Справа № 216/1431/19
провадження 2/216/223/22
РІШЕННЯ

іменем України

21 листопада 2022 року місто Кривий Ріг

Центрально-Міський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі: головуючого судді Бутенко М.В.,

за участю:

секретаря судового засідання Кравець А.С.,

представника відповідача Гілунг О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Кривому Розі Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Інжинірінгово виробниче підприємство «Енергія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и в:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з уточненим позовом до приватного акціонерного товариства «Інжинірінгово виробниче підприємство «Енергія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди. На обґрунтування позову зазначив, що 21.06.04.2011 р. він був прийнятий на роботу охоронником II розряду служби безпеки та охорони ПАТ «Енергія». 15.01.2019 йому стало відомо, що ОСОБА_2 , генеральний конструктор - генеральний директор ПАТ «Інжинірінгово - виробниче підприємство «Енергія» підписав наказ № 02 від 15.01.2019 р., за яким з 25.03.2019 р. скасовується на підприємстві служба безпеки і охорони як структурну одиницю, але тільки працівники ОСОБА_1 та ОСОБА_3 попереджалися про скорочення їх посад та наступне звільнення за ч. 1 ст. 40 КЗпП України. З даним наказом він не погодився, та 24.01.2019 звернувся до ОСОБА_2 , генерального конструктора - генерального директора ПАТ "Інжинірінгово - виробниче підприємство "Енергія" з заявою щодо звільнення з посади ОСОБА_1 , де просив скасувати наказ № 02 від 15.01.2019 за яким він звільняється з роботи охоронника, поновити його на попередній посаді, припинити порушувати його конституційні права, як інваліда великої вітчизняної війни ІІІ групи, ліквідатора аварії на ЧАЕС». Але відповідь на заяву від 24.01.2019 він так і не отримав. Проте ОСОБА_2 , генеральний конструктор - генеральний директор ПАТ "Інжинірінгово - виробниче підприємство "Енергія" викликав його до кабінету і там пропонував йому декілька посад, він відповів йому, що його як ліквідатором аварії на ЧАЕС та інваліда війни ІІІ групи можуть звільнити тільки тоді, коли буде ліквідовано ПАТ «Інжинірінгово - виробниче підприємство «Енергія». Також вважає, що його звільнення з посади охоронника згідно наказу № 02 від 15.01.2019 є неможливим, так як згідно виписки із медичної картки стаціонарного хворого № 41 терапевтичне відділення з 03.01.2019 р, по 17.01.2019 р. та табелю роботи на січень 2019 р„ він знаходився на лікарняному і проходив стаціонарне лікування у 3 міській лікарні.

В судовому засіданні позивач та його представник ОСОБА_4 позов підтримали просили його задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_5 в судовому засіданні проти позову заперечувала, просила відмовити у його задоволенні. У відзиві на позовну заяву зазначила, що позивачем не доведено порушень його прав затвердженим Наказом № 2 від 15.01.2019, оскільки позивача жодним чином не було звільнено з посади охоронника ПАТ «ІВП «Енергія» зазначеним наказом. Зазначений наказ стосувався виключно змін в організації виробництва і праці підприємства відповідача. Отже, в даному випадку, позивачем не наведено у позові чим саме порушено його право прийняттям оскаржуваного Наказу. Зазначеним наказом з 25.03. 2019 року на підприємстві Відповідача скасовується Служба безпеки і охорони (СБІО), як структурна одиниця. У Службі безпеки і охорони (СБІО) на дату затвердження Наказу № 2 від 15.01. 2019р. працювало два охоронника, одним із яких був позивач, а другим інший працівник, ОСОБА_3 .4.1. Наказу № 2 від 15.01.19р., передбачалося попередження працівників СБІО охоронників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про ліквідацію Служби безпеки і охорони, як структурної одиниці, і як наслідок про скорочення їх посад та наступне звільнення персонально під розпис не пізніше чим за 2 місяці до скасування підрозділу. П.4.2. Наказу, передбачалося пропонування скорочуваним працівникам вакантних посад згідно штатного розкладу. Якщо такі відсутні, а також через відмову від запропонованих посад, працівників звільнити за п.1 ст.40 КЗпП України по закінченню 2-х місяців після попередження. Відповідно до ст.49-2 КЗпП України, 23.01. 2019р. позивач був персонально попереджений про зміни в організації виробництва і праці, а саме про ліквідацію Служби безпеки і охорони ПАТ «ІВП «Енергія», повне скорочення штату та чисельності працівників Служби безпеки і охорони, про скорочення посади яку позивач обіймав та про наступне звільнення з посади охоронника Служби безпеки і охорони ПАТ «ІВП «Енергія» з 25.03. 2019.

