КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Головуючий у суді першої інстанції: Трусова Т. О.
Єдиний унікальний номер справи № 753/ 2159/21
Апеляційне провадження №22ц/824/8527/ 2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Мережко М.В.,

суддів - Савченка С.І., Ігнатченко Н.В.,

секретар - Олешко Л.Ю.

Розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду слоціальниго страхування України у місті Києві про зобов`язання здійснити перерахунок щомісячних стразових виплат та стягнення компенсації.

Заслухав доповідь судді апеляційного суду, дослідив матеріали справи, перевірив доводи апеляційної скарги,-

В с т а н о в и в :

У січні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у місті Києві (далі по тексту - Управління Фонду, відповідач) про зобов`язання здійснити перерахунок щомісячних страхових виплат та стягнення компенсації.

Позов обґрунтований, тим що 01 березня 1984 року позивач отримав трудове каліцтво, внаслідок якого став інвалідом 1-ї групи безстроково з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, 100 % втратою професійної працездатності, втратою контролю над функціями тазових органів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року стягнуто з роботодавця ВАТ «Трест Київміськбуд-6» на користь позивача безстроково щомісячні виплати по компенсації витрат на звичайний догляд у сумі 26,60 грн/міс., що відповідало на той час 1,5 неоподаткованого мінімуму; сторонній догляд - 118 грн/міс., що відповідало на той час 1 мінімальній заробітній платі; побутову допомогу - 8,90 грн/міс., що відповідало на той час 0,5 неоподаткованого мінімуму.

За Актом прийому-передачі № 10/184 від 09 червня 2004 року відповідач прийняв від роботодавця особову справу позивача.

Наступного дня, 10 червня 2004 року, відповідач прийняв постанову № 10/476 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати ОСОБА_1 » та переказував страхові виплати на його банківський рахунок.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 01 жовтня 2020 року позивачу було відмовлено у задоволенні позовних вимог до роботодавця про збільшення розміру відшкодування шкоди через те, що його особова справа по Акту прийому-передачі № 10/184 від 09 червня 2004 рку була передана Управлінню виконавчої дирекції Фонду соціальног страхування.

Позивач вважає, що відповідач не виконав свій обов`язок щодо здійснення перерахунку страхових виплат, оскільки розмір мінімальної заробітної плати в 2021 році змінився. Позивач ОСОБА_1 у прохальній частині позову просив -

- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок страхових виплат, що були призначені рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року, починаючи з 17 квітня 2015 року;

- стягнути з відповідача на його користь щомісячні виплати по компенсації на звичайний догляд у розмірі 1,5 мінімальної заробітної плати, що становить 9 000 грн/міс.; на сторонній догляд - 1 мінімальну заробітну плату, що становить 6 00 грн/міс.; побутову допомогу - 0,5 мінімальної заробітної плати, що становить 3 000 грн/міс.

Відповідач заперечуючи проти задоволення позову,зазначив,що прийнявши справу за Актом прийому-передачі продовжував здійснювати на користь позивача страхові виплати на його банківський рахунок від дня при значення з 10 червня 2004 року по листопад 2004 року включно.

У подальшому позивач закрив свій банківський рахунок. Листом від 13 грудня 2004 року він повідомив відповідача про відмову отримувати від Фонду будь-які кошти, внаслідок чого була винесена постанова «Про припинення страхової виплати та соціальних послуг» від 10.12.2004 № 09/592-3м та 20 грудня 2004 року № 09/592.

Оскільки позивач ОСОБА_1 відмовився від отримання виплат, у відповідача відсутні правові підстави для проведення будь-яких нарахувань. Крім того, відповідач звертався до позивача з проханням виразити своє бажання отримувати страхові виплати шляхом подання відповідної заяви із зазначенням банківських реквізитів, проте отримав у відповідь безліч позовів до Управління, Виконавчої Дирекції Фонду з тотожними пов`язаними вимогами, які суперечать законодавству (а.с. 16-18).

Ухвалою від 09 лютого 2021 року суд відкрив провадження у справі та призначив справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Від позивача надійшла заява про розгляд справи без його участі

На виконання протокольної ухвали суду від 17червня 2021 року від відповідача 12 липня 2021 року до суду надійшли докази по справі- копії рішень судів.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду, позивач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду скасувати. Ухвалити нове рішення про задоволення позову.

В апеляційній скарзі посилалася на неповне з'ясування судом обставин, що мають значення для справи, суд не визначив характер спірних правовідносин, правову природу правовідносин, неправильно застосував норми матеріального права, та не застосував норми права які підлягають застосуванню, порушив норми процесуального права.

У відзиві на апеляційну скаргу, відповідач зазначив,що рішення суду є законним та обґрунтваним, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 44 ЦПК України, особи, які беруть участь у справі зобов'язані добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов'язки.

Відповідно до ст.ст 128-131 ЦПК України сторони були своєчасно повідомлені про день та час розгляду справи на 06 жовтня 2022 року, 10 листопада 2022 року за адресами, які були зазначені в матеріалах справи, заяв щодо зміни місця проживання або місцезнаходження від сторін не надходило.

Відповідно до ст. 372 ЦПК України суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано судом поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Враховуючи ,що строни повідомлені належним чином, відстуні підстави вважати причини їх неявки поважними.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість:

1) керує ходом судового процесу;

2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами;

3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій;

4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом;

5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Судом першо інстанції встановлено, що 01 березня 1984 року позивач отримав трудове каліцтво, внаслідок якого став інвалідом І групи безстроково з постійним стороннім доглядом, паралічем обох ніг, повною втратою працездатності та втратою контролю над функціями тазових органів.

Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року стягнуто з тресту «Київміськбуд-6» на користь ОСОБА_1 вартість кімнатної крісло-коляски мод. М 201 - 1200 грн; вартість дорожньої крісло-коляски мод. 215 - 7200 грн; компенсацію вартості санаторно-курортних путівок за 1999-2000 роки - 4260 грн; 14990 грн на придбання транспортного засобу - автомобіля «Таврія» з ручним керуванням; щомісячні виплати по компенсації за постільну білизну в сумі 24,31 грн; 26,60 грн за звичайний догляд; 118 грн за сторонній догляд; 8,90 грн за побутову допомогу; 22,80 грн доповнення до додаткового харчування; 89,29 грн витрати на бензин, ремонт, технічне обслуговування автомобіля. В частині стягнення коштів по сплаті компенсації по санаторно-курортним путівкам за 1999-2000 роки: за 1999 рік в сумі 2010 грн, за 2000 рік в сумі 2250 грн допущено негайне виконання. Стягнуто з тресту «Київміськбуд-6» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в сумі 2000 грн. Стягнуто з тресту «Київміськбуд-6» на користь держави державне мито в розмірі 285 грн (а. с. 2).

Фондом соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань України 10 червня 2004 року прийнято постанову № 10/476 «Про продовження раніше призначеної страхової виплати», якою продовжено виплату ОСОБА_1 раніше призначену щомісячну грошову суму в разі часткової чи повної втрати працездатності, що компенсує відповідну частину втраченого заробітку в розмірі 356,07 грн. Виплату продовжено з 01 червня 2004 року безстроково на особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритий в ОБУ, філія № 5398/442 (а. с. 3). Наразі позивач має відкритий рахунок в АТ «Альфа-банк» (а. с. 4).

Заявлені у справі вимоги щодо забезпечення виконання чинного рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 13 травня 2003 року за умови підтвердженого факту переходу до відповідача обов`язку зі сплати та перерахунку позивачу присуджених у 2003 році виплат підлягають розгляду за правилами цивільного судочинства. Аналогічного висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 травня 2020 року у справі N 761/21898/16-ц (пункт 49), розглядаючи позовні вимоги ОСОБА_1 до відповідача про перерахунок стягнутих 25 листопада 2003 року Голосіївським районним судом міста Києва (справа N 2-3306/17 2003) з Відкритого акціонерного товариства Трест Київміськбуд-6" на користь позивача щомісячних виплат на підгузки в сумі 2 539,80 грн і на ліки в сумі 662,64 грн, починаючи з 9 квітня 2015 року, та зобов`язання відповідача на майбутнє зі зростанням цін у торговельній мережі проводити перерахунки виплат на ліки та підгузки за заявою позивача.

