Справа № 149/3460/21
Провадження №2/149/126/22
Номер рядка звіту 43
Р І Ш Е Н Н Я

іменем України

16.11.2022 року м. Хмільник

Хмільницький міськрайонний суд Вінницької області в складі:

головуючого судді Вергелеса В.О.,

за участю секретаря Лисої В.В.,

позивачки ОСОБА_1 , представника позивачів адвоката Лисого О.В.,

представника відповідача адвоката Поворознюка Б.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хмільнику справу за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа - Державне підприємство "Вінницьке лісове господарство", про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю потерпілого,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 про відшкодування моральної шкоди заподіяної смертю їх сина, та просили стягнути з відповідача по 200000 гривень моральної шкоди, а також витрати на правову допомогу.

Позовні вимоги мотивують тим, що 2 лютого 2021 року, близько 19:30 години, ОСОБА_3 , керуючи технічно справним автомобілем марки "ЗИЛ-131", реєстраційний номер НОМЕР_1 , під час виїзду з узбіччя на проїзну частину провулку Сандрацького в селі Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, та в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_4 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_4 , після чого з метою уникнення відповідальності вчинив дії, спрямовані приховування вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, помістив ОСОБА_4 в автомобіль марки "ЗИЛ-131", реєстраційний номер НОМЕР_1 , та перевіз його до річки Південний Буг, де скинув у воду. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди пішохід ОСОБА_4 від отриманих травм загинув на місці пригоди.

Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29.09.2021 року у справі № 149/910/21, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 2 роки.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Як вбачається з свідоцтва про народження ОСОБА_4 , його батьком є ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 .

Внаслідок загибелі сина, незважаючи на те, що пройшов вже деякий час, мати з батьком так і не змирились, з тим, що вони втратили рідну дитину, свого любимого сина. Втрата батьками сина несе непоправну втрату та глибокі страждання, які будуть переслідувати їх усе подальше життя. Важко описати ту біль і розпач, яку вони відчувають і досі. Син був для них всім, сенсом їх життя.

Після смерті сина у матері з батьком досить суттєво погіршився стан їх здоров`я. Через постійне недосипання та постійний стресовий стан, позивачі відчувають постійну втому, а також моральну і фізичну виснаженість, їх поглинають емоції розпачу розгубленості та відчуття втрати.

Трагічна смерть сина кардинально змінила життя позивачів. Вони втратила найдорожчу людину, ту в яку протягом усього свого спільного життя вкладали свою батьківську любов та опіку. Від позивачів наче раптово відібрали увесь сенс їх життя, опору та надію. Вони вже більше не зможуть отримувати задоволення від життя. Повернення їх до звичного ритму життя вже не є можливим, а відновлення їх психологічного стану потребують значних зусиль та коштів.

Все це призводить до великих страждань, які не закінчаться ніколи, оскільки життєві ситуації, які трапляються в житті кожних батьків, так чи інакше пов`язані із потребою присутності дітей.

З урахуванням викладеного, глибини вже перенесених позивачами моральних страждань та тих нескінченних страждань, що будуть переслідувати позивачів довготривалий час, перенесених ними моральних переживань, які продовжують тривати по даний час і ніколи не закінчаться та пов`язаних з цим істотними вимушеними змінами у їх життєвих стосунках, часу та зусиль, які можливо хоч частково відновлять стан їх психологічного здоров`я, величину моральної шкоди позивач оцінює у 236000 гривень, позивачка у 236000 гривень.

Так як страховиком АТ "СГ" ТАС" позивачам частково у розмірі по 36000 гривень кожному вже відшкодовано моральну шкоду відповідно до договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № AP7296948, то позивачі просять стягнути з відповідача ОСОБА_3 по 200000 гривень моральної шкоди. Представник відповідача адвокат Поворознюк Б.М. подав відзив на позов, відповідно до якого позов не визнають, так як відповідач не є належним відповідачем у даній справі. Відповідач ОСОБА_3 не є володільцем джерела підвищеної небезпеки. А тому не може нести матеріальну відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки.

