Житомирський апеляційний суд
Справа №285/5070/20 Головуючий у 1-й інст. Мозговий В. Б.
Категорія 8 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Коломієць О.С., Талько О.Б.,

за участі секретаря судового засідання Кравчук Л.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №285/5070/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Новоград-Волинська міська рада Житомирської області, про виділення частки в натурі з спільної часткової власності

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Новоград-Волинська міська рада Житомирської області, про поділ майна в натурі та встановлення сервітуту,

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року, яке ухвалене під головуванням судді Мозгового В.Б. у м.Новоград-Волинському,

в с т а н о в и в:

У грудні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з первісним позовом до ОСОБА_2 . Просив припинити право спільної часткової власності ОСОБА_2 та його ( ОСОБА_1 ) на відгодівельний комплекс загальною площею 5 356,5 кв.м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , виділивши у власність ОСОБА_2 у натурі: пункт технічного обслуговування (літери З1,З2) площею 77 кв.м, кормоцех та кормосховище (літери Ж,Ж1,Ж2,Ж3) площею 550,10 кв.м, котельню (літери В,в,в1) площею 162,90 кв.м, свинарник по утриманню свиней (літера Б1) площею 135,10 кв.м, свинарник відгодівлі (літера Е5) площею 1 066,40 кв.м, тобто приміщення загальною площею 1 991,50 кв.м; виділивши йому ( ОСОБА_1 в натурі: свинарник №3 (літера Е2) площею 801,90 кв.м, свинарник №4 (літера Е3) площею 1 046,80 кв.м, санветпропускник (літера А) площею 265 кв.м, ветпункт і санбойню (літера 3) площею 110,50 кв.м, вантажно-розвантажувальну рампу (літера К,К1) площею 76,10 кв.м, свинарник по дорощуванню свиней (літера Е4) площею 1 064,70 кв.м, тобто приміщення загальною площею 3 365 кв.м. Стягнути з нього ( ОСОБА_1 ) на користь ОСОБА_2 компенсацію за перевищення ідеальної частки у нежитлових приміщеннях в сумі 450 901,50 грн.

Свій первісний позов обґрунтовував тим, що 11 липня 2012 року в рівних частках вони з відповідачем купили вищевказаний відгодівельний комплекс, тобто набули нерухоме нежитлове майно у спільну часткову власність. Наразі між ними відсутня згода щодо визначення порядку володіння, користування та розпорядження відгодівельним комплексом, який по факту поділений ними на два окремих комплекси з автономними входами, під`їздами та комунікаціями, але договір про виділ у натурі частки з нерухомого спільного майна укласти неможливо, оскільки відповідач на це не погоджується. Так. між ними 17 жовтня 2012 року був укладений нотаріально посвідчений договір про поділ часток комплексу в натурі та припинення права спільної часткової власності, за умовами якого йому було виділено в натурі свинарники №№3,4, санветпропускник, ветпункт і санбойню, вантажно-розвантажувальну рампу та свинарник по дорощування свиней, а решта приміщень була виділена ОСОБА_2 , тобто відповідачу. Проте, договором від 08 вересня 2015 року, посвідченим у нотаріальному порядку, вищевказаний договір про поділ часток комплексу в натурі та припинення права спільної часткової власності розірваний і всі об`єкти нерухомого майна відгодівельного комплексу знову стали спільною частковою власністю його та відповідача. На його земельній ділянці площею 1,961 га з кадастровим номером :01:000:0403 розміщені свинарники №№3,4, санветпропускник, ветпункт і санбойня, вантажно-розвантажувальна рампа та свинарник по дорощування свиней, а на іншій земельній ділянці, яка на праві власності належить ОСОБА_2 , розміщені пункт технічного обслуговування, кормоцех та кормосховище, котельня, свинарники по утриманню свиней та відгодівлі. При поділі відгодівельного комплексу в натурі наполягає на виділі йому в натурі приміщень, що знаходяться на його земельній ділянці, а відповідачу приміщень, які знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_2 . Оскільки більша частина приміщень знаходиться на його ( ОСОБА_1 ) земельній ділянці, то йому належить видіти більшу частину комплексу у власність. За висновком суб`єкта оціночної діяльності від 10 грудня 2020 року ринкова вартість відгодівельного комплексу становить 3 420 949 грн. Вартість приміщень, які знаходяться на його ( ОСОБА_1 ) земельній ділянці, становить 2 161 376 грн, а вартість приміщень, які знаходяться на земельній ділянці ОСОБА_2 , складає 1 259 573 грн. Отже, розмір компенсації дорівнює 450 901,50 грн (2 161 376 (3 420 949:2)).

У січні 2021 року ОСОБА_2 через представника адвоката Янчука М.О. пред`явив зустрічний позов до ОСОБА_1 . Просив поділити між ним ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 в натурі спірний відгодівельний комплекс, виділивши йому ( ОСОБА_2 ) 1/2 частину цього комплексу, а саме: пункт технічного обслуговування, кормоцех та кормосховище, свинарник по утриманню свиней, котельню, свинарник відгодівлі та свинарник до дорощуванню свиней, а ОСОБА_1 виділити в натурі 1/2 частину цього комплексу, а саме: свинарники №№3,4, санветпропускник, ветпункт і санбойню, вантажно-розвантажувальну рампу, припинивши право спільної часткової власності. У разі відступлення від рівності часток у праві спільної часткової власності при поділі майна в натурі вирішити питання про компенсацію вартості частки майна. Встановити постійний та безоплатний сервітут частини земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0403 для здійснення вільного доступу та обслуговування свинарника по дорощуванню свиней.

В обґрунтування зустрічного позову посилався на те, що він ( ОСОБА_2 ) та ОСОБА_1 є власниками (на праві спільної часткової власності по 1/2 частині кожний) відгодівельного комплексу. Комплекс складається із основних (свинарники) та допоміжних будівель, які використовуються для вирощування/розведення свійської птиці. Крім того, кожний із них є власником земельної ділянки. Він ( ОСОБА_2 ) власник земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0400 площею 2 га, а ОСОБА_1 - власник земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0403 площею 1,961 га. На цих земельних ділянках розміщений спірний майновий комплекс. На його ( ОСОБА_2 ) земельній ділянці розміщено одне основне приміщення (свинарник Е5), а на земельній ділянці ОСОБА_1 розміщено три основних приміщення (свинарники Е2,Е3,Е4), при цьому свинарник Е4 знаходиться у безпосередній близькості (1м) від його ( ОСОБА_2 ) земельної ділянки. Конструктивні елементи майнового комплексу збудовані таким чином, що кожній із сторін може бути виділені відокремлені частини, як основних, так і допоміжних будівель. Відповідно майновий комплекс слід поділити таким чином, щоб сторонам було виділено у власність відокремлені частини спірного майнового комплексу, які б відповідали розміру їх часток у праві спільної часткової власності (як основних, так і допоміжних будівель). Незважаючи на те, що фактичний поділ відбувся, але спір між сторонами не вирішений та існує потреба у його вирішенні саме судом. Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, то з урахуванням конкретних обставин такий поділ (виділ) можна провести з несуттєвим відступленням від розміру ідеальних часток і присудження грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Визначальним для виділу частки або поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є не порядок користування майном, а розмір часток співвласників та технічна можливість виділу частки або поділу майна відповідно до часток співвласників. Оскільки учасники спільної часткової власності мають рівні права щодо спільного майна пропорційно своїй частці в ньому, то, здійснюючи поділ майна в натурі (виділ частки), суд повинен передати співвласнику частину нерухомого майна, яка відповідає розміру й вартості його частки, якщо це можливо, без завдання неспівмірної шкоди призначенню майна. Враховуючи характер даного спору, цільове призначення спірного майнового комплексу, майновий комплекс повинен бути поділений з максимальним дотриманням принципу рівності часток (як щодо основних приміщень свинарників, та і до допоміжних приміщень). Оскільки свинарник по дорощуванню свиней розташований за земельній ділянці ОСОБА_1 , але впритул наближений до його ( ОСОБА_2 ) земельної ділянки, то є необхідність у встановленні постійного безоплатного земельного сервітуту, який передбачає право сторони користуватися частиною (незначною) чужої земельної ділянки з кадастровим номером :01:000:0403.