З доданих відповідачем судових рішень, зокрема з постанови Київського апеляційного суду від 25 лютого 2021 року по справі № 761/17926/17, судом установлено, що страхові виплати ОСОБА_1 проводилися управлінням виконавчої дирекції Фонду у м. Києві в повному обсязі з червня по листопад 2004 року включно. Проте 30 листопада 2004 року Московським відділенням Ощадбанку № 5398/442 повернуті нараховані за жовтень місяць та листопад кошти з припискою повернуто в зв`язку з закриттям особового рахунку.

Починаючи з 01 грудня 2004 року страхові виплати припинено за відмовою позивача ОСОБА_1 отримувати страхові виплати від Фонду.

Позивач закрив особові рахунки та відмовився отримувати кошти, попередивши управління виконавчої дирекції Фонду у м. Києві про це листом від 13 грудня 2004 року.

Постановою управління виконавчої дирекції Фонду м. Києві № 09/592-Зм від 10 грудня 2004 року ОСОБА_1 припинено виплату медичної та соціальної допомоги з 01 грудня 2004 року у зв`язку з відмовою отримувати кошти від Фонду та закриття особового рахунку в банку.

Рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 04 грудня 2018 року в задоволенні позову відмовлено.

У цій справі позивач просив стягнути з відповідача витрати на лікування в Інституті Урології НАМН України в розмірі 3292,73 грн.; витрати на бензин для проїзду в суд в розмірі 134,61 грн., кошти на додаткові, невраховані витрати в розмірі 30000,00 грн.; моральну шкоду в розмірі 30000,00 грн.

Відмовляючи у задоволенні позові, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивач має право на отримання виплат, проте добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році та в подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою.

Суд апеляційної інстанції постановою від 25 лютого 2021 року залишив рішення суду першої інстанції без змін.

Постанови відповідача про припинення страхових виплат були предметом розгляду справи № 640/19132/19. Так, ОСОБА_1 звернувся до Окружного адміністративного суду міста Києва з адміністративним позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України у м. Києві про визнання нечинними постанов про припинення страхової виплати та соціальних послуг від 20 грудня 2004 року № 09/592, від 10 грудня 2004 року №09/592-3м; визнання нечинною заяви ОСОБА_1 від 13 грудня 2004 року, як такої, що подана внаслідок обману зі сторони Фонду; визнання нечинною відповіді від 02 жовтня 2019 року, як такої, що суперечить Закону №1105 та судовим рішенням, які набрали законної сили.

Згідно рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 25 листопада 2003 року (цивільна справа № 2-3306/17 2003) суд стягнув з ВАТ "Трест Київміськбуд-6" на користь позивача заборгованість з виплат за підгузки у розмірі 6 392,03 грн, за придбання ліків у розмірі 869,41 грн, відшкодування моральної шкоди у розмірі 2 000 грн, а також зобов`язав ВАТ "Трест Київміськбуд-6", починаючи з 16 листопада 2003 року, сплачувати на користь позивача щомісячно витрати на підгузки у розмірі 322,83 грн і на ліки - у розмірі 43,45 грн, а на майбутнє зі змінами цін - проводити відповідні перерахунки виплат на придбання підгузків і ліків.

На підставі вказаного рішення суд 25 грудня 2003 року видав виконавчий лист.

Згідно з Актом № 10/148 від 09 червня 2004 року СУ-54 ВАТ Трест "Київміськбуд" передало до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування від нещасних випадків на виробництві та професійних захворювань у м. Києві особову справу потерпілого на виробництві ОСОБА_1 №10/184-476.

Відповідач Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування 10 червня 2004 року прийняв постанову № 10/476, якою продовжив позивачу страхову виплату у вигляді витрат на медичну та соціальну допомогу.

У заявах від 12 листопада 2004 року та від 13 грудня 2004 року позивач повідомив відповідача про небажання отримувати від організації будь-які виплати.

Починаючи з 01 грудня 2004 року, на підставі постанови від 10 грудня 2004 року № 09/592-3м відповідач припинив виплачувати позивачу щомісячні виплати на медичну та соціальну допомогу (постійний сторонній догляд і побутове обслуговування) з огляду на відмову позивача одержувати такі виплати та закриття ним банківського рахунка.

