єдиний унікальний номер справи 546/1271/21
номер провадження 2/546/160/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі

головуючого судді Романенко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Захарченко Л.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Решетилівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 546/1271/21 за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та

за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в :

29.12.2021 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Заяву обґрунтовує тим, що позивач надав послуги теплопостачання за адресою проживання відповідача, а відповідач такі послуги прийняв та від їхнього отримання не відмовився. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з надання послуг теплопостачання. Обов`язки щодо оплати комунальних послуг відповідач виконав частково. За період з 01.01.2015 по 01.11.2021 утворилася заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 30 972,73 грн,

За період з 21. 01.01.2015 по 01.11.2021 нараховано індекс інфляції 6278,79 грн та 3% річних у сумі 2626,60 грн.

Ухвалою суду від 18.01.2022 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання.

15.02.2022 до суду подано зустрічну позовну заяву до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», в якій ОСОБА_1 просить визнати протиправною діяльність відповідача про нарахування тарифів, керуючись постановою НКРЕКП № 1171 від 31.03.2015 року.

Вважає, що відповідач позбавлений права керуватися у своїй діяльності тарифами, утвореними відповідно до постанови НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 зі змінами, внесиними постановою НКРЕКП №712 від 31.05.2017.

Окрім цього, 15.02.202 до суду подано відзив на позовну заяву, в якому ОСОБА_1 просить відмовити в задоволенні позовним вимог ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в повному розмірі у зв`язку з безпідставністю та недоведеністю позовних вимог.

Зазначає, що позивач жодного разу не звертався до нього із пропозицією укласти будь-який договір, а відтак між ними не можуть існувати жодні договірні відносини. Стверджує, що доводи позивача про те, що ним спожито послуг із постачання гарячої води у загальному розмірі 269 м.куб. спростовуються актом обстеження комерційного вузла централізованого водопостачання Водоканалу від 08.10.2021, згідно якого обсяг спожитої гарячої води за весь час становить 50 м.куб. Звертає увагу суду на те, що позивачем надано розрахунок заборгованості за період із січня 2015 року по 28.12.2018, тобто частково за період строк позовної давності вже минув.

У відзиві також викладено прохання надати керівника позивача вичерпну відповідь у порядку ст.93 ЦПК України на питання по суті: «Які правові підстави у позивача формувати тарифи відповідно до постанови НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 за наявності рішення Конституційного Суду України від 13 червня №5-р/2019, який визнав неконституційними низку положень Закону №1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг?».

04.03.2022 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подало до суду письмові заперечення щодо вимог ОСОБА_1 про застосування до спірних правовідносин строку позовної давності.

Зазначили, що відповідно до п.12 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання (COVID -19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Станом на момент розгляду справи в суді карантин не скасовано. Таким чином, станом на 02.04.2020 спливла позовна давність за вимогами за період з 01.01.2015 по 01.04.2017, а за вимогами з 02.04.2017 її строк прожується на строк дії карантину.

02.06.2022 до закінчення підготовчого судового засідання позивачем ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подано до суду клопотання, в якому просить залишити без розгляду позовні вимоги ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 в частині стягнення нарахованого індексу інфляції в сумі 6 278, 79 грн та 3 % річних в сумі 2 626, 60 грн.

У кінцевому результаті, просять стягнути із ОСОБА_1 заборгованість за послуги з теплопостачання за адресою: АДРЕСА_1 в сумі 30 972, 73 грн., нарахованої за період з 01.01.2015 по 01.11.2021 та судовий збір, сплачений позивачем при зверненні до суду в розмірі 2270,00 грн.

Своє клопотання обґрунтовує тим, що відповідно до Указу Президента України «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» від 17.05.2022 № 341/2022 продовжується строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб (тобто до 23 серпня 2022 року). Водночас, 04.03.2022 Верховним судом України вирішено питання про особливості здійснення правосуддя на території, на якій введено воєнний стан. Постановою КМУ № 206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану» встановлено, що до припинення чи скасування воєнного стану в Україні забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги. Ця постанова набрала чинності з дня її опублікування і застосовується з 24.02.2022. Згідно п. 1 ч. 1 ст. 49 ЦПК України позивач має право відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу). Частиною 5 вказаної статті встановлено, що у разі подання будь-якої заяви, передбаченої пунктом 2 частини другої та частинами третьою і четвертою цієї статті, до суду подаються докази направлення копії такої заяви та доданих до неї документів іншим учасникам справи. Отже, вимоги цивільно-процесуального законодавства щодо направлення заяв іншим учасникам справи не поширюються на пункт перший частини першої вказаної статті. Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд постановляє ухвалу про залишення позовних вимог без розгляду, якщо позивач подав відповідну заяву.

09.06.2022 ОСОБА_1 як відповідач за первісним позовом подав до суду клопотання у якому просив зупинити розгляд справи за позовом ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» до нього та звернутися до Конституційного Суду України із конституційним поданням щодо тлумачення норм законодавства України, приведення у відповідність до ст.20 КУ посвідчень всіх суддів Решетилівського районного суду Полтавської області, зупинити розгляд справи до отримання завірення належним чином (Великою Державною Печаткою України) документа з назвою «Цивільний процесуальний кодекс України».

Ухвалою суду від 09.06.2022 задоволено клопотання позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про залишення частини позовних вимог без розгляду.

09.06.2022 Решетилівський районний суд Полтавської області відмовив ОСОБА_1 у задоволенні його клопотання про зупинення провадження та звернення до КСУ із конституційним поданням.

Цього ж дня, 09.06.2022 суд своєю ухвалою зобов`язав позивача ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» надати відповідь на одне питання, яке було поставлено відповідачем у відзиві на позовну заяву.

Окрім цього, ухвало суду від 09.06.2022 зустрічний позов ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів прийнято до спільного розгляду та об`єднати в одне провадження з первісним позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

23.06.2021 ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» в особі комерційного директора Кашина Р.О. надано до суду письмову відповідь на запитання у формі заяви свідка у якому зазначено, що повноваження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено статтею 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг.

НКРЕКП було утворено Указом Президента України від 27.08.2014 та 10.09.2014 - затверджено її Положення.

Пункт 4 Положенні передбачає, що НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, устанавлює тарифи на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснює НКРЕКП.

Таким чином, НКРЕКП, як національна комісія регулювання природних монополій, що утворена та функціонує відповідно до ЗУ «Про природні монополії», ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», ЗУ «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», наділена повноваженнями по встановленню тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, що використовується для потреб населення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного суду від 19.03.2019 у справі № 826/16994/15 та Верховного Суду від 07.10.2019 у справі №826/15733/15.

Постанова НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» не визнана в судовому порядку недійсною та не скасована.

Рішенням КСУ від 13.06.2019 №5-р/2019 визнано неконституційним низку положень ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». Дане рішення стосувалося лише е положень статей 1,4,5, які визначали статус НКРЕКП як повністю незалежного органу, а також статті 8 Закону, яка визначала процедуру призначення та звільнення з посад членів НКРЕКП.

30.06.2022 від ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_1 у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що посилання ОСОБА_1 на неконституційність Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та того факту, що НКРЕКП не мала права встановлювати тарифи на постачання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є безпідставними.

НКРЕКП наділена повноваженнями по встановленню тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, що використовується для потреб населення. Згідно п. 12 Положення рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов`язкові до виконання суб`єктами природних монополій.

Тарифи, затверджені Регулятором для теплопостачальних організацій мають безпосереднє відношення до господарської діяльності ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та використовується ним при проведенні нарахувань за спожиті послуги. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» працює за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2015 р. за № 433/26878) та не позбавлений був керуватися ними в своїй діяльності. Крім того, постанова від 31.03.2015 була прийнята у спосіб, визначений законом, порядком формування державних регульованих цін, та повноваженнями голови НКРЕКП. Постанова своєї чинності не втрачала та недійсною не визнавалась.

17.08.2022 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подало до суду письмове заперечення на доводи ОСОБА_1 про те, що розмір плати за послугу з постачання гарячої води до 27.11.2020 повинно було нараховуватися згідно показань приладу обліку гарячої води, а не за встановленими нормами споживання.

Зазначено, що послуги з постачання централізованого опалення та постачання гарячої води до житлового будинку АДРЕСА_1 в міжопалювальний період підприємством не надавалося. Послуга з постачання гарячої води в будинок АДРЕСА_1 надавалася за допомогою теплообмінної установки до 27.11.2020. На день подачі даного заперечення роботи по відновленню роботи теплообмінної установки (бойлеру нагріву води) не проводилися в зв`язку з відсутністю фінансування на виконання капітального ремонту приватним підприємством «Решетилівський «Житлосервіс». А, отже, нарахування за послугу з постачання гарячої води з 27.11.2020 підприємством взагалі не проводилося.

Ухвалою суду від 17.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

18.11.2022 перед початком судового засідання ОСОБА_1 подано до суду заяву-вимогу у якій він змінює статус «громадянина України» (фізичної особи) на статус «громадянина» (СРСР), відмовляється від обов`язків «громадянина України» і поновлює відповідні права і обов`язки «громадянина» (держави України), забороняю в усній чи письмовій формі звертатися до нього, як до фізичної особи. Окрім цього зазначає, що він є громадянином Союзу РСР. Держава Україна утворена у нелегітимний спосіб, у зв`язку із чим на нього не мають розповсюджуватися обов`язки, передбачені чинним законодавством України.

У судове засідання, призначене на 18.11.2022 сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» - адвокат Стасовська Н.І. 18.11.2022 подала до суду клопотання у якому просила розгляд справи проводити за її відсутності за наявними у матеріалами справи письмовими доказами. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надіслання судової повістки про виклик засобами поштового зв`язку.

02.11.2022 працівниками апарату Решетилівського районного суду Полтавської області складено акт про те, що 02.11.2022 ОСОБА_1 у приміщенні суду відмовився отримати судову повістку по цивільній справі №546/1271/21 на 09:30 год. 18.11.2022, обґрунтувавши тим, що в судовій повістці зазначено, що він викликається як фізична особа (а.с.156).

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, повно і всебічно дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власниками квартири за адресою: АДРЕСА_1 є: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_1 (а.с.3).

За період з 01.10.2015 по 01.11.2021 за особовим рахунком НОМЕР_1 (кв. АДРЕСА_1 , утворилася заборгованість за послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води сумі 30 972,73 грн (а.с.4-7).

Відповідно до акту обстеження комерційного вузла централізованого водопостачання від 08.10.2021, споживач ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_1 встановлено два лічильники: ЗВТ № 619721, дата останньої повірки - 2008, № пломби - 10202944, показник на дату складання акту - 896 кв.м., примітка - санвузол, ЗВТ №559317, дата останньої повірки - 2008, № пломби - 10202986, показник на дату складання акту - 50 кв.м., примітка - санвузол. Зауваження - лічильники вийшли терміну повірки. Акт складений представником Решетилівського КП «Водоканал» (а.с.32).

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються нормами цивільного законодавства та, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на момент розгляду справи), учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні) , управитель та виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч.1 ст.12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у редакції чинній на момент розгляду справи).

Дана норма повністю співпадає із правовою нормою, викладеною у ч.1 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 01.05.2019.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до частини 1 та 2 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на момент розгляду справи) договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на момент розгляду справи) зазначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Дана норма повністю узгоджується із правовою нормою, викладеною у п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 01.05.2019., відповідно до якої споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України).

Із матеріалів справи встановлено, що співвласником квартири за адресою: АДРЕСА_1 є ОСОБА_1 (а.с.3).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на момент розгляду справи).

Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, яка діяла на момент здійснення нарахувань, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.

Із розрахунку заборгованості за особовим рахунком НОМЕР_1 (кв. АДРЕСА_1 , за послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води із 01.01.2015 по 01.11.2021 виникла заборгованість у сумі 30 972,73 грн. Нарахування здійснювалося згідно встановлених тарифів із розрахунку опалювальної площі та спожитої кількості гарячої воді із розрахунку на одну особу. За увесь вказаний період в рахунок погашення суми заборгованості лише у лютому 2017 року було сплачено 500 грн. (а.с.4-7).

Таким чином, суд приходить до висновку, що між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 виникли фактичні договірні відносини, щодо надання та споживання останніми житлово-комунальних послуг, зокрема, послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води. Відповідач не виконував покладені на нього обов`язки щодо оплати за надані послуги у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Посилання ОСОБА_1 на те, що розмір плати за послугу з постачання гарячої води до 27.11.2020 повинно було нараховуватися згідно показань приладу обліку гарячої води, а не за встановленими нормами споживання не може прийматися судом до уваги, оскільки стороною не надано жодного належного доказу дотримання ним вимог Закону України «Про метрологію метрологічну діяльність» при встановленні такого приладу обліку, а також його періодичну повірку відповідно до вимог цього Закону, Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» та Правил № 630.

Згідно п. 9 Правил № 630, які діяли в період спірних правовідносин, у квартирі (будинку садибного типу) роботи з установлення засобів обліку води і теплової енергії проводяться спеціалізованою організацією, виконавцем, виробником чи постачальником за рахунок коштів споживача.

Квартирні засоби обліку беруться виконавцем на абонентський облік.

Акт обстеження комерційного вузла централізованого водопостачання від 06.10.2021, наданий суду ОСОБА_1 , складений представником Решетилівського КП «Водоканал».

Суд бере до уваги твердження ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про те, що КП «Водоканал» не уповноважений на здійснення таких перевірок, оскільки не є виконавцем послуги з постачання гарячої води.

На підставі п.п. 9 п. 32 Правил № 630 на ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» покладається обов`язок забезпечувати за заявою споживача взяття на абонентський облік у тижневий строк квартирних засобів обліку.

У матеріалах цивільної справи відсутній підтверджуючий документ про звернення ОСОБА_1 із заявою до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про взяття на абонентський облік квартирного засобу обліку.

Тому суд погоджується із твердженнями позивача про правильність проведеного нарахування вартості наданих послуг централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води на за показниками приладу обліку, а за встановленими тарифами із розрахунку на кількість осіб.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця.

Оскільки заборгованість за послуги з централізованого опалення та водопостачання гарячої води нараховувались позивачем щомісяця, то трирічний строк позовної давності треба відраховувати від кожного такого щомісячного платежу.

З огляду на те, що у позивача з відповідачем наявні фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Нормами статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач звернувся до суду із клопотанням про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, яке висловив у відзиві на позовну заяву (а.с.29-31).

Застосовуючи наслідки спливу позовної давності, суд враховує сталі правові позиції, висловлені Верховним Судом, відповідно до яких позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції та у випадках, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності, тобто позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними (постанови ВП ВС від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, інші).

Оскільки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду із даним позовом 29.12.2021 та просить стягнути заборгованість за період із 01.01.2015 по 01.11.2021, по кожному щомісячному платежу, то трирічний строк позовної давності за вимогами з 01.01.2015 по 28.12.2018 включно сплинув, враховуючи дату звернення до суду.

Разом з цим, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання (COVID -19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID-19)» від 30.03.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений п. 12, який набрав чинності 02.04.2020.

Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України» гострої респіраторної хвороби (COVID -19, спричиненої корона вірусом SARS-COV-2» з 12.03.2020 на території України встановлений карантин. Відповідно до постанови КМУ № 928 від 19.08.2022 дію карантину продовжено на всій території України до 31.12.2022.

Оскільки загальні строки позовної давності, визначені ст. 257 ЦК України, починаючи з 02.04.2020 не застосовуються, а є продовженими станом на момент звернення до суду з позовом, то суд вважає, що обрахування перебігу трирічного строку позовної давності повинно відраховуватися саме з 02.04.2020, а не з моменту звернення до суду з позовною заявою.

Таким чином, станом на 02.04.2020 спливла позовна давність за вимогами за період із 01.01.2015 по 01.04.2017, а за вимогами стягнення заборгованості за квітень 2017 року, сплата платежу за який повинна була відбутися до 20.05.2017, та за послідуючі платежі, строк позовної давності не сплив, оскільки із 02.04.2017 її строк в силу закону продовжений.

У зв`язку із вищевикладеними, стягненню підлягає заборгованість за період із 02.04.2017 по 01.11.2021 у межах строку позовної давності.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, починаючи із квітня 2017 по січень 2021 нараховано до сплати 26 660,69 грн (212,83 + 196,89 + 1170,12 + 1218,68 + 1328,51 + 1206,08 + 1315,38 + 385,24 + 307,61 + 1288,22+ 1476,99 + 1697,30 + 1419,53 + 1491,43 + 368,47 + 141,72 + 1378,94 + 1516,23 + 1527,50 + 1169,71 + 1333,66 + 396,83 + 62,59 + 1610,52 + 482 + 584,89 + 566,50 + 561,20 + 138,57 + 106,55) (а.с.5-7).

Таким чином із відповідача на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за надані послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 26660,69 грн.

Позовні вимоги щодо стягнення із відповідача на користь позивача 3% річних та інфляційних втрат ухвалою суду від 09.06.2022 залишено без розгляду на підставі заяви представника позивача від 02.06.2022.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Частиною першою та другою статті 81 ЦК України передбачено, що юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом . Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

ЦК України встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом (ч.3 ст.81 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч.1 ст.89 ЦК України).

Судом із метою перевірки достовірності даних здійснено запит до відкритих реєстрів інформації у мережі інтернет щодо створення юридичної особи ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», .

Із отриманих витягів з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань вбачається, що Полтавське обласне виробниче об`єднання теплових і котельного господарства «Полтаватепломережа» було створено 02.10.1994, засновником якого є Полтавська обласна рада. Основним видом діяльності юридичної особи є постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря. Із 15.06.1994 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» () перебуває на обліку у Державної служби статистики України, 12.03.1991 взято на облік Головним управлінням ДПС у Полтавській області та внесено до реєстру платників єдиного внеску за №16280307, 05.10.1994 внесено Головним управлінням ДПС у Полтавській області до обліку платників податків, номер взяття на облік - 373 (а.с.192-193).

Дані обставини також підтверджуються випискою із Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, наданим позивачем (а.с.12).

Враховуючи вищевикладене, суд доходить до переконання, що юридична особа ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» правомірно зареєстрована та здійснює свою господарську діяльність на території України, зокрема, постачання пари, гарячої води та кондиційованого повітря.

НКРЕКП утворено Указом Президента України від 27.08.2014 та 10.09.2014 - затверджено її Положення.

Пункт 4 Положення передбачає, що НКРЕКП відповідно до покладених нас неї завдань, серед іншого, установлює тарифи на комунальні послуги для суб?єктів природних монополій та суб?єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Відповідно до статей 2,3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб?єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в тому числі, шляхом формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг, враховуючи, що одним з основних завдань НКРЕКП.

Таким чином, НКРЕКП, як національна комісія регулювання природних монополій, що утворена та функціонує відповідно до Законів України «Про природні монополії» № 1682-III від 20.04.2000, Закону України «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» № 1540-VIII від 22.09.2016, «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» № 2479-VI від 09.07.2010, наділена повноваженнями по встановленню тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, що використовується для потреб населення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного суду від 19.03.2019 у справі № 826/16994/15 та Верховного Суду від 07.10.2019 у справі № 826/15733/15.

Відповідно до положень Закону № 1540-VIII НКРЕКП встановлює тарифи на комунальні послуги тим підприємствам, ліцензування яких вона здійснює. Згідно п. 12 Положення рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов`язкові до виконання суб`єктами природних монополій.

Тарифи, затверджені Регулятором для теплопостачальних організацій мають безпосереднє відношення до господарської діяльності ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та використовується ним при проведенні нарахувань за спожиті послуги. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» працює за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2015 р. за № 433/26878) та не позбавлений був керуватися ними в своїй діяльності з огляду на викладене вище. Крім того, постанова від 31.03.2015 була прийнята у спосіб, визначений законом, порядком формування державних регульованих цін, та повноваженнями голови НКРЕКП. Постанова своєї чинності не втрачала та недійсною не визнавалась.

Конституційний Суд України рішенням від 13 червня № 5-р/2019 визнав неконституційними лише низку положень Закону № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Рішення КСУ стосується лише положень статей 1,4,5, які визначали статус НКРЕКП як повністю незалежного органу, а також статті 8 Закону, яка визначала процедуру призначення та звільнення з посад членів НКРЕКП.

Отже, рішення КСУ не ставить під сумнів відповідність Конституції та інших статей Закону, що визначають повноваження, правовий статус членів та порядок організації роботи НКРЕКП. Тобто, рішення КСУ не випливає ані на правовий статус складу НКРЕКП, ані на рішення НКРЕКП, що були прийняті до 13 червня 2019 року та які прийняті до 31 грудня 2019 року. І навіть з 1 січня 2020 року НКРЕКП не позбавлялася можливості виконувати свої повноваження, адже положення Закону, що визначають повноваження, правовий статус членів та порядок організації роботи Регулятора, не втрачали своєї чинності і конституційними не визнавалися.

Суд звертає увагу на те, що рішення КСУ в жодній мірі не стосується повноважень НКРЕКП щодо встановлення тарифів на комунальні послуги для їх ліцензіатів.

Таким чином, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», будучи ліцензіатом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), у період спірних відносин правомірно здійснювало нарахування за врегульованими тарифами на теплову енергію, які НКРЕКП встановлювала постановою № 1171 від 31.03.2015.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 до ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» є безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог за їх безпідставністю.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін.

Суд не бере до уваги та не надає жодної правової оцінки заявам ОСОБА_1 від 18.11.2022 про зміну його статусу «громадянина України» на статус «громадянина СРСР», відмови від визначення «фізичної особи», адже дані твердження ніяким чином не стосуються предмету розгляду вказаної цивільної справи. При цьому суд критично оцінює процесуальну поведінку ОСОБА_1 , яка свідчать про намір останнього у такий спосіб уникнути передбаченої законом відповідальності за порушення цивільних правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернені до суду позивачем ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» сплачено судовий збір за позовними вимогами у розмірі 2270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №266017 від 27.08.2021 (а.с.1). Кошти зараховані до спеціального фонду державного бюджету України (а.с.16).

Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідача заборгованість у загальній сумі 30 972,73 грн.

Суд прийшов до переконання про часткове задоволенні позовних вимог у розмірі 26 660,69 грн.

Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 86% (26 660,69 х 100 : 30 972,73 = 86%).

Оскільки, вимоги позивача задоволено на 86%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1952,20 грн (2270,00 х 86% = 1952,20).

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_1 звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Тому у зв`язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 1, 6, 7, 12, 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.23, 80, 81, 89, 257, 261, 526 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання - задовольнити частково.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за надані послуги теплопостачання за період із 02.04.2017 по 31.10.2021 у розмірі 26660,69 грн (двадцять шість тисяч шістсот шістдесят гривень 69 копійок).

В іншій частині позовних вимог відмовити у зв`язку із пропуском строків позовної давності.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір у розмірі 1952,20 грн (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят дві гривні 20 копійок).

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів - відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 28 листопада 2022 року.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом - Полтавське обласне комунальне виробниче підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго», , місце знаходження: вул. Комарова, буд. 2-а, м. Полтава, Полтавський район, Полтавська область, пошт.інд. 36008;

Відповідач за первісним позовом та позивач за зустрічним позовом - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації та проживання: АДРЕСА_1 .

Суддя О.О. Романенко