Із доданих до відзиву письмових доказів вбачається, що власником автомобіля "ЗІЛ-131", реєстраційний номер НОМЕР_1 , є ДП "Хмільницьке лісове господарство". Згідно наказів ДП "Хмільницьке лісове господарство" від 30.01.2014 року № 9-к та від 01.12.2014 року № 187-к, ОСОБА_3 працював водієм автотранспортних засобів категорії С Широкогребельського лісництва із вивезення деревини з лісу. Згідно наказу ДП "Хмільницьке лісове господарство" від 04.01.2021 року № 30 за відповідачем ОСОБА_3 був закріплений автомобіль "ЗІЛ-131" з навантажувачем, реєстраційний номер НОМЕР_1 . Згідно показів, відповідача ОСОБА_3 даних ним у кримінальній справі № 149/910/21, яку розглядав Хмільницький міськрайонний суд, 02.02.2021 року ОСОБА_3 виконував свої посадові обов`язки в ДП "Хмільницьке лісове господарство", використовуючи ввірений йому автомобіль, та перевозив деревину. Перед початком роботи ОСОБА_3 не виявив будь-яких несправностей і приступив до перевезення деревини. Вдень 02.02.2021 року в автомобілі він виявив технічні несправності, які мав намір усунути самостійно, про що повідомив безпосередньо керівника телефоном. Оцінивши виявлені несправності, ОСОБА_3 вирішив, що доставка автомобіля «ЗІЛ-131» на територію ДП "Хмільницьке лісове господарство" є недоцільною через складність рельєфу відповідного маршруту, а виявлені несправності він може усунути на території, прилеглій до будинку, в якому він проживає. Автомобіль був доставлений ОСОБА_3 до вказаного місця, де власними силами був відремонтований. Ввечері 02.02.2021 року близько 18:00 годинИ ОСОБА_4 прийшов до будинку, де проживав ОСОБА_3 і вони спільно поїхали на вказаному автомобілі в особистих справах в с. Курилівку на пилораму, де пробули певний час. Потім ОСОБА_3 на цьому ж автомобілі разом із ОСОБА_4 приїхали до вулиці Першотравневої в с. Широка Гребля Хмільницького району, де відповідач ОСОБА_3 зупинив автомобіль на узбіччі. ОСОБА_4 попрощався з ОСОБА_3 , самостійно вийшов з автомобіля і почав рух позаду автомобіля. ОСОБА_3 бачив це через вікно автомобіля. Запустивши двигун автомобіля, увімкнувши світло фар та таким чином переконавшись у відсутності перешкод, ОСОБА_3 почав рух автомобілем прямо, виїжджаючи на проїжджу частину дороги з узбіччя. Рухаючись по дорозі ОСОБА_3 почув свист і зупинився. Вийшовши на дорогу, ОСОБА_3 побачив ОСОБА_4 , який лежав за заднім правим колесом автомобіля. Тіло знаходилось догори обличчям ногами до автомобіля. В ділянці голови ОСОБА_4 та на дорозі ОСОБА_3 побачив кров. ОСОБА_3 почав рухати тіло ОСОБА_4 , однак життя він не подавав. Фактичні обставини дорожньо-транспортної пригоди свідчать про те, що хоча у момент наїзду на потерпілого автомобілем відповідач ОСОБА_3 безпосередньо не виконував своїх трудових відносин, він усе ж таки не був володільцем джерела підвищеної небезпеки, оскільки керував автомобілем в силу існуючих трудових відносин із ДП "Хмільницьке лісове господарство", а не в силу існуючого речового права. Відсутній факт неправомірного заволодіння відповідачем автомобіля "ЗІЛ-131". Правомірність використання ОСОБА_3 транспортного засобу підтверджується подорожнім листом. У відповідності до приписів частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Не вважається особою, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) із особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, якщо з нею укладено цивільно-правовий договір. Така особа, враховуючи характер відносин, які між ними склалися, може бути притягнута до відповідальності роботодавцем лише у регресному порядку відповідно до статті 1191 ЦК. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частина третя і четверта статті 1187 ЦК). Щодо розміру моральної шкоди, то вважають, що розмір заявленого стягнення із ОСОБА_3 в сумі 400000 гривень моральної шкоди є необґрунтовано високим, не відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності. Відповідач ОСОБА_3 має на утриманні двох неповнолітніх дітей, на яких сплачує аліменти. У зв`язку із звільненням з роботи, у нього доходи відсутні. Щомісячно виникає заборгованість зі сплати аліментів. Щодо заявлених судових витрат вважають, то заявлені представником позивачів до стягнення 30000 гривень витрат на професійну правничу допомогу є необґрунтовано завищеною сумою. При цьому представником позивачів двічі обраховано той самий час, витрачений на правову допомогу, для кожного, окремого позивача. Хоча правова допомога надавалася обом позивачам одночасно, позов складався одночасно для двох позивачів. Третя особа ДП "Вінницьке лісове господарство" направило на адресу суду пояснення по суті спору, з якого вбачається, що вони позовні вимоги позивачів підтримують та не заперечують щодо їх задоволення у повному обсязі. Обгрунтовують це тим, що 2 лютого 2021 року ОСОБА_3 було здійснено один рейс по перевезенню деревини, який закінчився о 16 годині, що підтверджується подорожнім листом вантажного автомобіля № 002484 від 02.02.2021 року та товарно-транспортною накладною від 02.02.2021 року. Таким чином, в момент ДТП ОСОБА_3 не виконував трудових обов`язків, оскільки не здійснював перевезення деревини. ДТП мала місце не в робочий час та не за маршрутом визначеним ДП "Хмільницьке лісове господарство", оскільки в момент ДТП транспортний засіб ЗІЛ-131 д.н.з. НОМЕР_1 повинен був перебувати на території Широкогребельського лісництва ДП "Хмільницьке лісове господарство". Відповідно до постанови Верховного Суду від 09.01.2019 року у справі № 654/4218/154-ц, тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоча і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю, як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника. Ухвалою суду від 16.12.2021 року відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання. Ухвалою суду від 18.04.2022 року задоволено клопотання представника відповідача адвоката Поворознюка Б.М. та до участі в справі в як третю особу без самостійних вимог щодо предмета спору залучено ДП "Хмільницьке лісове господарство". Ухвалою суду від 05.05.2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті. Ухвалою суду від 29.08.2022 року третю особу ДП "Хмільницьке лісове господарство" замінено на правонаступника ДП "Вінницьке лісове господарство". В судовому засіданні позивачі ОСОБА_2 , ОСОБА_1 та їх представник адвокат Лисий О.В. позовні вимоги підтримали та просили задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Представник відповідача ОСОБА_3 адвокат Поворознюк Б.М. позов не визнав та просив у його задоволенні відмовити з підстав наведених у відзиві на позов та інших заявах по суті позову та обґрунтованості судових витрат. Судом встановлено наступні факти, обставини та відповідні їм правовідносини. Вироком Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29.09.2021 року у справі № 149/910/21, залишеним без змін ухвалою Вінницького апеляційного суду від 25.03.2022 року, ОСОБА_3 визнано винуватим у вчинені злочину передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України та призначено покарання у виді позбавлення волі на строк 5 років з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 2 роки (а.с 179-195, т.1). Вказаним вироком суду встановлено, що ОСОБА_3 02.02.2021 біля 19:30 години, керуючи технічно справним автомобілем "ЗІЛ-131" , д.н.з. НОМЕР_1 , під час виїзду з узбіччя на проїзну частину провулку Сандрацького в с. Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області, не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху, та в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_4 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на останнього, після чого, з метою уникнення відповідальності вчинив дії, спрямовані на приховування вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, помістив ОСОБА_4 в автомобіль "ЗІЛ-131" , д.н.з. НОМЕР_1 , та перевіз його до річки Південний Буг, де скинув у воду. Внаслідок наїзду на пішохода ОСОБА_4 , той від отриманих травм загинув на місці пригоди. Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 124 від 14.03.2021 у ОСОБА_4 виявлено: розтрощення голови з руйнуванням головного мозку (рани та синці на голові, рани та крововиливи на слизовій нижньої губи, численні переломи кісток мозкового та лицевого відділів черепа, розміщення головного мозку); закриту тупу травму грудей у вигляді крововиливу в м`якій тканині по передній поверхні справа, переломи 2-6 ребер справа по середньо-ключичній лінії, забій правої легені; садно шиї. Дані тілесні ушкодження виникли від дії тупих твердих предметів, можливо 02.02.2021 за обставин ДТП. Враховуючи характер та локалізацію тілесних ушкоджень, які мали місце у ОСОБА_4 та є складовими черепно-мозкової травми, травми грудей, можна припустити, що під час первинного контакту з транспортним засобом ОСОБА_4 знаходився у вертикальному положенні, передньою частиною тіла до нього з подальшим падінням та накатуванням колеса на голову в напрямку зліва направо. Відповідно до висновку автотехнічної та транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/102-21/2901-ІТ від 22.02.2021 в заданій дорожній обстановці, дії водія автомобіля "ЗІЛ-131" , д.н.з. д.н.з. НОМЕР_1 ОСОБА_3 з технічної точки зору регламентувались вимогами п.п. 10.1, 12.3 Правил дорожнього руху. В ситуації, яка склалася, з технічної точки зору, можливість попередження виникнення ДТП (наїзду на пішохода) у водія ОСОБА_3 полягала у виконанні ним вимог п.п. 10.1, 12.3 ПДР України, для чого у нього були відсутні будь-які перешкоди технічного характеру. В ситуації, яка склалась, в діях водія ОСОБА_3 вбачається невідповідність вимогам п.п. 10.1, 12.3 ПДР України. Дії водія ОСОБА_3 , які не відповідали вимогам п. 10.1 ПДР України, з технічної точки зору, знаходяться в причинному зв`язку з виникненням події даної ДТП. Таким чином, водій ОСОБА_3 порушив вимоги п.п. 10.1, 12.3 ПДР України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2001 № 1306 (зі змінами та доповненнями), згідно з якими: 1) п. 10.1 "Перед початком руху, перестроюванням та будь-якою зміною напрямку руху водій повинен переконатися, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам руху."; 2) п. 12.3 "У разі виникнення небезпеки для руху або перешкоди, яку водій об`єктивно спроможний виявити, він повинен негайно вжити заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди." Порушення ОСОБА_3 вищевказаних вимог ПДР України перебуває у причинному зв`язку з виникненням ДТП та її наслідками - настанням смерті пішохода ОСОБА_4 . Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Як вбачається з свідоцтва про народження ОСОБА_4 , його батьком є ОСОБА_2 , а матір`ю ОСОБА_1 , а.с.51, т.1). Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю. Доказами дослідженими в судовому засіданні встановлено, що власником автомобіля "ЗІЛ-131", реєстраційний номер НОМЕР_1 , було ДП "Хмільницьке лісове господарство", правонаступником якого є ДП "Вінницьке лісове господарство". Згідно наказів ДП "Хмільницьке лісове господарство" від 30.01.2014 року № 9-к та від 01.12.2014 року № 187-к та робочої інструкції № 43 ОСОБА_3 працював водієм автотранспортних засобів категорії С Широкогребельського лісництва ДП "Хмільницьке лісове господарство" із вивезення деревини з лісу (а.