Провадження №22-ц/824/4781/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року у справі за позовом Бучанської районної державної адміністрації Київської області, яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до ОСОБА_1 , треті особи: Служба у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської області, Київський обласний центр соціально-психологічної реабілітації дітей "Отчий дім", про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У грудні 2019 року Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області звернулась до суду з позовом про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позову зазначила, що відповідач є матір`ю малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач та ОСОБА_3 перебували в зареєстрованому шлюбі, який було розірвано 25.11.2011, від шлюбу мають трьох спільних дітей, від виховання яких батько самоусунувся.

Позивач вказує, що на даний час малолітня дитина ОСОБА_2 перебуває в Київському обласному центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий дім» за направленням Служби у справах дітей та сім`ї Київської обласної державної адміністрації. ОСОБА_2 перебуває на обліку Служби у справах дітей та сім`ї Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області як дитина сім`ї, яка опинилась в складних життєвих обставинах.

16.04.2019 року під час проведення рейду було відвідано сім`ю ОСОБА_1 та виявлено, що малолітня дитина ОСОБА_2 залякана, має брудний вигляд, вся в подряпинах, на запитання, що вона їла, відповідь не отримано.

Позивач зазначає, що на ОСОБА_1 було складено протокол у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ст. 184 КУпАП.

На засіданні комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області 23.04.2019 року розглядалось питання щодо неналежного виконання батьківських обов`язків ОСОБА_1 та було прийнято рішення, з метою соціально-психологічної реабілітації дитини, тимчасово влаштувати малолітню ОСОБА_2 до центру соціально-психологічної реабілітації дітей.

Позивач стверджував, що мати ОСОБА_1 до Служби у справах дітей та сім`ї щодо повернення її малолітньої дитини ОСОБА_2 не зверталась.

Зі слів позивача відповідач не працює, неодноразово запрошувалась на засідання виконавчого комітету з питання неналежного виконання батьківських обов`язків, вихованням не займається, веде розгульний спосіб життя.

У зв`язку з вищевикладеним позивач просив суд: позбавити відповідача батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнути з відповідача на користь Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації дітей "Отчий дім" на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття.

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року позов задоволено; позбавлено ОСОБА_1 батьківських прав відносно малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ; стягнуто з ОСОБА_1 на користь Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації «Отчий дім» на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти у розмірі ј частини всіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення нею повноліття, починаючи з 18.12.2019 року, а також стягнуто на користь державного бюджету 1 536, 80 грн. судового збору.

Не погоджуючись із вказаним рішенням ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій зазначила, щооскаржуване рішення вважає незаконним та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просить апеляційний суд рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити.

19.07.2022 року на адресу Київського апеляційного суду від Служби у справах дітей Дмитрівської сільської ради Бучанського району Київської надійшли заперечення на апеляційну скаргу.

У судовому засіданні 08.09.2022 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з надходженням від апелянта клопотання про відкладення розгляду справи.

05.10.2022 року на електронну адресу Київського апеляційного суду від імені ОСОБА_1 надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.

Відповідно до положень ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг», електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. При цьому, відповідно до положень ч.1 та ч.2 ст. 6 цього Закону, для ідентифікації автора електронного документа може використовуватися електронний підпис. Накладанням електронного підпису завершується створення електронного документа.

Згідно ч.4 ст.18 Закону України «Про електронні довірчі послуги», кваліфікований електронний підпис має таку саму юридичну силу, як і власноручний підпис, та має презумпцію його відповідності власноручному підпису.

В даному випадку направлене клопотання не містить електронного цифрового підпису, а отже у суду відсутня можливість ідентифікувати заявника такого клопотання, а тому вищевказане клопотання не підлягає до задоволення.

17.10.2022 року до Київського апеляційного суду від служби у справах дітей Бучанської районної державної адміністрації Київської області надійшло клопотання про розгляд справи без участі представника служби.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бутизаконним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги та скасування оскаржуваного рішення.

Під час розгляду справи судом встановлено, що відповідач є матір`ю ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що вбачається зі свідоцтва про народження.

Відповідно до довідки про склад сім`ї або зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 681 від 23.11.2020 відповідач проживає та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , разом з нею проживають: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (син), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (донька), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (син).

Багатодітна родина перебуває на обліку Шпитьківської сільської ради, як сім`я зі складними життєвими обставинами, на обліку в Києво-Святошинському районному центрі соціальних служб сім`ї, дітей та молоді з 27.11.2014, на соціальному супроводі - з 10.12.2014 по 16.11.2015 та з 24.03.2016 по 30.05.2017, що підтверджується характеристикою-інформацією від 22.04.2019 № 310, наданою Шпитьківської сільською радою Києво-Святошинського району Київської області. Також у характеристиці-інформації вказано, що сім`я проживає в антисанітарних умовах, діти без належного догляду, часто пропускають заняття в школі, одягнені не по сезону, мати не любить ОСОБА_7 , дитина обділена у всьому, у дитини затримка психічного розвитку, мікросоціальна занедбаність, ситуативні протестні реакції, фонетико-фонематичне недорозвинення мовлення, лікарі написали рекомендації для усунення проблеми, але мати не виконує їх. Крім того, вказано, що сім`ї було надано допомогу: гуманітарну від спонсорів, проведено педадагогічні бесіди щодо виховання дітей, догляду за ними, щодо здорового способу життя, державну допомогу як одинокій матері, надано координати юристів для оформлення документів, діти були залучені до творчого гуртка, відвідували різні заходи, психологічну підтримку, залучалися суб`єкти соціальної роботи (дирекція і вчителі школи, депутати, головний лікар, благодійна організація). Проте, відповідач ніяких висновків не зробила.

