Придніпровський районний суд м.Черкаси
Справа № 711/3902/22
З А О Ч Н Е Р І Ш Е Н Н Я
14 листопада 2022 року Придніпровський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Кондрацької Н.М.
за участю секретаря судового засідання - Мелещенко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
Позивач ОСОБА_1 звернувся до Придніпровського районного суду м. Черкаси з позовом, в якому просить усунути йому перешкоди у праві користування та розпорядження власністю, а саме квартирою, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом позбавлення права користування ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 )вказаною квартирою АДРЕСА_2 .
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що йому, ОСОБА_1 , належить на праві власності квартира АДРЕСА_2 , а саме 1/3 частина квартири належить на підставі свідоцтва на право власності на житло від 27.01.2000 року виданого органом приватизації Придніпровського райвиконкому; 2/3 частини квартири належать на підставі договору дарування частини квартири від 05 лютого 2002 року посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Миколенко Інною Миколаївною. На даний час у квартирі АДРЕСА_2 зареєстровано 2 особи, а саме ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Дана інформація вбачається з відповіді з управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 16.05.2022. Відповідач по справі ОСОБА_2 є його рідним братом по матері. Відповідно до свідоцтва на право власності на житло від 27.01.2000 квартира АДРЕСА_2 була приватизована на трьох осіб, а саме на нього, на його брата ОСОБА_2 - відповідача по справі, ОСОБА_3 , яка є його матір`ю. 05 лютого 2002 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подарували належні їм частки в квартирі146 по АДРЕСА_3 , а саме по 1/3 частині. Тобто, ще в 2002 році було прийняте сімейне рішення, за участю відповідача, що квартира належить ОСОБА_1 було прийняте рішення, що ОСОБА_3 та ОСОБА_2 знімуться з реєстрації у вказаній квартирі. Відповідач після дарування належної йому частини квартири АДРЕСА_2 на його користь, не знявся з реєстрації. В період з 2002 року по 2004 рік періодично приходив до квартири, міг переночувати. В 2004 році відповідач ОСОБА_2 переїхав проживати в квартиру жінки, з якою проживав в цивільному шлюбі. У 2008 році відповідач ОСОБА_2 поїхав працювати за кордон, де знаходиться і на даний час. В телефонному режимі позивач просив відповідача приїхати та знятися з місця реєстрації в квартирі АДРЕСА_2 , але через карантинні заходи з 2020 року повідомляв, що він не приїде, а з 24 лютого 2022 року категорично повідомив, що приїжджати до України не буде, оскільки в державі введено воєнний стан, і щоб вказану проблему він вирішував самотужки. Отож, з 2004 року відповідач ОСОБА_2 у квартирі АДРЕСА_2 , не проживає, особистих речей його в квартирі немає. Добровільно знятися з реєстрації місця проживання є неможливим оскільки він знаходиться за кордоном, і приїжджати в Україну немає бажання. Доказом того, що ОСОБА_2 не проживає в квартирі АДРЕСА_2 та в квартирі немає його особистих речей є акт обстеження житлового приміщення від 10.08.2022. Будь-яких відносин, пов`язаних із веденням спільного господарства позивач та відповідач - ОСОБА_2 не підтримують. Крім того, у квартирі відсутні особисті речі ОСОБА_2 , між ними не укладено жодних цивільно-правових угод, які б давали право відповідачу користуватися житловим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_2 . Так як відповідач не знятий з реєстраційного обліку в квартирі позивач змушений нести додаткові витрати по оплаті комунальних послуг за відповідача. Реєстрація відповідача у квартирі створює йому, як власнику вищевказаної квартири перешкоди у користуванні та розпорядженні нерухомим майном, а саме квартирою АДРЕСА_2 , оскільки позбавляє права отримувати відповідно до чинного законодавства пільги та субсидію на житлово-комунальні послуги, а також розпоряджатися квартирою на власній розсуд (продати, подарувати та інше).
Таки чином, враховуючи, що відповідач ОСОБА_2 з 2004 року не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , особисті речі його у квартирі відсутні, але він зареєстрований у вказаній квартирі і тим самим чинить перешкоди у вільному користуванні та розпорядженні своєю власністю, просить усунути перешкоди у праві користування та розпорядження власністю шляхом позбавлення права користування ОСОБА_2 квартирою АДРЕСА_2 .
Відповідно до даних протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.08.2022, суддя Придніпровського районного суду м. Черкаси Кондрацька Н.М. визначена для розгляду судової справи № 711/3902/22.
Ухвалою суду від 02.09.2022 прийнято до розгляду позовну заяву та відкрито провадження у справі, розгляд справи ухвалено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_1 адвокат Хмельницька Л.М. позовні вимоги підтримала в повному обсязі та наполягала на їх задоволенні. Заявила клопотання про допит свідка ОСОБА_4 .
Відповідач ОСОБА_2 , будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи повторно в судове засідання не з`явився, про причини своєї неявки суд не повідомив, правом на подання відзиву на позовну заяву не скористався.
Допитаний в судовому засіданні в якості свідка ОСОБА_4 суду показав, що він з 200 4 року товаришує з позивачем, відповідач є братом позивача, і з 2000 року у вказаній квартирі не проживає, оскільки створив сім`ю і проживав за іншою адресою, лише інколи приходив у гості та міг зрідка переночувати в цій квартирі. Особисто відповідача ніколи не бачив. Інших відомостей щодо суті розгляду справи суду надати не може.
Згідно з ч. 1 ст. 174 ЦПК України, при розгляді справи судом у порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом, що є правом учасників справи. У разі ненадання учасником розгляду заяви по суті справи у встановлений судом або законом строк без поважних причин, суд вирішує справу за наявними матеріалами.
З урахуванням положень ст. ст. 280, 281 ЦПК України, суд вважає за можливе провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів.
Дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи в їх сукупності, всебічно, повно та об`єктивно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, суд встановив такі обставини та дійшов до відповідних висновків.
Як визначено ст. 55 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст. 5 ЦПК України).
За змістом ст.ст. 12, 81, 89 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.
Відповідно до договору дарування частини квартири від 05.02.2002, посвідченого державним нотаріусом Першої черкаської державної нотаріальної контори Миколенко І.М., ОСОБА_3 та ОСОБА_2 подарували, а ОСОБА_1 прийняв у дар 2/3 частини двохкімнатної квартири АДРЕСА_2 .
Таки чином, ОСОБА_1 , позивач по справі, є одноосібним власником квартири АДРЕСА_2 , на підставі вказаних вище свідоцтва про право власності від 27.01.2000 та договору дарування від 05.02.2002, що підтверджується Витягом з реєстру права власності на нерухоме майно № 11626397 від 22.08.2006.
Відповідно до відомостей Управління з питань державної реєстрації Черкаської міської ради від 16.05.2022, яка перевірена та підтверджена судом 01.09.2022, за вказаною вище адресою з 15.08.1997 по теперішній час зареєстрований відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Позивач зазначає, що відповідач не несе витрат на утримання житлового приміщення та у зазначеній вище квартирі з 2004 року не проживає, особисті речі його в квартирі відсутні, зв`язок з квартирою втратив, добровільно виїхавши з неї, що підтверджується Актом обстеження житлового приміщення від 10.09.22 № 422.
Звертаючись до суду з даною позовною заявою позивач наголошує на тому, що реєстрація місця проживання відповідача створює йому перешкоди у здійсненні права власності, оскільки через це він не має змоги повноцінно володіти, користуватись та розпоряджатись своїм майном на власний розсуд.
Правовідносини, які виникли між сторонами регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України та Житловим кодексом України.
Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності.
Статтею 47 Конституції України визначено, що ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше, як на підставі закону за рішенням суду.
Відповідно статті 317 та статті 319 ЦК України, власникові належить право володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
Відповідно частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Права власника житлового будинку, квартири визначені статтею 383 ЦК України: власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва, та статтею 150 ЖК Української РСР, в якій йдеться про те що громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей і мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд: продавати, дарувати, заповідати, здавати в оренду, обмінювати, закладати, укладати інші не заборонені законом угоди.
Статтею 391 ЦК України, передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
Вказане положення закону визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб та будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.
Статтею 405 ЦК України передбачено, що члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником. Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Відповідно до вказаної норми закону при вирішенні питання про визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, враховуються причини її відсутності. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 09.12.2020 (справа № 209/2642/18).
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що позивачем надано достатньо доказів того, що відповідач, більше одного року відсутня за місцем своєї реєстрації, що свідчить про втрату нею інтересу до вказаного житлового приміщення, інших домовленостей між сторонами щодо користування житловим будинком не було, підстав для збереження за відповідачем житлового приміщення не встановлено, реєстрація відповідача у житловому будинку позивача створює останньому перешкоди у користуванні та розпорядженні належним йому майном, у зв`язку з чим вказане порушене право позивача підлягає захисту шляхом задоволення позову у повному обсязі та визнання відповідача такою, що втратила право користування вказаним житлом.
На підставі викладеного такеруючись ст. 15, 16, 317, 319, 383, 391 ЦК України, ст.ст. 150,156 ЖК України, ст.ст. 2, 10, 12, 76, 77, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280-284, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП у матеріалах справи відсутній, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) про усунення перешкод у користуванні квартирою шляхом визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні та розпоряджанні власністю, шляхом визнання ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування квартирою АДРЕСА_2 .
Заочне рішення може бути переглянуто судом за письмовою заявою відповідача, яка подається протягом тридцяти днів з дня його ухвалення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Рішення може бути оскаржено в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, а відповідачем в той же строк з дня залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено 14.11.2022.

Головуючий: Н. М. Кондрацька