Ухвалою Новоград-Волинського міськрайонного суду від 16 січня 2021 року зустрічна позовна заява прийнята до сумісного розгляду з первісною позовною заявою.

Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року первісний та зустрічний позови задоволені частково. Виділено в натурі у особисту власність ОСОБА_1 1/2 частину відгодівельного комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з наступного майна: свинарник №3 (Е2), площею 801,90 кв.м, вартістю 1 328 093 грн; свинарник №4 (Е3), площею 1046,80 кв.м, вартістю 1 326 266 грн; санветпропускник (А), площею 265 кв.м, вартістю 780 884 грн; пункт технічного обслуговування (З1, З2), площею 77 кв.м вартістю 96 083 грн., а всього 2 190,70 кв.м, загальною вартістю 3 531 326 грн, що відповідає другому варіанту поділу відгодівельного комплексу згідно з висновком експерта від 02 серпня 2021 року №318/08-2021 (жовтий колір). Виділено в натурі у особисту власність ОСОБА_2 1/2 частину відгодівельного комплексу, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , яка складається з наступного майна: кормосховище АДРЕСА_2 , площею 172,40 кв.м, вартістю 274 131 грн; свинарник по утриманню свиней (Б1), площею 135,10 кв.м, вартістю 99 805 грн; котельню (В, в1, в), площею 162,90 кв.м, вартістю 465 103 грн; свинарник по дорощуванню свиней (Е4), площею 1 064,70 кв.м, вартістю 1 326 266 грн; свинарник відгодівлі (Е5), площею 1 066,50 грн, вартістю 1 326 969 грн, а всього 2 601,50 кв.м, загальною вартістю 3 492 276 грн, що відповідає другому варіанту поділу відгодівельного комплексу, згідно з висновком експерта від 02 серпня 2021 року №318/08-2021 (зелений колір). Припинено за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 право спільної часткової власності на відгодівельний комплекс. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошову компенсацію у сумі 19 526 грн. У задоволенні позовних вимог щодо встановлення сервітуту відмовлено.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове про задоволення позовів в частині поділу спірного майна з урахуванням права власності на земельні ділянки, тобто за третім варіантом, запропонованим експертом.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що сторони придбали відгодівельний комплекс у рівних частках, при цьому права власності на земельну ділянку покупці не набували. У подальшому шляхом приватизації ОСОБА_1 набув право власності на земельну ділянку площею 1,961 га з кадастровим номером :01:000:0403, а ОСОБА_2 на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:0400. Предметом договору від 17 жовтня 2012 року був поділ майнового комплексу, розташованого на земельній ділянці, що перебувала у володінні сторін на праві користування. На час укладення договору від 08 вересня 2015 року про розірвання договору від 17 жовтня 2012 року земельна ділянка перебувала в приватній власності сторін. Оскільки при купівлі майнового комплексу земля предметом цього договору не була, то договір про розірвання договору від 17 жовтня 2012 року не може змінити правовий статус земельної ділянки. За таких обставин, висновок суду про те, що після розірвання договору про поділ часток комплексу в натурі, до кожної сторони, в межах належних їм часток, перейшли права на земельну ділянку, на якій розташований комплекс будівель та частину земельної ділянки, яка необхідна для його обслуговування, є безпідставним. Сторони мали на меті лише спільне використання будівель, для чого немає необхідності зміни права власності на земельну ділянку. Крім того, волевиявлення щодо припинення права приватної власності на землю співвласники майнового комплексу не висловлювали. На переконання скаржника, суд, за таких обставин, мав зробити висновок про те, що угоду про передачу належних сторонам земельних ділянок в спільну часткову власність вони не укладали і такого наміру не мали, а тому передбачені законом наслідки укладання такої угоди застосовуватися не можуть. Також, передаючи у власність ОСОБА_2 будівлю, яка знаходиться на належній йому земельній ділянці, суд порушив положення ст.41 Конституції України та ст.321 ЦК України, які передбачають, що право власності є непорушним. Разом із тим, ухвалюючи рішення та передаючи у власність ОСОБА_2 будівлю, що знаходиться на його земельній ділянці, суд фактично позбавив його частини цієї ділянки та вийшов за межі позовних вимог. Окрім того, суд на власний розсуд обрав варіант поділу, який жодною стороною не пропонувався. При цьому не передбачив земельного сервітуту. Суд позбавив його частини земельної ділянки без будь-якої компенсації. Також 17 жовтня 2012 року вже укладалася угода про поділ майнового комплексу в натурі, за умовами якої йому були виділені свинарники №№3,4 та свинарник по дорощуванню свиней, а свинарник відгодівлі був виділений ОСОБА_2 разом із іншими будівлями. У подальшому земельні ділянки під цими будівлями були ними приватизовані та наразі перебувають у приватній власності, а тому при повторному поділі цілком логічним було б виділити сторонам ті самі будівлі, що їм належали до розірвання договору, оскільки при такому варіанті не порушується право власності на земельні ділянки. Витрати, які понесені іншою стороною на поліпшення цих будівель, можливо було б відшкодувати за рахунок компенсації. При цьому суд виділив раніше належну йому будівлю свинарника по дорощуванню свиней іншій стороні, не врахувавши, що передача будівлі без зміни права власності на земельну ділянку іншій особі неможлива, тим самим незаконно позбавив його значної частки належної йому власності. Не може бути застосована до спірних правовідносин правова позиція, висловлена в ухвалі Великою Палатою Верховного Суду від 18 грудня 2019 року в справі №263/6022/16-ц, оскільки правовідносини не є подібними.