Відповідно до актів обстеження житлових умов проживання сім`ї від 18.05.2018, 19.04.2019 та 11.03.2021, сім`я складається з п`яти чоловік, сім`я проживає в приватному будинку, житлові умови незадовільні, відповідач не працює, дитина, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , має неохайний вигляд. В акті від 11.03.2021 вказано, що в будинку, де проживає відповідач, антисанітарний стан, він потребує ремонту, на столі, де можуть навчатись діти, стоїть телевізор, у матері з дітьми немає контакту, не створено умов для утримання, виховання та розвитку дітей.

Відповідно до довідки від 16.01.2019, виданої Шпитьківською амбулаторією ЗПСМ, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться на «Д»-обліку з діагнозом «затримка психічного розвитку».

Відповідно до витягу з протоколу від 23.04.2019 № 8 засідання комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області було прийнято рішення про тимчасове відібрання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з метою соціально-психологічної реабілітації, від матері ОСОБА_1 .

Відповідно до характеристики від 21.11.2019 № 1877, виданої виконавчим комітетом Шпитьківської сільської ради Києво-Святошинського району Київської області, відповідач не працювала та не працює, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , знаходиться в центрі соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий дім» з червня 2019 по теперішній час.

В психологічній характеристиці ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виданої 11.11.2019 Київським обласним центром соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий дім», зазначено, що зі слів дитини відповідач ставилась до дочки байдуже, не займалась вихованням та доглядом, дитина побоюється зустрічей з матір`ю та батьком, боїться, що батьки заберуть її із закладу, де вона почувається себе впевнено та захищено.

Відповідно до довідки про невідвідування від 11.10.2019 № 916, виданої Київським обласним центром соціально-психологічної реабілітації дітей «Отчий дім», відповідач за час перебування доньки в центрі реабілітації з 04.06.2019 відвідувала її два рази: обидва рази дитина не пішла на контакт з матір`ю.

Відповідно до висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відносно малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від 15.11.2019 № 07-21/3413, виданого Києво-Святошинською районною державною адміністрацією, Комісія з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області за результатами розгляду справи вважає за доцільне позбавити батьківських прав відповідача. У висновку зазначено, що мати не зверталась щодо повернення ОСОБА_7 .

Згідно з довідок від 03.12.2020, виданих Комунальним некомерційним підприємством «Центральна районна лікарня Києво-Святошинської районної ради», відповідач за медичною допомогою до лікаря-психіатра та лікаря-нарколога КНП «ЦРЛ Києво-Святошинської районної ради» не зверталась.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив із того, що позивач свідомо ухиляється від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини, а заходи впливу на неї та соціальний супровід не дали ніяких результатів та не змінили її ставлення до материнства.

Колегія суддів апеляційного суду не може в повній мірі погодитись із таким висновком суду першої інстанції з огляду на наступне:

Відповідно до ч. 3 ст. 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Частиною 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (ч. 1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства»).

Статтею 9 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають окремо і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до частини першої статті 155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності.

Відповідно до ст. 164 ЦПК України, мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; засуджені за вчинення умисного кримінального правопорушення щодо дитини.

У пунктах 15, 16 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30 березня 2007 року № 3 (зі змінами) «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» судам роз`яснено, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, та ін.), що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Відповідно до частин четвертої - шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов`язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

За положеннями статті 166 СК України позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яке тягне за собою серйозні правові наслідки, як для батька (матері), так і для дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише, коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.

Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що питання сімейних відносин має ґрунтуватися на оцінці особистості заявника та його поведінці. Факт заперечення заявником проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (Hunt v. Ukraine, №31111/04, § 58, ЄСПЛ , від 07 грудня 2006 року).

Верховний Суд у постанові від 18 лютого 2021 року у справі № 645/920/19 зазначив, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтовна підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оціночний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин.

При вирішенні такої категорії спорів судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку.

Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків.

Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину вже несе в собі негативний вплив на свідомість дитини, та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.

Таким чином, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків.

Права батьків і дітей, які засновані на спорідненості, становлять основоположну складову сімейного життя, а заходи національних органів, спрямовані перешкодити реалізації цих прав, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

З урахуванням якнайкращих інтересів дитини, бажання відповідача брати участь у вихованні та спілкуванні з донькою та з огляду на відсутність виключних підстав для позбавлення відповідача батьківських прав, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції щодо наявності підстав для задоволення позову в цій частині.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду вважає за необхідне ухвалити рішення про відібрання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав з огляду на наступне:

Відповідно до частини першої статті 170 СК України суд може постановити рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них, не позбавляючи їх батьківських прав, у випадках, передбачених пунктами 2-5 частини першої статті 164 цього Кодексу, а також в інших випадках, якщо залишення дитини у них є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. У цьому разі дитина передається другому з батьків, бабі, дідові, іншим родичам - за їх бажанням або органові опіки та піклування.

