МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"25" листопада 2022 р. Справа №370/1802/22

Макарівський районний суд Київської області

у складі: судді Мазки Н.Б.

із секретарем Некращук Я.А.,

розглянувши у закритому судовому засіданні в приміщенні Макарівського районного суду Київської області в смт Макарів Бучанського району Київської області цивільну справу в порядку окремого провадження за заявою

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі їх представника адвоката Пелеха Володимира Володимировича, заінтересована особа: Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення юридичного факту,

в с т а н о в и в:

представник заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Пелех Володимир Володимирович звернувся до суду, вказавши заінтересованою особою Шевченківський відділ державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення юридичного факту, посилаючись на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_2 народився син ОСОБА_4 в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та який має генетичну спорідненість з ними.

Згідно медичному свідоцтву про народження №108, виданому КНП КОР «Київський обласний перинатальний центр» 08.09.2022 року, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2 народила дитину чоловічої статі вагою 2400 грамів.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 , засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С. М. від 13.09.2022 року, остання надала згоду на те, щоб батьками народженої нею у місті Києві дитини чоловічої статі ОСОБА_4 , яка народилась в результаті застосування репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком громадянином ФРН ОСОБА_1 та генетичною матір`ю громадянкою ФРН ОСОБА_2 , були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини.

Відповідно до заяви ОСОБА_5 , засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк С.М. від 13.09.2022 року , остання вказала, що в зареєстрованому шлюбі як в Україні, так і за її межами, вона не перебуває в даний час та ні з ким не проживає однією сім`єю.

Бремм ОСОБА_6 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі згідно актовому запису про укладення шлюбу №Е 79/2019, шлюб зареєстровано 31 жовтня 2019 року у відділі РАЦС Рувер, ФРН.

Відповідно до частини 2 статті 123 Сімейного Кодексу України, у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям (чоловіком та жінкою) в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя.

Відповідно до пункту 11 глави 1 розділу III Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідченою, а також довідка про генетичну спорідненість батьків /матері чи батька/ з плодом.

Однак, відповідно до правового регулювання ФРН, для визнання походження дитини від батька та матері недостатньо свідоцтва про народження дитини.

Верховний федеральний суд ФРН у справі XII ZВ 320/17 від 20 березня 2019 року, предметом розгляду у якій було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: «Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним в розумінні частини 1 параграфу 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності».

Відповідно до частини 1 параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності» за винятком рішень у справах про шлюб, рішення, прийняті за кордоном визнаються без особливого провадження.

У рішеннях у справі «Меннессон проти Франції» скарга №65192/11 та у справі «Лабассе проти Франції» скарга №65941/11, Європейський суд з прав людини зазначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак Суд також визначив, що «заборона сурогатного материнства не може впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті Суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого ст.8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Відповідно до статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції.

Відповідно до статті 7 Конвенції про права дитини, дитина має бути зареєстрована зразу ж після народження і з моменту народження має право на ім`я і набуття громадянства, а також, наскільки це можливо, право знати своїх батьків і право на їх піклування.

З урахуванням висновку, викладеного у рішенні Верховного федерального суду ФРН XII ZВ 320/17 від 20 березня 2019 року, таке порушення прав може бути усунено шляхом встановлення факту родинних відносин в суді України.

Таким чином, відповідно до законодавства ФРН, для оформлення батьківських прав заявників щодо їх дитини з урахуванням забезпечення якнайкращих інтересів дитини, необхідно рішення компетентного суду України, яке б встановлювало юридичний факт батьківства заявників щодо їх дитини.

Рішення суду України про встановлення юридичного факту батьківства заявників щодо їх дитини є єдиним документом, який необхідний для оформлення батьківських прав на території ФРН, тому, у розумінні пункту 2 частини 1 статті 318 ЦПК України, встановлення цього факту іншими засобами є неможливим з огляду на вищевказані джерела права.

Наявність такого рішення забезпечуватиме права заявників та дитини, зокрема матеріального забезпечення та піклування, а також права на повагу до сімейного життя, передбаченого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Виклад доказів, що підтверджують цей факт (пункт 3 частини 1 статті318 ЦПК України):

Факт батьківства заявників щодо дитини підтверджується:

- медичним свідоцтвом про народження №108 від 08.09.2022 року;

- свідоцтвом про народження, де вказано, що громадянка ФРН

ОСОБА_2 та громадянин ФРН ОСОБА_1 є відповідно матір`ю та батьком ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису

про народження №5 від 18.10.2022 року, де вказано, що громадянка ОСОБА_7 та громадянин ФРН ОСОБА_1 є відповідно матір`ю та батьком ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 ;

- довідкою про генетичну спорідненість №0510/2-22/2 від 05.10.2022 року, виданою ТОВ

«ВІОТЕХСОМ»;

- довідкою про результати ДНК тестування, виданою ТОВ «НЕОМЕД 2007»;

- заявою сурогатної матері ОСОБА_5 .

Неможливість встановлення факту в інший спосіб підтверджується:

- нормою ч.1 параграфу 108 («Визнання іноземних рішень») Закону ФРН «Про порядок розгляду сімейних справ та справ добровільної підсудності»;

- висновком, що викладений у рішенні Верховного федерального суду ФРН XII ZВ 320/17 від 20 березня 2019 року.

Норми права законів Німеччини та висновок з рішення Верховного суду ФРН були отримані з офіційних джерел, а саме сайтів Міністерства Юстиції і захисту споживачів ФРН та реєстру рішень Федерального Верховного суду ФРН, які є доступними джерелами права, український переклад яких досвідчений у встановленому законом порядку.

З наданих до заяви доказів вбачається, шо підтвердження факту необхідне заявникам для виникнення у заявників батьківських прав щодо новонародженої дитини, а у дитини - права на отримання паспортного документа та законного перебування на території держави громадянства та постійного проживання батьків, забезпечення права батьків та їх дитини на повагу до приватного та сімейного життя, забезпечення якнайкращих інтересів дитини.

Представник ОСОБА_1 , ОСОБА_2 адвокат Пелех Володимир Володимирович просить: встановити юридичний факт, що громадянка ФРН ОСОБА_2 та громадянин ФРН ОСОБА_1 є відповідно матір`ю та батьком ОСОБА_8 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Ухвалою суду від 01 листопада 2022 року заява прийнята до розгляду, відкрите провадження у справі, справу призначено до розгляду.

Представник заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 - адвокат Пелех Володимир Володимирович, який діє на підставі ордера на надання правничої (правової) допомоги, свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю серії ЛВ №000949 від 10.04.2018 року, в поданій до суду заяві про встановлення юридичного факту зазначив про те, що у разі його неявки у судове засідання він просить розгляд заяви проводити без його участі, заявлені вимоги підтримує та просить їх задовольнити.

Начальник Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану в місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) Наталія Годзевич в листі за №420/21.10-32 від 04.11.2022 року, просила розглядати справу на розсуд суду та відповідно до вимог законодавства без присутності представника відділу.

Відповідно до вимог частини 2 статті 247 ЦПК України, за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що відповідно згідно довідки про генетичну спорідненість батька (матері чи батька) з плодом №0510/2-22/2 від 05.10.2022 року, виданої Товариства з обмеженою відповідальністю №ВІОТЕХСОМ», має місце генетична спорідненість батьків подружжя: дружина ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , та чоловік ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , з плодом (аркуш справи 34).

Згідно довідки дослідження ДНК на батьківство №505, біологічне батьківство передбаченого батька ОСОБА_1 щодо дитини ОСОБА_4 не виключається. Йомовірність того, що отриманий результат не є наслідком випадкового збігу алельних варіантів досліджуваних локусов несподіваних осіб, становить 99,99%, (аркуш справи 37).

Відповідно медичному свідоцтву про народження №108 від 08 вересня 2022 року , виданому Комунальним некомерційним підприємством «Київський обласний перинатальний центр» міста Київ, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 народила дитину чоловічої статі вагою 2400 грамів, (аркуш справи 38).

В Витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №5 від 18 жовтня 2022 року, вказано, що громадянка ФРН ОСОБА_2 та громадянин ФРН ОСОБА_1 є відповідно матір`ю та батьком ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 . Номер актового запису про народження 982 складений 18 жовтня 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), (аркуш справи 39-41).

Згідно заяви ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , від 13 вересня 2022 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк Світланою Миколаївною та зареєстрованої в реєстрі за №2994, ОСОБА_5 , будучи при здоровому розумі, ясній пам`яті та діючи добровільно без жодного примусу дала свою згоду на те, щоб батьками народженої нею ІНФОРМАЦІЯ_1 у місті Києві дитини чоловічої статі (медичне свідоцтво про народження №108, видане 08 вересня 2022 року Комунальним некомерційним підприємством Київської обласної ради «Київський обласний перинатальний центр»), яка народилась в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій методом сурогатного материнства та має генетичну спорідненість зі своїм генетичним батьком громадянином Федеративної республіки Німеччини ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт НОМЕР_1 та генетичною матір`ю громадянкою Федеративної республіки Німеччини ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт НОМЕР_2 були записані ці особи, які є генетичними батьками новонародженої дитини, (аркуш справи 51).

Відповідно заяви ОСОБА_5 від 13 вересня 2022 року, засвідченої приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Лавренюк Світланою Миколаївною та зареєстрованої в реєстрі за №2997, ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_5 , заявила, що в даний час в зареєстрованому шлюбі, як в України, так і за її межами, не перебуває та не проживала ні з ким однією сім`єю без реєстрації шлюбу, (аркуш справи 52).

Згідно свідоцтву про народження серії НОМЕР_3 , виданому 18 жовтня 2022 року Шевченківським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 в Україні, місто Київ, про що 18 жовтня 2022 року складено відповідний актовий запис №982. Його батьками вказані: батько ОСОБА_1 , мати ОСОБА_2 Республіка Німеччина (арку справи 71).

Частиною 1 статті 4 Цивільного процесуального кодексу України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до вимог частини 7 статті 19 Цивільного процесуального кодексу України, окреме провадження призначене для розгляду справ про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов доля здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з пунктом 5 частини 2 статті 293 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Частиною 2 статті 315 Цивільного процесуального кодексу України, передбачено, що судом можуть бути встановлені також факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

За змістом статті 496 Цивільного процесуального кодексу України, іноземці, особи без громадянства, іноземні юридичні особи, іноземні держави (їх органи та посадові особи) та міжнародні організації мають право звертатися до судів України для захисту своїх прав, свобод чи інтересів. Іноземні особи мають процесуальні права та обов`язки нарівні з фізичними і юридичними особами України, крім випадків, передбачених Конституцією та законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Частиною першою статті 122 Сімейного кодексу України передбачено, що дитина, яка зачата і (або) народжена у шлюбі, походить від подружжя. Походження дитини від подружжя визначається на підставі Свідоцтва про шлюб та документа закладу охорони здоров`я про народження дружиною дитини.

Відповідно до вимог частин 2, 3 статті 123 Сімейного кодексу України, у разі перенесення в організм іншої жінки ембріона людини, зачатого подружжям в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, батьками дитини є подружжя. Подружжя визнається батьками дитини, народженої дружиною після перенесення в її організм ембріона людини, зачатого її чоловіком та іншою жінкою в результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій.

Статтею 133 Сімейного кодексу України передбачено, що якщо дитина народилася у подружжя, дружина записується матір`ю, а чоловік - батьком дитини.

Враховуючи той факт, що в актовому записі №982 від 18 жовтня 2022 року про народження, батьками дитини записані заявники, громадяни Федеративної Республіки Німеччини ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , слід дійти висновку, що за законодавством України вони являються батьками дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 , що не потребує доказування.

Згідно вимог частини 3 статті 8 Закону України «Про міжнародне приватне право», особи, які беруть участь у справі, мають право подавати документи, що підтверджують зміст норм права іноземної держави, на які вони посилаються в обґрунтуванні своїх вимог або заперечень, іншим чином сприяти суду чи іншому органу у встановленні змісту цих норм.

За змістом статей 65, 66 Закону України «Про міжнародне приватне право», встановлення та оскарження батьківства визначається особистим законом дитини на момент її народження. Права та обов`язки батьків і дітей визначаються особистим законом дитини або правом, яке має тісний зв`язок із відповідними відносинами і якщо воно є більш сприятливим для дитини.

При розгляді справи судом встановлено, що Верховний федеральний суд Німеччини у рішенні від 20 березня 2019 року у справі ХІІ ZB 320/17, на яке заявники посилаються у заяві, предметом розгляду якого було питання запису матір`ю в Німеччині саме особи, яка була записана такою у свідоцтві про народження в Україні відповідно до українського права, зробив такий висновок: Запис в українському реєстрі про народження, а також видане на його підставі свідоцтво про народження, не є рішенням, яке може бути визнаним у розумінні § 108 Закону про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності.

У частині 1 параграфу 108 Закону «Про провадження у справах сім`ї та з питань добровільної підсудності (визнання інших закордонних рішень)» передбачено, що крім рішень у шлюбних питаннях, закордонні рішення визнаються без проведення будь-яких спеціальних процедур з їх визнання.

Згідно із пункту 6.9 розділу VI Сурогатне (замінне) материнство «Порядку застосування допоміжних репродуктивних технологій в Україні», затвердженому наказом Міністерств охорони здоров`я України №787 від 09 вересня 2013 року, у разі народження дитини жінкою, якій в організм було перенесено ембріон людини, зачатий подружжям у результаті застосування допоміжних репродуктивних технологій, державна реєстрація народження дитини проводиться за заявою подружжя, яке дало згоду на таке перенесення. У цьому разі одночасно з документом, що підтверджує факт народження дитини цією жінкою, подається заява про її згоду на запис подружжя батьками дитини, справжність підпису на якій має бути нотаріально засвідчена, а також довідка про генетичну спорідненість батьків (матері чи батька) з плодом.

Відповідно до частини 1 статті 2, частини 1 статті 3 Конвенції ООН «Про права дитини», ратифікованої постановою Верховної Ради України №789-ХІІ від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці поважають і забезпечують всі права, передбачені цією Конвенцією, за кожною дитиною, яка перебуває в межах їх юрисдикції, без будь-якої дискримінації незалежно від раси, кольору шкіри, статі, мови, релігії, політичних або інших переконань, національного, етнічного або соціального походження, майнового стану, стану здоров`я і народження дитини, її батьків чи законних опікунів або яких-небудь інших обставин. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У рішеннях від 26 червня 2014 року у справі Меннессон проти Франції (скарга №65192/11) та у справі Лабассе проти Франції (скарга №65941/11) Європейський суд з прав людини конкретно визначив, що кожна країна має право заборонити сурогатне материнство на її території. Однак суд також визнав, що заборона сурогатного материнства не може негативно впливати на дітей, народжених у такий спосіб за кордоном. У цьому контексті суд висловив позицію, що країни, де сурогатне материнство заборонене, повинні визнати родинний зв`язок між дітьми, народженими від сурогатної матері за кордоном, та їхніми біологічними батьками, інакше буде мати місце порушення прав дітей на повагу до приватного та сімейного життя, гарантованого статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд визнає їх належними, допустимими, достовірними, а заяву такою, що підлягає задоволенню, оскільки суд дійшов висновку про встановлення юридичного факту родинного зв`язку дитини, яка народилася шляхом використання допоміжних репродуктивних технологій із заявниками, враховуючи при цьому, що подружжю заявників для захисту своїх прав та інтересів їхньої дитини, іншим способом, крім встановлення рішенням суду України юридичного факту родинних відносин, є неможливим.

Керуючись вимогами частини 1 статті 4, частини 7 статті 9, пункту 5 частини 2 статті 293, статті 294, частини 2 статей 315, 263-265, 496 Цивільного процесуального кодексу України, Макарівський районний суд Київської області,

в и р і ш и в:

заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі їх представника адвоката Пелеха Володимира Володимировича, заінтересована особа: Шевченківського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення юридичного факту

- задовольнити.

Встановити юридичний факт, що громадянка Федеративної Республіки Німеччини ОСОБА_2 та громадянин Федеративної Республіки Німеччини ОСОБА_1 є відповідно матір`ю та батьком ОСОБА_4 , який народився ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося - з дати складення повного його тексту.

Рішення набирає законної сили відповідно до вимог ст.273 ЦПК України.

Судове рішення складено 25 листопада 2022 року.

Суддя