ОСОБА_2 через представника адвоката Янчука М.О. подав відзив на апеляційну скаргу. Просить у задоволенні апеляційної скарги відмовити. Зокрема посилається на те, що у даному випадку частки сторін є рівними та вельми значними. Припинення права на частку однієї із сторін без згоди цієї сторони завдасть шкоди будь-кому із співвласників. Згідно з правовою позицією Верховного Суду діє принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній споруд, принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на відповідні житловий будинок, будівлю чи споруду. Виділ часток нерухомого майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Суд першої інстанції передав співвласникам частини нерухомого майна, які відповідають їх розміру й вартості часток, без завдання неспівмірної шкоди призначенню майна.

Новоград-Волинська міська рада відзиву на апеляційну скаргу не подала. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 та його представник адвокат Кочетов Л.Г. апеляційну скаргу підтримали та просять її задовольнити, рішення суду в частині поділу спірного майна скасувати, оскільки поділ не враховує права власності сторін на земельні ділянки та поділити за третім варіантом висновку експерта. Одночасно з цим, вважають, що справа розглянута з порушенням правил юрисдикції загальних судів. Наполягають на тому, що спір є господарським, враховуючи, що сторони є суб`єктами підприємницької діяльності та використовують спірний майновий комплекс для ведення господарської діяльності.

ОСОБА_2 та його представник адвокат Янчук М.О. заперечили задоволення апеляційної скарги. Просять рішення суду першої інстанції залишити без змін. Переконані у тому, що справа не може розглядатися на правилами господарського судочинства, оскільки позови спрямовані на захист цивільного права, а тому дана справа підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства. Крім того, самі дійти згоди щодо поділу майнового комплексу в натурі сторони не можуть. Суд вирішив спір по суті та виконав завдання цивільного судочинства.

Представник третьої особи Новоград-Волинської міської ради до суду не з`явився. Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Клопотань про відкладення розгляду справи не надходило. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга не може бути задоволена з наступних підстав.

Із матеріалів справи вбачається та судом установлено, що 11 липня 2012 року між ОСОБА_3 (продавцем) та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 (покупцями) укладений договір купівлі-продажу відгодівельного комплексу, який посвідчений у нотаріальному порядку (а.с.11-13 т.1). За умовами цього договору, продавець передає у власність покупцям у рівних частинах відгодівельний комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , а покупці приймають в рівних частинах вищевказаний комплекс і сплачують за нього обумовлену грошову суму. У договорі також прописано, що відгодівельний комплекс знаходиться на земельній ділянці площею 5,600 га з кадастровим номером :01:000:0388.

Розпорядженням сільського голови Майстрівської сільської ради Новоград-Волинського району Житомирської області від 17 лютого 2016 року №15 «Про перейменування вулиць в населених пунктах сільської ради» вулицю Калініна перейменовано на вулицю Травневу (а.с.28 т.1).

На підставі вищевказаного договору купівлі-продажу від 11 липня 2012 року за ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстровано 30 липня 2012 року право власності у відгодівельному комплексі по 1/2 частки за кожним (а.с.15,21 т.2). Тобто, у 2012 році ОСОБА_1 та ОСОБА_2 набули права власності на відгодівельний комплекс по 1/2 ід. частки кожний та при укладення договору купівлі- продажу діяли як фізичні особи (фізичні особи набули право спільної часткової власності по 1/2 ід. частки кожний).

17 жовтня 2012 року між фізичними особами ОСОБА_2 та ОСОБА_1 був укладений договір про поділ часток комплексу в натурі та припинення права спільної часткової власності, який був посвідчений у нотаріальному порядку (а.с.43-44 т.2). Так, за умовами цього договору ОСОБА_2 переходило у рахунок 1/2 частки в натурі наступні приміщення у відгодівельному комплексі: свинарник по утриманню свиней Б; свинарник відгодівлі Е5; котельня В,в,в1; кормоцех та кормосховище Ж,Ж1, Ж2,Ж3; пункти технічного обслуговування З1,З2 , а ОСОБА_1 переходило у рахунок його 1/2 частки в натурі наступні приміщення у відгодівельному комплексі: санветпропускник А; свинарники Е2,Е3, свинарник по дорощуванню свиней Е4; ветпункт і санбойня З, вантажно-розвантажувальна рампа К,К1. Також у цьому договорі було прописано, що його укладення припиняє право спільної часткової власності на відгодівельний комплекс.

04 жовтня 2013 року фізичній особі ОСОБА_1 було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 1,961 га з кадастровим номером :01:000:0403 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, сільська рада Майстрівська (а.с.33,35 т.1, 197-199 т.2).

04 жовтня 2013 року фізичній особі ОСОБА_2 було видано свідоцтво про право власності на земельну ділянку площею 2 га з кадастровим номером :01:000:0400 із цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства, яка знаходиться на адресою: Житомирська область, Новоград-Волинський район, сільська рада Майстрівська (а.с.151-154 т.2).

08 вересня 2015 року фізичні особи ОСОБА_2 та ОСОБА_1 уклали договір про розірвання договору про поділ часток комплексу в натурі та припинення права спільної часткової власності, який посвідчений у нотаріальному порядку (а.с.22-23 т.1). У пункті 1 цього договору його сторони дійшли згоди відносно того, що договір про поділ часток комплексу в натурі та припинення права спільної часткової власності від 17 жовтня 2012 року, за яким вони поділили частки в відгодівельному комплексі в натурі, вони розривають, тим самим відновлюючи в рівних частках за кожним із них право спільної часткової власності на відгодівельний комплекс, який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.22-24 т.1).

Отже, договором купівлі-продажу від 11 липня 2012 року передбачена спільна часткова власність покупців, тобто сторін, у відгодівельному комплексі. Власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю (слідує зі змісту частини четвертої ст.355 ЦК України та частини першої ст.356 ЦК України). Сторонам на праві спільної часткової власності належить відгодівельний комплекс та ідеальна частка кожного із них становить Ѕ частину, оскільки їх частки за умовами вищевказаного договору купівлі-продажу є рівними. Сторони не можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільної частковою власністю.

Разом із тим, сторони не заперечують тієї обставини, що наразі вони є співвласниками відгодівельного комплексу та кожному із них, як фізичній особі, належить на праві спільної часткової власності по 1/2 ід. частині у цьому майновому комплексі, який у добровільному порядку в натурі вони поділити не можуть.

За положеннями частини третьої ст.358 ЦК України кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.

Статтею 367 ЦК України, якою унормований поділ майна, що є у спільній частковій власності, передбачено, що майно, що є у спільній частковій власності, може бути поділене в натурі між співвласниками за домовленістю між ними. У разі поділу спільного майна між співвласниками право спільної часткової власності на нього припиняється. Договір про поділ нерухомого майна, що є у спільній частковій власності, укладається у письмовій формі і підлягає нотаріальному посвідченню.

За висновком експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 02 серпня 2021 року №318/08-2021 можливо технічно поділити в натурі відгодівельний комплекс та запропоновано три варіанта поділу між сторонами його в натурі (а.с.111-113 т.2).

Як убачається із вищевикладеного, поділ нерухомо майна, що перебуває у спільній частковій власності, є можливим, якщо кожній зі сторін буде виділено нерухоме майно, яке за розміром відповідає розміру часток співвласників у праві власності. Якщо поділ технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників, поділ можна провести зі зміною ідеальних часток і присудження грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилася. Визначальним для поділу нерухомого майна в натурі, яке перебуває у спільній частковій власності, є розмір часток співвласників та технічна можливість поділу майна відповідно до часток співвласників.

Сторони домовитися не можуть. Вони намагалися поділити у натурі набутий кожним із них в 1/2 ід.частці у власність майновий комплекс, але згодом такий договір про поділ нерухомого майна в натурі розірвали. Тобто спір існує, а тому саме на суд покладається виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спору між учасниками юридичного конфлікту, які виникли між ними у відносинах власності.

Із трьох варіантів поділу в натурі найбільш наближеним до розміру часток сторін у праві спільної часткової власності є варіант другий, який передбачає найменший відступ від ідеальних часток, який суд першої інстанції обґрунтовано обрав для вирішення спору. Перший варіант поділу в натурі передбачає ще більший відступ від рівності часток порівняно з другим варіантом та при цьому суттєво не змінює положення сторін, оскільки свинарник по дорощуванню свиней Е4 залишається у ОСОБА_2 . Скаржник наполягає на поділі відгодівельного комплексу за третім варіантом висновку експерта, за яким йому було б виділено із чотирьох основних приміщень - три (свинарник Е2, свинарник Е3 та свинарник по дорощуванню свиней Е4), а ОСОБА_2 при цьому залишалося б лише одне основне приміщення - свинарник відгодівлі Е5. Поділ майнового комплексу за третім варіантом передбачає суттєвий та найбільший відступ від ідеальних часток співвласників, чим істотно порушуються права іншого співвласника в праві спільної часткової власності ОСОБА_2 , який категорично заперечує проти такого поділу в натурі. Хоча другий варіант поділу передбачає відступ від Ѕ ід. частини, але цей варіант із запропонованих найменше відступає від рівності часток, ОСОБА_2 за відступ присуджена грошова компенсація, він з таким судовим рішенням погодився та апеляційної скарги не подавав.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що свинарник по дорощуванню свиней Е4 знаходиться на земельній ділянці ОСОБА_1 , а виділений при поділу майнового комплексу в натурі ОСОБА_2 не змінюють висновків суду першої інстанції з огляду на те, що визначальним при технічній можливості поділу є розмір часток співвласників, а не порядок користування майном. Окрім того, за варіантом, наближеним до варіанта третього експертного висновку, сторони вже ділили в натурі майновий комплекс, але такий договір згодом розірвали та повернулися до спільної часткової власності по 1/2 ідеальній частці кожному, а тому встановлювати аналогічний порядок поділу в судовому порядку сенсу немає.

Також, принцип єдності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований, знаходить прояв у правилах ст.120 ЗК України, ст.377 ЦК України, інших положеннях законодавства.

За положеннями частини першої та другої ст.377 ЦК України, у редакції на час укладення договору купівлі-продажу від 11 липня 2012 року, тобто виникнення у сторін права власності на відгодівельний комплекс, до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розташовані, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача). Розмір та кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з переходом права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є істотними умовами договору, який передбачає набуття права власності на ці об`єкти (крім багатоквартирних будинків).

Відповідно до норм частин першої, другої, четвертої та шостої ст.120 ЗК України, у редакції на час укладення договору купівлі-продажу від 11 липня 2012 року та виникнення у сторін права власності на відгодівельний комплекс, у разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, що перебувають у власності, користуванні іншої особи, припиняється право власності, право користування земельною ділянкою, на якій розташовані ці об`єкти. До особи, яка набула право власності на жилий будинок, будівлю або споруду, розміщені на земельній ділянці, що перебуває у власності іншої особи, переходить право власності на земельну ділянку або її частину, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення. Якщо жилий будинок, будівля або споруда розміщені на земельній ділянці, що перебуває у користуванні, то в разі набуття права власності на ці об`єкти до набувача переходить право користування земельною ділянкою, на якій вони розміщені, на тих самих умовах і в тому ж обсязі, що були у попереднього землекористувача. У разі набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду кількома особами право на земельну ділянку визначається пропорційно до часток осіб у праві власності жилого будинку, будівлі або споруди. Істотною умовою договору, який передбачає набуття права власності на житловий будинок, будівлю або споруду, є кадастровий номер земельної ділянки, право на яку переходить у зв`язку з набуттям права власності на ці об`єкти. Укладення договору, який передбачає набуття права власності на жилий будинок, будівлю або споруду, що пов`язане з переходом права на частину земельної ділянки, здійснюється після виділення цієї частини в окрему земельну ділянку та присвоєння їй окремого кадастрового номера.

Зазначені норми закріплюють загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований. За цими нормами визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від виділу в натурі на праві власності певного нерухомого майна (приміщення, споруди). Земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке на ній розташоване, а не навпаки.

Відмова у встановленні земельного сервітуту ОСОБА_2 не оскаржена.

Решта доводів апеляційної скарги спростовується вищевикладеним та додаткового правового обґрунтування не потребує. При цьому апеляційний суд ураховує, що як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більш того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Харвісаар проти Фінляндії»).

Відповідно до положень частини другої ст.377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених ст.ст.19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (частина перша ст.19 ЦПК України).

У справі, що переглядається, позовні вимоги фізичних осіб не стосуються укладення і виконання ними господарських договорів та правовідносини не мають ознак господарського діяльності, оскільки сторони просять поділити в натурі нерухоме майно, яке вони набули у власність по 1/2 ід. частки, як фізичні особи, тобто звернулися за захистом цивільного права. Враховуючи правовий статус сторін як фізичних осіб при укладенні договору купівлі-продажу відгодівельного комплексу, предмет позовних вимог за первісним та зустрічним позовами, а також зміст спірних правовідносин, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що суд першої інстанції обґрунтовано розглянув спір в порядку цивільного судочинства. Підстав для обов`язкового скасування рішення суду першої інстанції та відповідно закриття провадження у цивільній справі немає.

Суд апеляційної інстанції залишає рішення суду першої інстанції без змін відповідно до положень ст.375 ЦПК України, як таке, що ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374-375,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 22 листопада 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді:

Повний текст постанови складений 21 листопада 2022 року.