Під час ухвалення рішення про відібрання дитини від батьків або одного з них без позбавлення їх батьківських прав суд бере до уваги інформацію про здійснення соціального супроводу сім`ї (особи) у разі здійснення такого супроводу.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови - по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України»).

Якщо рішення мотивується необхідністю захистити дитину від небезпеки, має бути доведено, що така небезпека справді існує. При ухваленні рішення про відібрання дитини від батьків може виникнути необхідність врахування низки чинників. Можливо, потрібно буде з`ясувати, наприклад, чи зазнаватиме дитина, якщо її залишать під опікою батьків, жорстокого поводження, чи страждатиме вона через відсутність піклування, через неповноцінне виховання та відсутність емоційної підтримки, або визначити, чи виправдовується встановлення державної опіки над дитиною станом її фізичного або психічного здоров`я. З іншого боку, той факт, що дитина може бути поміщена в середовище, більш сприятливе для її виховання, не виправдовує примусового відібрання її від батьків. Такий захід не можна також виправдовувати виключно посиланням на ненадійність ситуації, адже такі проблеми можна вирішити за допомогою менш радикальних засобів, не вдаючись до роз`єднання сім`ї, наприклад, забезпеченням цільової фінансової підтримки та соціальним консультуванням (пункт 50 рішення ЄСПЛ від 18 грудня 2008 року у справі "Савіни проти України).

Основні підстави для відібрання дитини зазначені у частині першій статті 164 СК України.

Інші випадки, коли дитина може бути відібрана від батьків, про які йдеться у вищенаведеній частині першій статті 170 СК України, охоплюють ситуації, коли залишення дитини у батьків є небезпечним для її життя, здоров`я і морального виховання. Така небезпека може випливати не лише з поведінки батьків, а й з їх особистих негативних звичок (демонстрація та заохочення у дитини розпусної поведінки). Для відібрання дитини від батьків достатня наявність ризику лише для життя, здоров`я або лише для морального виховання. Варто враховувати й ступінь небезпеки для кожної окремо взятої дитини, враховуючи її фізичний та психічний розвиток.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18 та у постанові № 308/12188/18 від 03 травня 2022 року.

Згідно зі статтею 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року зі змінами, схваленими резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21 грудня 1995 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради № 789-X11 від 27 лютого 1991 року, в усіх випадках щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини.

Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї.

Стаття 9 Конвенції про права дитини покладає на держави-учасниці обов`язок забезпечувати те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

З огляду на вищевказане, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку про наявність підстав для відібрання дитини від матері без позбавлення останньої батьківських прав, оскільки така міра відповідає найкращим інтересам дитини.

При цьому, колегія суддів апеляційного суду погоджується із висновком суду першої інстанції щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Київського обласного центру соціально-психологічної реабілітації «Отчий дім» на утримання малолітньої дитини ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліментів з огляду на наступне:

Статтею 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного та соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини.

Відповідно до ст.180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, як це передбачено ст.182 СК України.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Відповідно до ст.183 СК України, частка заробітку матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.

Частиною 3 ст.181 СК України визначено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Згідно з положеннями ч.2 та ч.3 ст.193 СК України, якщо батьки не беруть участі в утриманні дитини, влаштованої до державного або комунального закладу охорони здоров`я, навчального або іншого закладу, аліменти на дитину можуть бути стягнуті з них на загальних підставах, за рішенням суду аліменти можуть перераховуватися на особистий рахунок дитини у відділенні Державного ощадного банку України.

За змістом частини 1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

Відповідач є особою працездатного віку, законодавчо на неї покладено обов`язок забезпечення утримання та виховання власної дитини, у зв`язку з чим суд першої інстанції врахувавши вимоги ст.182 СК України дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з ОСОБА_1 аліментів на утримання її доньки ОСОБА_2 у розмірі 1/8 усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.12.2019 року.

Згідно положень ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Оскільки апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову та часткове задоволення апеляційної скарги, судові витрати потрібно покласти на відповідача. За таких умов, з ОСОБА_1 на користь Державного бюджету підлягає стягненню судовий збір у загальному розмірі 1 536, 80 грн.

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 25 жовтня 2021 року скасувати, ухвалити по справі нове судове рішення, яким позов задовольнити частково.

Відібрати малолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , від матері ОСОБА_1 без позбавлення батьківських прав останньої, та передати малолітню дитину ОСОБА_2 органові опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь органу опіки та піклування Бучанської районної державної адміністрації Київської області аліменти на утримання малолітньої ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/8 усіх видів заробітку, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 18.12.2019 року.

Стягнути з ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Державного бюджету судовий збір у розмірі 1 536 (одна тисяча п`ятсот тридцять шість) гривень 80 коп.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько