБА_2 на дії головного державного виконавця Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) Дебрак Мар`яни Володимирівни.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: