П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

29 листопада 2022 року місто Київ

Єдиний унікальний номер справи 761/22780/21

Номер провадження 22-ц/824/11538/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Вербової І.М., суддів Невідомої Т.О., Нежури В.А.,

за участю секретаря судового засідання - Орел П.Ю.

вивчивши апеляційну скаргу Кравинської Юлії Вікторівни в інтересах ОСОБА_2 на рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року, ухвалене під головуванням судді Фролової І.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

в с т а н о в и в :

У червні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до Шевченківського районного суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал», треті особи - приватний нотаріус Житомирського міського нотаріального округу Горай Олег Станіславович, приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Малкова Марія Вікторівна, про визнання виконавчого напису вчиненого приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 14 серпня 2020 року, таким, що не підлягає виконанню; стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 кошти у сумі 28 532 грн. 95 коп.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малкової Марії Вікторівни звернуто стягнення на доходи боржника по виконавчому провадженню № 62989130 від 09 вересня 2020 року відкритому на виконання виконавчого напису приватного нотаріуса Житомирського міського нотаріального округу Горая Олега Станіславовича № 18678 від 14 серпня 2020 року про стягнення з позивача на користь відповідача заборгованості в сумі 86 941 грн. 08 коп.

Позивач вважає, що виконавчий напис вчинено з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, у зв`язку з чим просить визнати виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню. Також, позивач зазначає, що у разі визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, грошові кошти стягнуті з нього в розмірі 19 161 грн. 13 коп. за таким виконавчим написом, підлягають поверненню у відповідності з вимогами ст. 1212 ЦК України.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року (а.с. 93-99)позовні вимоги ОСОБА_2 , задоволено частково, визнано виконавчий напис № 18678 від 14 серпня 2020 року, вчинений приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм Олегом Станіславовичем про стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, таким, що не підлягає виконанню; стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 908 грн. та судовий збір за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 454 грн.В задоволенні решти позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з вищевказаним рішенням суду в частині відмови у стягненні коштів, 23 вересня 2022 року Кравинська Ю.В. в інтересах ОСОБА_2 направила апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість у зазначені частині, просила рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 серпня 2020 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення коштів, скасувати, та ухвалити в цій частині нове судове рішення, про їх задоволення; покласти на відповідача судові витрати, включаючи витрати на правничу допомогу у сумі 3 900 грн.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. від 09 вересня 2020 року, відкрито виконавче провадження № 62989130 з виконання виконавчого напису вчиненого 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С., зареєстрованого в реєстрі за номером 18678. Ухвалою Шевченківського районного суду міста Києва від 28 листопада 2021 року зупинено стягнення у межах виконавчого провадження № 62989130 за вищевказаним виконавчим написом. Разом з тим, з моменту відкриття виконавчого провадження та до моменту зупинення стягнення, зі скаржника було стягнуто грошові кошти у сумі 28 532 грн. 95 коп. Оскільки, судом було визнано виконавчий напис нотаріуса від 14 серпня 2020 року таким, що не підлягає виконанню, правова підстава набуття грошових коштів відповідачем відпала, у зв`язку з чим, кошти стягнуті з боржника підлягають поверненню йому на підставі ст. 1212 ЦК України. На думку скаржника, посилання суду першої інстанції на один із договорів відступлення права вимоги, як на підставу для відмови у задоволенні вимоги про повернення коштів, є неправомірним.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року, відкрито апеляційне провадження за поданою апеляційною скаргою, надано строк для подачі відзиву.

Відзиву подано не було.

Ухвалою Київського апеляційного суду від 31 жовтня 2022 року закінчено проведення підготовчих дій, справу призначено до розгляду у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

У судовому засіданні представник скаржника - адвокат Кравинська Ю.В. підтримала доводи апеляційної скарги та просила її задовольнити, з підстав, зазначених у ній.

Відповідач та третя особа приватний виконавець до суду апеляційної інстанції не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, що підтверджується звітами про доставлення судових повісток-повідомлень на їх електронні адреси.

Третя особа приватний нотаріус до суду апеляційної інстанції не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином, шляхом направлення судової повістки-повідомлення на його поштову адресу.

Враховуючи наведене, колегія суддів вважала за можливе проводити розгляд справи у відсутність осіб, що не з`явилися.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи представника скаржника, з`ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для її задоволення, виходячи з наступного.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, оскільки рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року оскаржується лише в частині стягнення грошових коштів, то виходячи з приписів ч. 1 ст. 367 ЦПК України, переглядається судом апеляційної інстанції лише в зазначеній частині.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині стягнення з відповідача коштів у сумі 28 532 грн. 95 коп., суд першої інстанції виходив з того, що правовою підставою набуття відповідачем коштів позивача, став договір відступлення прав вимоги, який є чинним та неоспореним.

Колегія суддів не погоджується з вищевказаним висновком суду першої інстанції, з огляду на таке.

Судом встановлено, що 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського нотаріальног округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» у сумі 86 941 грн. 08 коп. (а.с. 22).

Постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження № 62989130 з виконання виконавчого напису № 18678 виданого 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 86 941 грн. 08 коп. (а.с. 15).

Згідно довідки від 22 вересня 2021 року виданої КП «Київтеплоенерго», із ОСОБА_2 за період вересень 2020 року - серпень 2021 року було утримано кошти у ВП № 62989130 у сумі 28 532 грн. 13 коп. (а.с. 65).

Так, відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зі змісту статті 1212 ЦК України вбачається, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно збагатилася в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути безпідставно набуте майно цій особі.

Будь-яке збагачення визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права

на збагачення за рахунок потерпілого, або в разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, і якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Частинами 2, 3 ст. 1212 ЦУ України встановлено, що положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Для виникнення зобов`язань із повернення безпідставного набутого майна необхідно, щоб майно було набуте або збережене безпідставно. Безпідставним є набуття або збереження, що не ґрунтується на законі, іншому правовому акті або правочині.

Набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо його правова підстава відпала згодом. Відпадіння правової підстави полягає у зникнення обставин, на яких засновувалась юридична обґрунтованість набуття (збереження) майна.

Одним із випадків відпадіння підстави набуття (збереження) може бути скасування вищою інстанцією рішення суду, що набуло чинності, або визнання судом таким, що не підлягає виконанню, виконавчого напису нотаріуса, на підставі якого було здійснено стягнення майна (коштів).

Верховний Суд у постанові від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21) зазначив, що особа, яка внаслідок правомірних або неправомірних дій або подій безпідставно набула майно в результаті невигідних наслідків для іншої особи, зобов`язана повернути таке майно цій особі на підставі статті 1212 ЦК України. Будь-яке набуття (збереження) майна визнається безпідставним, якщо особа, що збагатилася, не мала права на отримання майна за рахунок потерпілого, або у разі, коли потерпілий не погоджувався на настання не вигідних для себе наслідків. Не має права на збагачення особа, що отримала його за недійсним актом, судовим рішенням або недіючою нормою права. Збагачення є безпідставним, якщо потерпілий сам надав його для мети, що не була досягнута, або з очікуванням, яке не справдилося.

Судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала. Відповідно до статті 1212 ЦК України у такому разі набувач такого майна з моменту набрання судовим актом законної сили, зобов`язаний повернути потерпілому все отримане майно.

Аналогічні правові висновки викладено у постановах Верховного Суду від 06 березня 2019 року у справі № 910/1531/18 та від 28 січня 2020 року у справі № 910/16664/18.

Як вбачається з матеріалів справи, постановою приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Малковою М.В. відкрито виконавче провадження № 62989130 з виконання виконавчого напису № 18678 виданого 14 серпня 2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. про стягнення з ОСОБА_2 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості в розмірі 86 941 грн. 08 коп.

Згідно довідки від 22 вересня 2021 року виданої КП «Київтеплоенерго», із ОСОБА_2 за період вересень 2020 року - серпень 2021 року було утримано кошти у ВП № 62989130 у сумі 28 532 грн. 13 коп.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року ухваленим по даній справі, виконавчий напис № 18678 виданий приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. 14 серпня 2020 року, визнано таким, що не підлягає виконанню. Вказане рішення суду в частині визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, сторонами не оскаржується.

Отже, оскільки правові підстави набуття відповідачем грошових коштів стягнутих з позивача на підставі виконавчого напису нотаріуса, який у подальшому визнаний судом таким, що не підлягає виконанню, відпали, отримані відповідачем кошти підлягають поверненню позивачу відповідно до статті 1212 ЦК України.

Враховуючи наведене, наявні підстави для стягнення з відповідача на користь позивача коштів у сумі 28 532 грн. 13 коп.

Посилання суду першої інстанції на те, що правовою підставою набуття відповідачем коштів від позивача, став договір відступлення прав вимоги, який є чинним та неоспореним, є безпідставним, оскільки підставою для стягнення коштів став виконавчий напис нотаріуса, який суд першої інстанції вважав таким, що не підлягає виконанню. В свою чергу, судовий акт про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, який набрав законної сили і за яким відбулося повне або часткове виконання є правовою підставою для виникнення зобов`язання з повернення майна, що набуто без достатньої правової підстави, оскільки з моменту ухвалення такого судового акту правова підстава вважається такою, що відпала (постанова Верховного Суду від 08 вересня 2021 року у справі № 201/6498/20 (провадження № 61-88св21)).

Щодо стягнення на користь скаржника витрат на професійну правничу допомогу надану у суді апеляційної інстанції, слід зазначити наступне.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно зі статтею 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом. Безоплатна правнича допомога надається в порядку, встановленому законом, що регулює надання безоплатної правничої допомоги.

Відповідно до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Згідно ч.ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Згідно з частиною першою статті 26 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Згідно статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

Частиною 3 статті 141 ЦПК України встановлено, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Верховний Суд у постанові від 10 липня 2021 року у справі № 329/766/18 (провадження № 61-17688св20) дійшов висновку про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15 (провадження № 14-382цс19) зазначено, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) зазначено, що саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони. Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявності підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх неспівмірності.

Як вбачається з прохальної частини апеляційної скарги, скаржник просив покласти на відповідача судові витрати, зокрема, витрат на правничу допомогу у сумі 3 900 грн.

На підтвердження понесення скаржником витрат на правничу допомогу надану у суді апеляційної інстанції, останнім надано до суду: договір № 12/09/2022 про надання правової допомоги від 12 вересня 2022 року укладений між адвокатом Кравинською Ю.В. та ОСОБА_2 (а.с. 110-111); протокол погодження обсягу, вартості, умов оплати послуг правничої допомоги від 12 вересня 2022 року, згідно якого, вартість послуги за складання апеляційної скарги становить 3 900 грн. (а.с. 112); меморіальний ордер щодо сплати ОСОБА_2 на користь адвоката Кравинської Ю.В. коштів у сумі 3 900 грн., що є оплатою за надану правову допомогу (а.с. 115).

З вказаного вбачається, що адвокатом Кравинською Ю.В. була надана ОСОБА_2 правнича допомога під час розгляду даної справи у суді апеляційної інстанції, вартість якої становить 3 900 грн. Клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, відповідачем не заявлялось.

Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку щодо наявності підстав для стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу надану у суді апеляційної інстанції у усім 3 900 грн.

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції, оскаржуване рішення не можна назвати в повній мірі законним та обґрунтованим в розумінні ст. 263 ЦПК України, у зв`язку з чим колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для задоволення апеляційної скарги.

Відповідно до приписів ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справу на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, Київський апеляційний суд,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу Кравинської Юлії Вікторівни в інтересах ОСОБА_2 - задовольнити.

Рішення Шевченківського районного суду міста Києва від 24 серпня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовної вимоги про повернення стягнутих за виконавчим написом нотаріуса коштів - скасувати та ухвалити в цій частині нове судове рішення, наступного змісту.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) кошти у сумі 28 532 грн. 95 коп.

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» () на користь ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) судовий збір у сумі 1 488 грн. 60 коп. та витрати на правничу допомогу у сумі 3 900 грн.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 30 листопада 2022 року

Суддя-доповідач: І.М. Вербова

Судді: Т.О. Невідома

В.А. Нежура