ФАСТІВСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД
________________________________________________________________________________
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року Фастівський міськрайонний суд Київської області

в складі:

головуючого судді: Осаулової Н.А.,

за участю секретаря: Гапонової А.В.,

позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Фастів в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру стягнення аліментів, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з даним позовом, в якому просив суд: зменшити розмір аліментів, що підлягають стягненню з нього на користь ОСОБА_3 на підставі рішення Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2013 року, у справі № 2/381/527/13, на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частини всіх видій його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Позов мотивував тим, що вони з відповідачкою перебували у зареєстрованому шлюбі. Під час перебування у шлюбі у них ІНФОРМАЦІЯ_1 народилася донька ОСОБА_2 .

Рішенням Фастівського міськрайонного суду Київської області від 03 квітня 2013 року, з нього на користь ОСОБА_3 стягнуто аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 28.02.2013 року.

Позивач зазначає, що з нього також стягуються аліменти на утримання малолітнього сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2014 року.

Таким чином, з нього стягуються аліменти на утримання двох дітей, що в загальному розмірі складає 1/2 частину його доходів.

Посилається на те, що в серпні 2021 року він втратив роботу і по даний час не працевлаштований. В умовах воєнного стану в Україні працевлаштуватися взагалі неможливо. Окрім того, в нього є кредитні зобов`язання перед АТ «Перший Український міжнародний банк». З часу втрати роботи та припинення виплат по безробіттю його матеріальне становище погіршилося в гіршу сторону, він взагалі лишився джерела доходу. Окрім того, вказав на те, що він проживає з батьками які є пенсіонерами, а мати також є інвалідом, і тому він має дбати про них. Тому, змушений звернутися до суду з даним позовом.

25 жовтня 2022 року у даній справі відкрито спрощене позовне провадження та призначено справу до судового засідання.

Позивач в судовому засіданні позов підтримав з підстав викладених в ньому.

Представник відповідача в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, з підстав викладених відповідачкою в письмових поясненнях, поданих до суду 11 листопада 2022 року.

Суд, у порядку спрощеного позовного провадження, з`ясувавши думку позивача та представника відповідача, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.

Судом встановлено, 03 квітня 2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було ухвалено рішення, яким стягнуто з ОСОБА_1 , на користь ОСОБА_3 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 усіх видів заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, до досягнення дитиною повноліття, щомісячно, починаючи з 28.02.2013 року.

На підставі вказаного рішення, 03 квітня 2013 року Фастівським міськрайонним судом Київської області було видано виконавчий лист № 2/381/527/13.

Окрім того, на підставі рішення Козятинського міськрайонного суду Київської області від 18 березня 2014 року, було видано виконавчий лист № 133/698/14-ц, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_7 аліментів на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, до повноліття дитини, але не менше ніж 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 28 лютого 2014 року.

У частині першій статті 3 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року (далі - Конвенція) визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Частинами першою та другою статті 27 Конвенції встановлено, що держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до частини другої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку (стаття 8 Закону України «Про охорону дитинства»).

Згідно зі статтею 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до статей 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Згідно з положеннями статті 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частина третя статті 181 СК України визначає, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 2 ст.182 СК України встановлено, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Частиною першої статті 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» судам роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст статей 181, 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів один із батьків дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища платника аліментів може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

В постановах Верховного Суду від 03 червня 2020 року у справі № 760/9783/18-ц (провадження № 61-9460св20), від 16 вересня 2020 року у справі № 565/2071/19 (провадження № 61-9460св20) та від 28 травня 2021 року у справі № 715/2073/20 (провадження № 61-1031св21) вказано, що батьки не мають компенсувати зменшення розміру аліментів за рахунок збільшення утримання однієї дитини порівняно з іншими. Зміна сімейного стану позивача, а саме народження дитини в іншому шлюбі, не є безумовною підставою для зміни розміру аліментів.

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач посилається на те, що в серпні 2021 року він втратив роботу і по даний час не працевлаштований, має кредитні зобов`язання, та проживає разом з батьками які є пенсіонерами, а мати також є інвалідом, яким повинен допомагали, а стягнення з нього на утримання двох дітей в загальному розмірі складає 1/2 частину його доходів.

Так, судом встановлено, що позивач з 06 серпня 2021 року є безробітним (а.с. 10-13).

В період часу з вересня 2021 року по квітень 2022 рік, включно, позивач перебував на обліку в Козятинській міськрайонній філії Вінницького обласного Державного центру зайнятості та отримував допомогу по безробіттю, загальна сума якої склала 41137.03 грн., та з позивача за період з січня 2022 року по квітень 2022 рік, включно, було вирахувано аліменти на загальну суму 8487,33 грн. (а.с. 14).

Згідно Довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб від 31 травня 2022 року за № 4-129, позивач прозиває за адресою: АДРЕСА_1 разом із батьком ОСОБА_9 та матір`ю ОСОБА_10 , остання згідно довідки до акту огляду МСЕК № 018220 є інвалідом загального захворювання 3 групи до 1 березня 2024 року (а.с. 15,16).

Окрім того, як вбачається із Постанови про звернення стягнення на заробітну плату , пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 19 серпня 2021 року, з позивача на користь АТ «Перший Український міжнародний банк» стягнуто заборгованість за виконавчим написом № 2560 від 28 січня 2021 року у розмірі 18135,54 грн..

Відповідно до частини третьої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частини перша та друга статті 77 ЦПК України).

Відповідно до частини другої статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі статтею 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною першою статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд вважає, що не є істотними та достатніми посилання позивача, для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, на існування у нього кредитних зобов`язань, проживання з батьками пенсіонерами, а також стягнення з позивача аліментів на утриманні іншої дитини.

Більш того, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів посилання позивача на відсутність в останнього роботи, оскільки позивач знаходиться в працездатному віці, а тому повинен відшукати можливість заробітку для належного забезпечення доньки всім необхідним.

При цьому суд враховує, що розмір аліментів, які стягуються з відповідача за рішенням суду від 03 квітня 2013 року, в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, є необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Враховуючи обставини, що наводить позивач в обґрунтування та на підтвердження заявлених вимог, в розумінні вищезазначених норм матеріального закону (ст. 192 СК України), на думку суду, не є істотними та достатніми для зменшення визначеного за рішенням суду розміру аліментів, а тому розмір стягуваних аліментів за рішенням не є завищеним та відповідає розміру, передбаченому нормами діючого Сімейного кодексу України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене, суд не вбачає підстав для задоволення вимог ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів, а тому відмовляє в задоволенні позову.

Враховуючи норми ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покласти на позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст. 51 Конституцією України, ст.ст. 12, 13, 76-78, 80, 81, 89, 141, 258, 259, 265, 273, 279, 354 ЦПК України, ст. ст. 141, 150, 180-182, 192 Сімейного кодексу України, Законом України «Про охорону дитинства», Конвенцією Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, суд -

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру стягнення аліментів - залишити без задоволення.

Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду відповідно до статей 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі оголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , ідентифікаційний номер невідомо, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_2 .

Суддя: Н.А.Осаулова

Повний текст рішення виготовлено 21.11.2022 р.