с. 121, 122, 123-126, т.1). Згідно наказу ДП "Хмільницьке лісове господарство" від 04.01.2021 року № 30 за відповідачем ОСОБА_3 був закріплений автомобіль "ЗІЛ-131" з навантажувачем, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 127-132, т. 1). Подорожнім листом № 002484 від 02.02.2021 року (а.с 133-134, т.1) та показаннями свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 встановлено, що ОСОБА_3 виконував робочі обов`язки як водій автомобіля ЗІЛ-131, реєстраційний номер НОМЕР_1 2 лютого 2021 року з 8-ї по 16 годину, після чого ОСОБА_7 автомобіль в гараж підприємства не повернув, а використовував у позаробочий час у власних інтересах, в тому числі і коли, як вбачається з вироку Хмільницького міськрайоного суду від 29.09.2021 року у справі № 149/910/21, 2 лютого 2021 року близько 19:30 години, керуючи вказаним технічно справним автомобілем, під час виїзду з узбіччя на проїзну частину провулку Сандрацького в селі Широка Гребля Хмільницького району Вінницької області не переконався, що це буде безпечним і не створить перешкод або небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, та в момент об`єктивної появи в полі його зору пішохода ОСОБА_4 , не вжив заходів для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу, або безпечного для інших учасників руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив наїзд на ОСОБА_4 , після чого з метою уникнення відповідальності вчинив дії, спрямовані на приховування вчиненого кримінального правопорушення, зокрема, помістив ОСОБА_4 в автомобіль, яким керував, та перевіз його до річки Південний Буг, де скинув у воду. Внаслідок даної дорожньо-транспортної пригоди, пішохід ОСОБА_4 від отриманих травм загинув на місці пригоди. Як вбачається з вироку Хмільницького міськрайонного суду Вінницької області від 29.09.2021 року у справі № 149/910/21, у кримінальному провадженні потерпілими ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ДП "Хмільницьке лісове господарство", третя особа - ОСОБА_3 , заявлено цивільний позов про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи на суму 800000 гривень (по 400000 гривень стягнення компенсації завданої моральної шкоди кожному з цивільних позивачів). Вказаним вироком суду у задоволенні цивільного позову ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ДП "Хмільницьке лісове господарство" про відшкодування шкоди, заподіяної смертю фізичної особи (стягнення компенсації завданої моральної шкоди), відмовлено повністю. Суд, вирішуючи позов ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , виходить з того, що у відповідності до приписів частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. На особу, яка перебувала в трудових відносинах на підставі трудового договору (контракту) і завдала шкоди життю чи здоров`ю у зв`язку з використанням транспортного засобу, що належить роботодавцю, відповідальність за завдання шкоди може бути покладена лише за умови, якщо буде доведено, що вона заволоділа транспортним засобом неправомірно (частина третя і четверта статті 1187 ЦК). Фізична чи юридична особа, яка відшкодувала шкоду, завдану її працівником при виконанні трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) чи цивільно-правового договору, має право зворотної вимоги (регресу) до такого працівника - фактичного завдавала шкоди - у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (частина перша статті 1191 ЦК). Разом з тим, юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків на підставі статті 1172 ЦК України. Відповідно до частини другої статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Тобто нормами частини другої статті 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.

Проте тлумачення частини 1 статті 1172 ЦК України свідчить, що відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, наступає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Згідно зі статтею 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. У тих випадках, коли шкоди завдано працівниками під час виконання ними своїх трудових (службових) обов`язків, зобов`язання щодо її відшкодування покладаються на роботодавця (частина перша статті 1172 ЦК України). Для покладення на юридичну особу відповідальності, передбаченої статтею 1172 ЦК України, необхідна наявність як загальних умов деліктної відповідальності (протиправна поведінка працівника; причинний зв`язок між такою поведінкою і шкодою; вина особи, яка завдала шкоду), так і спеціальних умов (перебування у трудових відносинах з юридичною особою або фізичною особою - роботодавцем незалежно від характеру таких відносин; завдання шкоди під час виконання працівником своїх трудових (службових) обов`язків). Під виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків необхідно розуміти виконання роботи згідно з трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору або посадової інструкції, але доручається роботодавцем або викликана невідкладною виробничою необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами протягом усього робочого часу. Вказана правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові від 21 вересня 2016 року у справі № 6-933цс16. Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо). Таким чином, на підставі встановлених судом фактів та обставин та відповідно до наведених вище вимог та положень чинного законодавства, належним відповідачем у даній справі є ОСОБА_3 і саме на нього має бути покладено обов`язок відшкодування позивачам заподіяної ним моральної шкоди. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач та представник адвокат Поворознюк Б.М. заперечували проти позову з тих підстав, що у момент наїзду на потерпілого ОСОБА_4 автомобілем, відповідач ОСОБА_3 безпосередньо не виконував своїх трудових відносин, проте він усе ж таки не являвся володільцем джерела підвищеної небезпеки, оскільки керував автомобілем в силу існуючих трудових відносин із ДП "Хмільницьке лісове господарство", а тому належним відповідачем у справі має бути ДП "Вінницьке лісове господарство", як правонаступник ДП "Хмільницьке лісове господарство" та володілець джерела підвищеної небезпеки. Разом з тим, з наведених вище підстав, такі доводи відповідача та його представника адвоката Поворознюка Б.М. є помилковими та не заслуговують на увагу. Щодо розміру моральної шкоди. Позивачами у справі заявлено позов про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи - сина ОСОБА_4 та кожним з них визначено розмір такої заподіяної шкоди протиправними діями відповідача ОСОБА_3 по 236000 гривень. Як вбачається з рішення Хмільницького міськрайонного суду від 06.09.2021 року у справі № 149/1635/21, стягнуто з Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 36000 гривень страхового відшкодування, як грошову компенсацію за моральну шкоду, спричинену смертю сина ОСОБА_4 (а.с.42-43, т.2). Як вбачається з рішення Хмільницького міськрайонного суду від 29.07.2021 року у справі № 149/1640/21, стягнуто з Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_2 36000 гривень страхового відшкодування, як грошову компенсацію за моральну шкоду, спричинену смертю сина ОСОБА_4 (а.с.44-44, т.2). З врахуванням часткового відшкодування моральної шкоди спричиненої смертю сина ОСОБА_4 за рахунок страхової компанії, позивачі просять стягнути з ОСОБА_3 на користь кожного із них по 200000 гривень моральної шкоди. Статтями 23, 1167, 1168 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав винним діями іншої особи. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, і може відшкодовуватись грішми одноразово. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості. Пунктом 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" роз`яснено судам, що розмір моральної (немайнової) шкоди суд визначає в межах заявлених вимог залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та її розмір, суд виходить з того, що внаслідок протиправних дій відповідача ОСОБА_3 , позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які також є потерпілими у кримінальному провадженні по обвинуваченню ОСОБА_3 у скоєнні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, зазнали психологічної травми, душевних страждань та душевного болю. Непоправима втрата позивачами сина принесла їм глибокі страждання, душевну біль та розпач, які можуть переслідувати їх усе подальше життя. Трагічна смерть сина кардинально змінила життя позивачів. Вони втратили найдорожчу як для батьків людину - свою дитину, і повернення їх до звичного ритму та способу життя вже не є можливим. При визначенні розміру