Листом від 02 жовтня 2019 року за №2-07-Д-771з-780 у відповідь на звернення позивача повідомлено, що рішенням Апеляційного суду м. Києва від 27 березня 2017 року (справа №755/8405/15-ц) постанови про припинення страхової виплати та соціальних послуг від 20 грудня 2004 року №09/592, від 10 грудня 2004 року №09/592-3м визнано чинними. Заяву від 13 грудня 2004 року неможливо визнати нечинною та рекомендовано позивачу написати заяву про продовження виплати щомісячних страхових виплат.

Рішенням Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року позовні вимоги в частині визнання нечинними постанов Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві про припинення страхової виплати та соціальних послуг від 20 грудня 2004 року № 09/592, від 10 грудня 2004 року №09/592-3м - залишено без розгляду у зв`язку із пропуском строку звернення до адміністративного суду. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Суд звернув увагу, що питання нарахування та виплати позивачу страхової виплати та соціальних послуг Управлінням виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в місті Києві, зокрема, і після 2004 року , було предметом низки судових проваджень, де вказані обставини досліджувалися та встановлювалися, в тому числі, у постановах Верховного Суду від 19 грудня 2018 року у справі № 755/9304/15-ц та постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 травня 2020 року у справі № 761/21898/16-ц.

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 08 лютого 2021 року рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 24 листопада 2020 року залишено без змін.

Відповідно до частини другої статті 2 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (у редакції від 01 квітня 2001 року) особи, право яких на отримання відшкодування шкоди раніше було встановлено згідно із законодавством СРСР або законодавством України про відшкодування шкоди, заподіяної працівникам внаслідок травмування на виробництві або професійного захворювання, пов`язаних з виконанням ними трудових обов`язків, мають право на забезпечення по страхуванню від нещасного випадку відповідно до цього Закону.

Особам, які потерпіли на виробництві до 01 квітня 2001 року, Фонд сплачує страхові виплати та надає соціальні послуги з того часу, коли відповідні підприємства передали йому в установленому порядку документи, що підтверджують право цих працівників (членів їхніх сімей) на такі виплати й послуги, або коли таке право встановлено в судовому порядку (пункт 2 статті 7 Прикінцевих положень Закону України «Про страхові тарифи на загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», який був чинним на час виникнення спірних правовідносин).

З наданих суду копій рішень судом встановлено, що прийнявши за Актом № 10/148 від 09 червня 2004 року особову справу позивача у відповідача виник обов`язок по сплаті ОСОБА_1 страхових виплат та наданню соціальних послуг. Виплати проводилися з червня по листопад 2004 року включно. Потім позивач закрив свій банківський рахунок та в заявах від 12 листопада 2004 року та від 13 грудня 2004 року повідомив відповідача про небажання отримувати від організації будь-які виплати. Як наслідок, відповідач 10 грудня 2004 року прийняв постанову № 09/592-Зм, якою з 01 грудня 2004 року припинив виплати. Ця постанова є чинною, за рішенням суду не скасована. Позивач із новою заявою про продовження страхових виплат до відповідача не звертався.

На час призначення та припинення відповідачем виплати позивачу страхових сум правову основу, економічний механізм та організаційну структуру загальнообов`язкового державного соціального страхування громадян від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які призвели до втрати працездатності або загибелі застрахованих на виробництві визначав Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності»

Статтею 17 цього Закону (у редакції від 28 грудня 2014 року) передбачено, що спори, що виникають із правовідносин за цим Законом, вирішуються в судовому порядку.

Згідно з частиною першою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (тут і далі у редакції від 28 грудня 2014 року) страховими виплатами є грошові суми, які Фонд виплачує застрахованому чи особам, які мають на це право, у разі настання страхового випадку.

Відповідно до частини першої статті 9 Закону України «Про охорону праці» відшкодування шкоди, заподіяної працівникові внаслідок ушкодження його здоров`я або у разі смерті працівника, здійснюється Фондом відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності».

Згідно з пунктом 1 частини другої статті 10 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд соціального страхування зобов`язаний забезпечувати фінансування та виплачувати матеріальне забезпечення, страхові виплати і надавати соціальні послуги, передбачені цим Законом.

За змістом частини першої статті 19 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» право на матеріальне забезпечення та соціальні послуги за страхуванням у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності мають застраховані громадяни України, іноземці, особи без громадянства та члени їх сімей, які проживають в Україні, якщо інше не передбачено міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Це право виникає з настанням страхового випадку в період роботи (включаючи час випробування та день звільнення), якщо інше не передбачено законом.

Відповідно до статті 55 Конституції України кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб; кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права свободи від порушень і протиправних посягань.

Згідно з частиною сьомою статті 36 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» до переліку страхових виплат визначено зокрема і страхові витрати на медичну та соціальну допомогу.

Статтею 37 вказаного Закону передбачено, що перерахування сум щомісячних страхових виплат і витрат провадиться в разі: 1) зміни ступеня втрати професійної працездатності; 2) зміни складу сім`ї померлого. Перерахування сум щомісячних страхових виплат провадиться також у разі зростання у попередньому календарному році середньої заробітної плати у галузях національної економіки за даними центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері статистики. Таке перерахування провадиться з 01 березня наступного року. При цьому визначена раніше сума щомісячної страхової виплати зменшенню не підлягає.

Згідно із частиною третьою статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» Фонд фінансує витрати на медичну та соціальну допомогу, у тому числі на додаткове харчування, придбання ліків, спеціальний медичний, постійний сторонній догляд, побутове обслуговування, протезування, медичну реабілітацію, санаторно-курортне лікування, придбання спеціальних засобів пересування тощо, якщо потребу в них визначено висновками медико-соціальної експертної комісії та індивідуальною програмою реабілітації інваліда (у разі її складення). Фонд організовує цілеспрямоване та ефективне лікування потерпілого у власних спеціалізованих лікувально-профілактичних закладах або на договірній основі в інших лікувально-профілактичних закладах з метою якнайшвидшого відновлення здоров`я застрахованого.

У частині восьмій статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (стаття 40 у редакції Закону від 22 лютого 2001 року) закріплено, що страхові виплати за поточний місяць провадяться протягом місяця з дня настання страхового випадку. Доставка і переказ сум що виплачуються потерпілим, провадяться за рахунок Фонду. За бажанням одержувачів ці суми можуть перераховуватися на їх особові рахунки в банку.

У пунктах 5 та 6 частини першої статті 47 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності» (стаття 38 у редакції Закону від 22 лютого 2001 року) передбачено, що страхові виплати і надання соціальних послуг припиняються: якщо потерпілий ухиляється від медичної чи професійної реабілітації або не виконує правил, пов`язаних з установленням чи переглядом обставин страхового випадку, або порушує правила поведінки та встановлений для нього режим, що перешкоджає одужанню; в інших випадках, передбачених законодавством.

Позивач має право на отримання і перерахунок щомісячних виплат на звичайний, сторонній догляд та побутову допомогу, проте добровільно відмовився від отримання страхових виплат у 2004 році та в подальшому не звертався із заявами про поновлення таких виплат до відповідача, соціальні виплати позивачу припинені за його заявою.

Здійснити перерахунок страхових виплат, які не виплачуються, неможливо, а тому висновок суду, що позов задоволенню не підлягає, є правильним.

Оскільки приписи чинного законодавства не передбачають обов`язку відповідача перераховувати страхові суми, виплату яких було припинено у зв`язку із відмовою від їх отримання і позивач не звертався до відповідача із заявою про поновлення страхових виплат відповідно до вимог Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування», підстави для задоволення позовних вимог відсутні.

Суд відмовляючи у задоволенні позову,роз'яснив позивачу, що відмова у задоволенні позовних вимог не позбавляє позивача права звернутися до відповідача із заявою про поновлення страхових виплат.

Виходячи з вищевикладених вимог діючого законодавства, приймаючи до уваги наявні у матеріалах справи письмові докази, враховуючи обґрунтування позову та доводи заперечень, суд прийшов обґрунтованого висновку про відсутність належних та допустимих доказів щодо предмета доказування, а відтак і відсутність правових підстав для задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги є аналогічними доводам позовних вимог, які були досліджені судом першої інстанції, і їм надана правова оцінка, а відтак додаткової оцінки не потребують.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку,що рішення суду є законним і обґрунтованим, підстави для його скасуванні відсутні.

Керуючись ст.ст. 365, 367,369, 374, 375, 381 - 384 ЦПК України, суд,-

П о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 27 липня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття. Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а в разі проголошення вступної та резолютивної частини судового рішення з дня складення повного судового рішення безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повний текст судового рішення виготовлений 14 листопада 2022 року.

Головуючий

Судді