завданої позивачам моральної шкоди, яка спричинена втратою рідної для них людини - сина, суд, враховуючи характер і обсяг душевних страждань, яких вони через це зазнали, неможливість відновлення втраченого, а також вимоги розумності та справедливості, вважає, що моральна шкода, яка буде стягнута з відповідача ОСОБА_3 за судовим рішенням на користь позивачів в розмірі по 200000 гривень кожному, хоча б у певній мірі компенсує їм перенесені ними душевні страждання та душевний біль. Відповідно до статті 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій (ч.1-4). Відповідно до вимог статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд ухвалюючи вказане рішення, вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року). Суд з врахуванням всіх обставин справи, позовних вимог та обставин викладених у позовній заяві, а також обставин наведених у відзивах та інших заявах по суті позову відповідача, вважає, що висновок суду достатньо обгрунтований та мотивований для ухвалення законного та обгрунтованого рішення у справі відповідно до вимог статей 263,265 ЦПК України. Таким чином, так як позивачами та їх представником в судовому засіданні доведені ті обставини, на які позивачі посилаються як на підставу своїх вимог, то позовні вимоги підлягають задоволенню у повному обсязі. Інші докази, які досліджувалися судом, а також доводи відповідача та його представника, встановлених судом обставин та фактів, на підставі яких суд прийшов до висновку про задоволення позову, не спростовують. Щодо розподілу судових витрат. Згідно статей 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Від сплати судового збору при зверненні з позовом до суду позивачі звільнені відповідно до п.п. 2, п. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір". Відповідно до ч. 6 ст. 141 ЦПК України, якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Відповідно до п.п. 5 п. 1 ст. 2 Закону України "Про судовий збір" за подання до суду позовної заяви про відшкодування моральної шкоди сплачується судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1 прожиткового мінімуму для працездатних осіб. Таким чином, з врахуванням ціни позову у 400000 гривень, з відповідача ОСОБА_3 необхідно стягнути до державного бюджету України 6000 гривень судового збору. Позивачами заявлено вимогу про стягнення судових витрат на оплату правничої допомоги по 15000 гривень на кожного. На підтвердження витрат по оплаті правничої допомоги надано: копію витягу з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17.02.2021 року між адвокатським об`єднанням "Автопоміч Україна" та ОСОБА_2 ; копію замовлення на надання професійної правничої допомоги № 1 від 18.02.2021 року до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17.02.2021 року між адвокатським об`єднанням "Автопоміч Україна" та ОСОБА_2 , відповідно до якого вартість однієї нормо-години правничої допомоги встановлено у розмірі 3000 гривень; копію витягу з договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17.02.2021 року між адвокатським об`єднанням "Автопоміч Україна" та ОСОБА_1 ; копію замовлення на надання професійної правничої допомоги № 1 від 18.02.2021 року до договору про надання професійної правничої (правової) допомоги від 17.02.2021 року між адвокатським об`єднанням "Автопоміч Україна" та ОСОБА_1 , відповідно до якого вартість однієї нормо-години правничої допомоги встановлено у розмірі 3000 гривень; копію детального опису виконаних робіт (наданих послуг) від 01.12.2021 року, відповідно до якого виконані роботи: 1. Консультація клієнта щодо порядку, строків та можливих наслідків подання позовної заяви про відшкодування шкоди - 1 година, всього 3000 гривень. 2. Підготовчі дії спрямовані на позовної заяви в суд, які складаються з: 1). з`ясування чи мали місце обставини (факти), про які вказую клієнт, та якими доказами вони підтверджуються; 2) з`ясування чи є інші фактичні дані, які мають значення для з`ясування справи, та докази на їх підтвердження; 3. визначення правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин; 4) визначення правової норми, яка підлягає застосуванню до спірних правовідносин з врахуванням висновків щодо застосування відповідних норм права, які викладені у постановах ВС; 5) аналіз судової практики; 6) подання адвокатських запитів про витребування доказів - 3 години, всього 12000 гривень. 3. Підготовка та подання позовної заяви в суд, що складається з: 1)визначення підсудності розгляду позовної заяви; 2) визначення складу учасників судового процесу; 3) розрахунок ціни позову та складення обґрунтованого розрахунку сум, що стягуються; 4) складання розрахунку судових витрат, які були понесені; 5) написання позовної заяви з обґрунтуванням позовних вимог та доказів, що їх підтверджують; 6) копіювання та додавання до позовної заяви копій всіх документів та доказів на підтвердження позовних вимог; 7) копіювання позовної заяви та всіх документів, що до неї додаються, відповідно до кількості відповідачів і третіх осіб; 8) надсилання засобами поштового зв`язку позовної заяви з доданими документами в суд - 5 годин, всього 15000 гривень, а всього 10 годин вартістю 30000 гривень. В судовому засіданні адвокат Лисий О.В., який представляв інтереси позивачів у судових засіданнях пояснив, що він та інші адвокати адвокатського об`єднання "Автопоміч Україна", представляли інтереси позивачів (потерпілих) ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000157 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України та у цивільних справах № 149/1640/21 та № 149/1635/21 за позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення з Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_2 та ОСОБА_1 страхового відшкодування, як грошової компенсації за моральну шкоду, спричинену смертю сина ОСОБА_4 . Послуги з надання правничої допомоги у даних справах адвокатському об`єднанню "Автопоміч Україна" вже повністю оплачені. Представник відповідача адвокат Поворознюк Б.М. звернувся з клопотанням про зменшення розміру витрат на професійну правничу допомогу, так як сума такої допомоги у розмірі 30000 гривень є завищеною та явно неспівмірною із обсягом надаваної правової допомоги, витраченим адвокатом часом на її надання, складністю справи. Просить суд відмовити у стягненні з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, а у разі, якщо суд прийде до переконання про наявність підстав для її стягнення, то у відповідності до ч. 5 ст. 137 ЦПК України, зменшити її розмір. Відповідно до ч. 3 ст. 133 ЦПК України, до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду. Відповідно до статті 137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат (ч. 2). Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч.3). Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи (ч.4). У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (ч.5). Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (ч.6). Суд з врахуванням вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК України прийшов до висновку, що заявлений розмір витрат на правничу допомогу адвоката в суді першої інстанції (який підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача) є завищеним та неспівмірним з обсягом наданих послуг адвоката. Розмір таких витрат має бути зменшено та відшкодовано у сумі 10000 гривень. При цьому суд врахував, що адвокатами адвокатського об`єднання "Автопоміч Україна" вже представлялися інтереси позивачів (потерпілих) ОСОБА_2 , ОСОБА_1 у кримінальному провадженні № 0000157 по обвинуваченню ОСОБА_3 за ч. 2 ст. 286 КК України та у цивільних справах № 149/1640/21 та № 149/1635/21 за позовами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення з Акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_2 т та ОСОБА_1 страхового відшкодування, як грошової компенсацію за моральну шкоду, спричинену смертю сина ОСОБА_4 . Послуги з надання правничої допомоги у даних справах адвокатському об`єднанню "Автопоміч Україна" повністю оплачені. Адвокатами адвокатського об`єднання "Автопоміч Україна" в межах вказаних вище справ вже була отримані майже вся необхідна інформація, з`ясовані обставини, факти та відповідні їм правовідносини, зібрані докази, які необхідні для підготовки, виготовлення та подання даної позовної заяви до суду. Наданий суду перелік правових послуг є явно завищеним і не відповідає дійсності. Фактично адвокатами було лише складено позовну заяву, яка по суті є нескладною і ґрунтується на давно сформованих та усталених правових висновках касаційних судів. На підставі викладеного, керуючись статтями 1-12,76-81,133-142,258-259,263-268,353-354 ЦПК України,- ВИРІШИВ:

Позовні вимоги задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 200000 гривень моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 200000 гривень моральної шкоди завданої смертю сина внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати на оплату професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 5000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 судові витрати на оплату професійної правничої (правової) допомоги у розмірі 5000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_3 до державного бюджету України 6000 гривень судового збору.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_2 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_2 ;

позивачка: ОСОБА_1 , місце проживання - АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_3 ;

відповідач: ОСОБА_3 , місце проживання - АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_4 ;

третя особа: Державне підприємство "Вінницьке лісове господарство", місце знаходження - вул. Максимовича, 43, м. Вінниця, 21036, ЄДРПОУ - 33315831.

Суддя Валерій ВЕРГЕЛЕС