Одночасно позивачу була запропоновано переведення на іншу роботу на підприємстві, яку останній може виконувати відповідно до своєї кваліфікації та стану здоров`я, а саме на 5 вільних на підприємстві вакансій:

- прибиральник виробничих приміщень (дільниця);

-прибиральник виробничих приміщень (баня);

-прибиральник території 0,5 ставки;

- фрезерувальник;

- електрогазозварник.

У повідомленні про наступне вивільнення (вих.№ 15/10 від 16.01.19р.), яке отримане було позивачем 23.01.2019, відповідач просив позивача, що у разі прийняття пропозиції щодо переведення на іншу роботу із запропонованих вільних вакантних посад, протягом 3-х днів з дня вручення повідомлення подати заяву до відділу кадрів. Однак, позивачем так і не було подано відповідну заяву до відділу кадрів.

У свою чергу, з метою подальшого працевлаштування позивача на підприємстві відповідача, відповідач (у складі комісії - начальника служби кадрів ОСОБА_6 , провідного економіста з праці ОСОБА_7 , заступника головного конструктора-генерального директора з допоміжного виробництва ОСОБА_8 ) особисто запропонував переведення Позивача на вільні вакантні посади, але позивач відмовився, та з цього приводу був складений відповідний акт. Від ознайомлення з Актом, Позивач відмовився, про що комісією, на зворотній стороні був здійснений запис.

Іншого працівника, а саме охоронника СБіО ПАТ «ІВП «Енергія» ОСОБА_3 було звільнено 25.03. 2019 року на підставі Наказу від 25.03. 2019 року у зв`язку із скороченням штатів.

Таким чином відповідач виконав вимоги законодавства України, щодо процедури змін в організації виробництва і праці, а саме при скороченні штату працівників, попередження про ліквідацію Служби безпеки і охорони, як структурної одиниці, у зв`язку із цим, про подальше скорочення посади, та п дальшого працевлаштування позивача та намагався перевести позивача на іншу вакантну посаду на підприємстві. А отже, твердження Позивача про незаконність Наказу №2 від 15.01 2019р. та порушення його прав не знаходять свого підтвердження.

Щодо позовних вимог позивача про скасування наказу № 9-к від 08.02.2019р. щодо його звільнення з посади охоронника ПАТ «ІВП «Енергія» та поновлення його на посаді охоронника ПрАТ «ІВП «Енернія» з 08.02.2019 представник відповідача заначив, що Позивач по справі був прийнятий охоронником у Службу безпеки і охорони ПАТ «ІВП «Енергія 6 квітня 2011 року на підставі Наказу № 25-к від 05.04.2011р. З посадовою інструкцією охоронника ПАТ «ІВП «Енергія», схемою території підприємства та маршруту руху охорони Позивач особисто ознайомлений під підпис, який міститься на зворотній стороні зазначених документів.

За час роботи на підприємстві відповідач неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності, а саме.:

- наказом № 118 « Про порушення трудової дисципліни» від 22.10. 2018

- наказом № 132 «Про порушення трудової дисципліни» від 20.11. 2018

- наказом № 9 «Про порушення трудової дисципліни» від 07.02. 2019.

Позивач особисто під підпис був ознайомлений із наказами № 118 від 22.10.18р., № 132 від 20.11.18р. Від особистого підпису щодо ознайомлення з наказом № 9 від 07.02. 2019 позивач відмовився, про що комісією у складі працівників відповідача (начальника служби кадрів ОСОБА_6 , провідного економіста з праці ОСОБА_7 , заступника головного конструктора-генерального директора з допоміжного виробництва ОСОБА_8 ) був складений 08.02. 20198 року Акт щодо ознайомлення позивача з наказом, та зафіксовано, що позивач відмовився поставити особистий підпис на Наказі № 9 від 07.02.2019р. (Наказ № 9 від 07.02.19р, Розпорядження № 4 від 04.02.19р., Акт від 08.02.19р., протокол № 1 від 07.02.19р, Акт від 07.02.19р.

Накази «Про порушення трудової дисципліни» № 118 від 22.10.18р, № 132 від 20.11.18р., № 9 від 07.02.19р. не були оскаржені позивачем у встановлені законодавством строки.

Отже, твердження позивача, що його не було ознайомлено з Наказами № 118 від 22.10.18р., №132 від 20.11.18р., №9 від 07.02.19р. не знаходять свого підтвердження.

Більш того, за час роботи на підприємстві порушень трудової дисципліни з боку позивача було набагато більше, але накази про догану не виносилися, що підтверджується доповідною запискою в.о. начальника СБіО Москалець Л.В. від 23.06.15р., актом про відмову надати пояснення щодо доповідної від 23.06.15р., доповідною записка в.о. начальника СБіО Москалець Л.В. від 03.11.16р., доповідною запискою в.о. начальника СБіО Москалець Л.В. від 27.05.2016р. щодо неможливості працювати із ОСОБА_1 усього складу Служби безпеки і охорони ПАТ «ІВП «Енергія».

Не зважаючи, на систематичні порушення трудової дисципліни раніше, та неодноразові Накази «Про порушення трудової дисципліни», Позивачем у період з 27.01.2019 до 28.01.2019 знов були допущені порушення п.п.3.5, 3.7., 3.8 «Посадової інструкції охоронця» та Розпорядження №5 від 10.11.17р. «Про виконання припису служби охорони праці № 18 від 10.11.17р.

Так, з метою збереження майна підприємства та у зв`язку із неодноразовими крадіжками майна відповідача, 12.01. 2017 на підставі рішення Наглядової ради ПАТ «ІВП «Енергія» Наказом № 7 було прийнято рішення розмістити по території підприємства камери відеоспостереження, для того, щоб мати змогу контролювати своє майно, та у випадку крадіжки або проникнення сторонніх осіб мати змогу їх ідентифікувати та звернутися до правоохоронних органів. Камери відеоспостереження дають змогу бачити особливо важливу частину території підприємства, а саме в`їзд на територію підприємства, виїзд з території підприємства, прохід через вертушку КПП підприємства, проїзд у напрямку адміністративно-побутового та виробничого комплексу, та входи до виробничого комплексу та дільниць, де зберігаються матеріальні цінності. Розташовані таким чином камери дають змогу бачити усіх осіб, які пересуваються, проїжджають через КПП до адміністративно-побутового комплексу, до виробничого комплексу та дільниць. Охоронники СБіО при виконанні своїх посадових обов`язків, також здійснюють спостереження за територією підприємства через встановлені в кімнаті контрольно- пропускного пункту монітори. Також, розташовані таким чином камери зовнішнього відеоспостереження, дають змогу бачити, чи здійснюють охоронники ПрАТ «ІВП «Енергія» обхід території підприємства згідно із посадовою інструкцією. Попередження про здійснення на території підприємства зовнішнього відеоспостереження (у вигляді плакатів із зображенням відеокамери та надписів) містяться також безпосередньо і на КПП підприємства.

Так, мережеве обладнання (відео регістратор та монітори) розташоване безпосередньо у кімнаті Служби безпеки і охорони на контрольно - пропускному пункті підприємства. Відеозаписи із камер зовнішнього спостереження здійснюються на відеореєстратор, із подаьшим записом на DVD диски, так як циклічність запису відеореєстратора складає 2 місяці.

Відповідно до п. 3.5. Посадової інструкції охоронника передбачено під час чергування охоронник зобов`язаний нічим не відволікатися, пересуватися строго по затвердженій схемі маршруту пересування охоронника, уважно оглядати доступи до огорож, воріт виробничих приміщень. П.3.7 передбачається, що через кожні 40 хвилин охоронник зобов`язаний обходити територію підприємства по маршруту пересування охоронника, в інший час виконувати зовнішнє відеоспостереження за територією підприємства по моніторам, які встановлені у кімнаті СБіО на КПП. П.3.8 забороняється охороннику спати під час чергування, не відступати від схеми маршруту охоронника.

На підставі доповідних записок виконуючого обов`язку начальника Служби безпеки і охорони ОСОБА_9 , пояснювальних записок інспектора Режимно-секретного відділу Шевченко Л.М., перегляду записів камер зовнішнього відеоспостереження встановлених по території підприємства за період з 27.01.2019р. по 28.01.2019р. Відповідачем були виявлені порушення п.п. 3.5, 3.7., 3.8 «Посадової інструкції охоронця» та Розпорядження №5 від 10.11.17р. «Про виконання припису служби охорони праці № 18 від 10.11.17р. позивачем, а саме, згідно п.п. 3.5,3.7 Посадової інструкції охоронця», у період з 8:00 27.01.2019р. по 8:00 28.01.2019р. Позивач зобов`язаний був через кожні 40 хвилин обходити територію підприємства по затвердженому маршруту, згідно Схеми території підприємства та маршруту руху охорони, та з яким Позивач був ознайомлений особисто під підпис.

На підставі пояснювальної записки інспектора Режимно-секретного відділу Шевченко Л.М. від 28.01.19р. та записів камер зовнішнього відеоспостереження за період з 8:00 27.01.2019р. по 8:00 28.01.2019р. встановлених на території ПАТ «ІВП «Енергія» виявлено, що позивач обхід території взагалі не здійснював, чим порушив п.п. 3.5, 3.7. «Посадової інструкції охоронця», та ст.ст. 30,139, 142 КЗпП України.

Відповідно до п. 3.8 «Посадової інструкції охоронця» охороннику забороняється спати на робочому місці. Відповідно до розпорядження №5 від 10.11.17р. «Про виконання припису Служби охорони праці № 18 від 10.11.17р.», забороняється експлуатація електрообігрівальних приладів у побутовому приміщення СБіО (дерев`яна споруда). З зазначеним розпорядженням позивач був ознайомлений особисто під підпис, який міститься на зворотній стороні розпорядження. На підставі доповідної записки в.о. СБіО ОСОБА_9 від 28.01.19р., пояснювальної записка інспектора Режимно-секретного відділу Шевченко Л.М. від 28.01.19р., записів камер відеоспостереження за період з 20:30 27.01.2019р. по 5:40 28.01.2019р. виявлено, що Позивач в період часу 22:04 27.01.19р. вийшов із прохідної підприємства на територію підприємства, звернув в сторону дерев`яної споруди та до 05:32 28.01.19р. на прохідну не повертався. Також виявлено у дерев`яній споруді обладнане спальне місце та дерев`яна споруда опалювалася електрообігрівальними приладами.

Позивач по факту виявлених порушень п.3.5, 3.7, 3.8 Посадової інструкції, Розпорядження №5 від 10.11.17р. «Про виконання припису Служби охорони праці № 18 від 10.11.17р.» відмовився надати пояснювальні записки, що було зафіксовано комісією та складено відповідні акти.

Розпорядженнями № 4, 5 від 04.02.19р. Відповідачем додатково було запропоновано позивачу надати пояснення щодо зазначених вище порушень, але від надання пояснень позивач відмовився.

Отже, на підставі вище наведеного та у зв`язку з систематичним невиконанням позивачем без поважних причин обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією, трудовим договором та правилами внутрішнього трудового розпорядку, а також враховуючи те, що до позивача раніше застосовувалися заходи дисциплінарного стягнення у вигляді догани, Наказом № 9-К від 08.02.19р. підповідач звільнив Позивача відповідно до п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією. Таким чином позовні вимоги про скасування Наказу №.9-к від 08.02. 2019 не підлягають задоволенню, так як необґрунтовані та недоведені, оскільки відповідачем належним чином зафіксований факт неналежного виконання позивачем трудових обов`язків, при цьому вказане порушення стосується тільки тих обов`язків, які є складовими трудовими функціями працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку, при цьому жодних обґрунтованих підстав невиконання Позивачем своїх трудових обов`язків не наведено, невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер.?

Позовні вимоги позивача щодо поновлення його на посаді охоронника з 08.02.2019р., визнати запис №7 від 08.02.2019р. у трудовій книжці, щодо його звільнення з посади охоронника ПАТ «ІВП «Енергія» недійсним, стягнення з ПАТ «ІВП «Енергія» на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу з 08.02.2019р. по день поновлення його на посаді із розрахунку середньоденної заробітної плати за робочий день з урахуванням отриманих коштів у Криворізькому центрі зайнятості за період знаходження на обліку, стягнення з ПАТ «ІВП «Енергія» на його користь моральну шкоду у сумі 20000 гривень, зобов`язання ПАТ «ІВП «Енергія» провести нарахування за ЄСВ на грошову суму яка буде йому нарахована, також провести відрахування за ЄСВ та усіх податків у фіскальну службу України з грошової суми, яка буде йому нарахована, не підлягають задоволенню, так як Відповідачем було обґрунтовано та законно звільнено позивача, а зазначені вимоги є похідними від попередніх.

Допитані у судовому засіданні свідки ОСОБА_9 , яка є в.о. начальника режимно-секретного відділу, та ОСОБА_6 , яка є начальником служби кадрів, пояснили, що ОСОБА_1 відмовився від переведення на запропоновані вільні вакантні посади у зв`язку із ліквідацію Служби безпеки і охорони ПАТ «ІВП «Енергія» та повного скорочення штату та чисельності працівників Служби безпеки і охорони відповідно до Наказу № 2 від 15.01. 2019 року «Про зміни в організації виробництва і праці». Також зазначили, що позивачем систематичного порушувались трудові обов`язки. Він був особистого ознайомлений з Наказом № 9 «Про порушення трудової дисципліни» від 07.02.2019 року та відмовився поставити власний підпис щодо ознайомлення з наказом та з приводу цього був складений акт. Повідомили, що ними особисто переглядалися відеозаписи з зовнішніх камер відеоспостереження встановлених на території ПАТ «ІВП «Енергія» у період з 8:00 27.01.19р. по 8:00 28.01.19р. та складався з цього приводу відповідний Акт, у якому зазначено, що Позивач обхід території не здійснював, що Позивач відмовився надати будь-які пояснення щодо не здійснення обходу підприємства. Також ними переглядалися відеозаписи з зовнішніх камер відеоспостереження встановлених на території ПАТ «ІВП «Енергія» у період з 20:30 27.01.19р. по 5:40 28.01.19р. та складання з цього приводу відповідного Акту, у якому зазначено, Позивач в період часу 22:04 27.01.19р. вийшов із прохідної підприємства на територію підприємства, звернув в сторону дерев`яної споруди та до 05:32 28.01.19р: на прохідну не повертався. Крім того, ними було виявлено у дерев`яній споруді обладнання спального місця, опалювання дерев`яної споруди електрообігрівальними приладами, вимір температури повітря у дерев`яній споруді, фотографування всередині дерев`яної споруди обладнаного спального місця, складених з цього приводу Актів, підтвердження того факту, що Позивач відмовився надати будь-які пояснення щодо обладнаного спального місця у дерев`яній споруді, використання електрообігрівальних приладів.

Заслухавши пояснення сторін та свідків, дослідивши матеріали справи, з`ясувавши підстави та предмет позову, характер спірних правовідносин, прав та інтересів, за захистом яких звернувся позивач, виходячи з положень ст. 12 та ст. 13 ЦПК України, за якими цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, які мають рівні права щодо подання доказів та доведення перед судом їх переконливості, при цьому суд розглядає цивільні справи в межах заявлених вимог та на підставі доказів поданих учасниками справи, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог позивачу ОСОБА_1 слід відмовити, виходячи з наступного.

Статтею 3 КЗпП України визначено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.

Законодавством України встановлено, що підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників і штатний розпис.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірванні власником або уповноваженим ним органом у випадку зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Відповідно до ст.42 КЗпП України при скороченні чисельності чи штату працівників у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці переважне право на залишення на роботі надається працівникам з більш високою кваліфікацією і продуктивністю праці.

Статтею 43 КЗпП України встановлено, що розірвання трудового договору з підстав, передбачених п.1 ст.40 КЗпП України може бути лише за попередньою згодою виборного органу первинної профспілкової організації.

Статтею 49-2 КЗпП України встановлено, що про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. При вивільненні працівників у випадках змін в організації виробництва і праці враховується переважне право на залишення на роботі, передбачене законодавством. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому самому підприємстві, в установі, організації.

Скорочення чисельності та скорочення штату - це різні поняття. Так, скорочення чисельності передбачає звільнення працівників, натомість скорочення штату - зменшення кількості або ліквідацію певних посад, спеціальностей, професій тощо (Роз`яснення Міністерства юстиції України від 25.01.2011 року «Гарантії працівників у разі ліквідації або реорганізації підприємства, установи, організації»). При цьому одночасно можуть вводитися інші посади, спеціальності, професії тощо, в результаті чого кількість працівників може і не зменшуватися, а в окремих випадках навіть збільшуватися.

Відповідно до ст. 64 ГК України підприємство самостійно визначає свою організаційну структуру, встановлює чисельність працівників та штатний розпис. Тобто право визначати чисельність і штат працівників належить тільки власникові або уповноваженому ним. органу, внесення змін у штатний розпис на свій розсуд є беззаперечним правом власника. Зазначене право включає в себе зменшити чисельність працівників певної спеціальності та кваліфікації, чисельність одних посад зменшити, здійснити вивільнення працівників, одночасно приймаючи рішення про прийняття на роботу працівників іншої спеціальності та кваліфікації, збільшити чисельність інших посад.

Положеннями ч.2 ст.65 ГК України передбачено, що власник здійснює свої права щодо управління підприємством безпосередньо або через уповноважені ним органи відповідно до статуту підприємства чи інших установчих документів.

Таким чином, трудове законодавство встановлює, що право на доцільність скорочення чисельності або штату працівників - це право тільки власника або уповноваженого органу підприємства, і саме власник або уповноважений орган підприємства має право, на свій розсуд, вносити зміни в штатний розпис.

В Постанові Пленуму Верховного суду України №9 від 06.11.1992 року «Про практику розгляду судами трудових спорів» зазначено про те, що розглядаючи трудові спори, пов`язані із звільненням за п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України, суди зобов`язані з`ясувати, чи дійсно у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, зокрема, ліквідація, реорганізація або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників, чи додержано власником або уповноваженим ним органом норм законодавства, що регулюють вивільнення працівника, які є докази щодо змін в організації виробництва і праці, про те, що працівник відмовився від переведення на іншу роботу або що власник або уповноважений ним орган не мав можливості перевести працівника з його згоди на іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації, чи не користувався вивільнюваний працівник переважним правом на залишення на роботі та чи попереджувався він за два місяці про наступне вивільнення.

Так в судовому засіданні було встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з ПАТ «ІВП «Енергія» з 06.04.2011до 08.02.2019.

Рішенням Наглядової ради (протокол № 6 від 03.12. 2018року) відповідачем було прийняте рішення про скорочення штату працівників і затверджено Наказ № 2 від 15.01. 2019 року «Про зміни в організації виробництва і праці» .

Зазначеним наказом з 25.03. 2019 року на підприємстві Відповідача скасовується Служба безпеки і охорони (СБІО), як структурна одиниця. У Службі безпеки і охорони (СБІО) на дату затвердження Наказу № 2 від 15.01. 2019р. працювало два охоронника, одним із яких був Позивач, а другим інший працівник,

ОСОБА_3 .4.1. Наказу № 2 від 15.01.19р., передбачалося попередження працівників СБІО охоронників ОСОБА_1 та ОСОБА_3 про ліквідацію Служби безпеки і охорони, як структурної одиниці, і як наслідок про скорочення їх посад та наступне звільнення персонально під розпис не пізніше чим за 2 місяці до скасування підрозділу. П.4.2. Наказу, передбачалося пропонування скорочуваним працівникам вакантних посад згідно штатного розкладу. Якщо такі відсутні, а також через відмову від запропонованих посад, працівників звільнити за п.1 ст.40 КЗпП України по закінченню 2-х місяців після попередження.

ОСОБА_1 був персонально попереджений про зміни в організації виробництва і праці, а саме про ліквідацію Служби безпеки і охорони ПАТ «ІВП «Енергія», повне скорочення штату та чисельності працівників Служби безпеки і охорони, про скорочення посади яку Позивач обіймав та про наступне звільнення з посади охоронника Служби безпеки і охорони ПАТ «ІВП «Енергія» з 25.03. 2019. Одночасно Позивачу була запропоновано переведення на іншу роботу на підприємстві, яку останній може виконувати відповідно до своєї кваліфікації та стану здоров`я, а саме на 5 вільних на підприємстві вакансій:

- прибиральник виробничих приміщень (дільниця);

- прибиральник виробничих приміщень (баня);

- прибиральник території 0,5 ставки;

- фрезерувальник;

- електрогазозварник.

Відповідно до Акту про відмову від переведення, складеного комісією у складі - начальника служби кадрів ОСОБА_6 , провідного економіста з праці ОСОБА_7 , заступника головного конструктора-генерального директора з допоміжного виробництва ОСОБА_8 було встановлено, що позивачу повторно було запропоновано переведення на вільні вакантні посади від чого останній відмовився.

Крім того, відповідно ч.1 ст. 21 КЗпП України, трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін. Статтею 30 КЗпП України передбачено, що працівник повинен виконувати доручену йому роботу особисто і не має права передоручати її виконання іншій особі, за винятком випадків, передбачених законодавством.

Так, п.п. 2.4., 2.5., 2.11. Колективного договору, схваленого на загальних зборах колективу ВАТ «ІВП «Енергія» 16 березня 2006 року визначено, що працівники підприємства зобов`язуються сумлінно, та в повному обсязі виконувати свої обов`язки та нести відповідальність згідно чинних посадових інструкцій, дотримуватися дисципліни при виконанні завдань безпосереднього керівника, дотримуватися трудової дисципліни та виконувати правила внутрішнього розпорядку.

П.п. 2.1, 2.2. Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників ПАТ «ІВП «Енергія» встановлено, що робітники зобов`язані дотримуватися трудової та технологічної дисципліни, виконувати виробничі завдання, своєчасно та точно виконувати розпорядження керівників, дотримуватися вимог з охорони праці, техніки безпеки, пожарної безпеки та інше. Коло зобов`язань (робіт), які виконує кожний робітник за своєю спеціальністю, кваліфікацією або посадою визначається: - тарифно-кваліфікаційний довідником робіт та професій робочих; - посадовими інструкціями та положеннями діючими на підприємстві.

В силу ст. 139 КЗпП України, працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір. Так, ст.147 КЗпП України, передбачено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: 1) догана; 2) звільнення. Законодавством, статутами і положеннями про дисципліну можуть бути передбачені для окремих категорій працівників й інші дисциплінарні стягнення.

Відтак, вирішуючи позов про визнання незаконним наказу про притягнення до дисциплінарної відповідальності та відшкодування моральної шкоди, поновлення на роботі, стягнення середньої заробітної плати за час вимушеного прогулу, суд має враховувати, що тільки правомірно накладені стягнення можуть бути підставою для звільнення працівника за п. З ст. 40 КЗпП України, а тому необхідно з`ясувати, систематичне невиконання яких саме трудових обов`язків позивачем передувало його звільненню.

Відповідно до роз`яснення Пленуму Верховного Суду України в п. 22 постанови від 6 листопада 1992 р. № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів», у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, судам необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, що стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за п. З ст. 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 1471, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.

З огляду на викладене, можна дійти висновку, що для розірвання трудового договору за підставою, що міститься у пункті 3 статті 40 КЗпП України, необхідними є такі умови: належним чином зафіксований факт протиправного винного невиконання або неналежного виконання працівником трудових обов`язків; порушення має стосуватися лише тих обов`язків, які є складовими трудової функції працівника чи випливають з правил внутрішнього трудового розпорядку; невиконання чи неналежне виконання працівником трудових обов`язків має бути винним, скоєним без поважних причин умисно або з необережності; невиконання трудових обов`язків мало систематичний характер (тобто до працівника протягом року вже було застосовано дисциплінарне або громадське стягнення); до працівника раніше протягом року вже застосовувалися заходи дисциплінарного або громадського стягнення. Враховуються тільки дисциплінарні й громадські стягнення, які накладаються трудовими колективами і громадськими організаціями відповідно до їх статутів (заходи громадського впливу, наприклад, обговорення порушення, у таких випадках не мають юридичного значення) і є чинними на момент звільнення працівника; з моменту виявлення порушення до дисциплінарного звільнення може минути не більше місяця. Дисциплінарне стягнення не може бути накладене пізніше шести місяців з дня вчинення проступку (ст. 148 КЗпП).

При припиненні трудових правовідносин існує спеціальний порядок, якого роботодавець зобов`язаний дотримуватись для того, щоб звільнення було законним. Так, до застосування дисциплінарного стягнення роботодавець повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення (частина 1 статті 149 КЗпП). При цьому якщо працівник відмовляється надати таке пояснення, це не буде перешкодою для застосування стягнення, у тому числі й у формі звільнення за пунктом 3 статті 40 КЗпП - за таких обставин просто складається акт.

Після дотримання зазначених вище умов роботодавець повинен юридично оформити факт звільнення. Припинення трудового договору незалежно від підстав оформляється наказом або розпорядженням роботодавця, в якому обов`язково вказується підстава припинення трудового договору згідно з чинним законодавством та з посиланням на відповідну статтю чи пункт закону.

Так, в судовому засіданні було встановлено, що позивач по справі був прийнятий охоронником у Службу безпеки і охорони ПАТ «ІВП «Енергія 6 квітня 2011 року на підставі Наказу № 25-к від 05.04.2011р.

З посадовою інструкцією охоронника ПАТ «ІВП «Енергія», схемою території підприємства та маршруту руху охорони позивач особисто ознайомлений під підпис, який міститься на зворотній стороні зазначених документів.

За час роботи на підприємстві Відповідача неодноразово притягався до дисциплінарної відповідальності, а саме.:

- Наказом № 118 « Про порушення трудової дисципліни» від 22.10. 2018

- Наказом № 132 «Про порушення трудової дисципліни» від 20.11. 2018

- Наказом № 9 «Про порушення трудової дисципліни» від 07.02. 2019 року

Позивач особисто під підпис був ознайомлений із наказами № 118 від 22.10.18р., № 132 від 20.11.18р. Від особистого підпису щодо ознайомлення з наказом № 9 від 07.02. 2019 року Позивач відмовився, про що комісією у складі працівників Відповідача (начальника служби кадрів ОСОБА_6 , провідного економіста з праці ОСОБА_7 , заступника головного конструктора-генерального директора з допоміжного виробництва ОСОБА_8 ) був складений 08.02. 20198 року Акт щодо ознайомлення Позивача з наказом, та зафіксовано, що Позивач відмовився поставити особистий підпис на Наказі № 9 від 07.02.2019р.

При цьому накази «Про порушення трудової дисципліни» № 118 від 22.10.18р, № 132 від 20.11.18р., № 9 від 07.02.19р. не були оскаржені Позивачем у встановлені законодавством строки.

Таким чином, твердження позивача, що його не було ознайомлено з Наказами № 118 від 22.10.18р., №132 від 20.11.18р., №9 від 07.02.19р. не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні. При цьому у судовому засіданні 13липня 2022 року позивач підтвердив, що на зворотній стороні наказів № 118 від 22.10.18р., №132 від 20.11.18р. містять його особисті підписи про ознайомлення з наказами.

Крім того, відповідно до п. 3.5. Посадової інструкції охоронника передбачено під час чергування охоронник зобов`язаний нічим не відволікатися, пересуватися строго по затвердженій схемі маршруту пересування охоронника, уважно оглядати доступи до огорож, воріт виробничих приміщень. П.3.7 передбачається, що через кожні 40 хвилин охоронник зобов`язаний обходити територію підприємства по маршруту пересування охоронника, в інший час виконувати зовнішнє відеоспостереження за територією підприємства по моніторам, які встановлені у кімнаті СБіО на КПП. П.3.8 забороняється охороннику спати під час чергування, не відступати від схеми маршруту охоронника.

Так, позивач під час розгляду справи визнав той факт, що він не виконував свої обов`язки передбачені п.3.7 Посадової інструкції а саме, не здійснював кожні 40 хвилин обхід території підприємства по маршруту пересування охоронця. При цьому підтвердив суду, що він особисто ознайомлений зі своєю посадовою інструкцією, схемою пересування по маршруту. Також зазначив, що претензій до керівництва, з приводу неможливості виконання своїх посадових обов`язків у Позивача не було. Крім того пояснив, що йому було відомо що на території підприємства розміщені камери відеоспостереження, для того, щоб контролювати своє майно та претензій з цього приводу в нього не було і він як охоронник СБІО при виконанні своїх посадових обов`язків, також здійснював спостереження за територією підприємства через встановлені в кімнаті контрольно-пропускного пункту монітори.

Відповідно до доповідних записок виконуючого обов`язки начальника Служби безпеки і охорони Москалець Л.В., пояснювальних записок інспектора режимно-секретного відділу Шевченко Л.М., відповідачем були виявлені порушення п.п. 3.5, 3.7., 3.8 «Посадової інструкції охоронця» та Розпорядження №5 від 10.11.17р. «Про виконання припису служби охорони праці № 18 від 10.11.17р. позивачем.

Відповідно до пояснювальної записки інспектора Режимно-секретного відділу Шевченко Л.М. від 28.01.19р. виявлено, що Позивач обхід території взагалі не здійснював.

Відповідно до доповідної записки в.о. СБіО ОСОБА_9 від 28.01.19р., пояснювальної записка інспектора Режимно-секретного відділу Шевченко Л.М. від 28.01.19р., виявлено, що Позивач в період часу 22:04 27.01.19р. вийшов із прохідної підприємства на територію підприємства, звернув в сторону дерев`яної споруди та до 05:32 28.01.19р. на прохідну не повертався. Також виявлено у дерев`яній споруді обладнане спальне місце та дерев`яна споруда опалювалася електрообігрівальними приладами.

Позивач по факту виявлених порушень п.3.5, 3.7, 3.8 Посадової інструкції, Розпорядження №5 від 10.11.17р. «Про виконання припису Служби охорони праці № 18 від 10.11.17р.» відмовився надати пояснювальні записки, що було зафіксовано комісією та складено відповідні акти.

Розпорядженнями № 4, 5 від 04.02.19р. відповідачем додатково було запропоновано позивачу надати пояснення щодо зазначених вище порушень, але від надання пояснень позивач відмовився.

Наказом № 9-К від 08.02.19р. Відповідач звільнив Позивача відповідно до п. 3 ст. 40 Кодексу законів про працю України за систематичне невиконанням без поважних причин обов`язків, покладених на нього посадовою інструкцією.

Також суд відхиляє доводи позивача щодо незаконності його звільнення з посади охоронника відповідно до наказу № 2 від 15.01.2019 в період перебування на лікарняному з огляду на таке.

Відповідно до частини третьої статті 40 КЗпП України не допускається звільнення працівника з ініціативи власника або уповноваженого ним органу в період його тимчасової непрацездатності (крім звільнення за пунктом 5 цієї статті), а також у період перебування працівника у відпустці.

Рішенням Конституційного Суду України від 04 вересня 2019 року N 6-р (II)/2019 у справі за конституційною скаргою ОСОБА_10 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частини третьої статті 40 КЗпП України визнано такими, що відповідають Конституції України (є конституційними), положення частини третьої статті 40 КЗпП України. Конституційний Суд України зазначив, що положеннями частини третьої статті 40 КЗпП України закріплені гарантії захисту працівника від незаконного звільнення, що є спеціальними вимогами законодавства, які мають бути реалізовані роботодавцем для дотримання трудового законодавства. Однією з таких гарантій є, зокрема, сформульована у законодавстві заборона роботодавцю звільняти працівника, який працює за трудовим договором і на момент звільнення є тимчасово непрацездатним або перебуває у відпустці. Отже, нерозповсюдження такої вимоги на трудові правовідносини за контрактом є порушенням гарантій захисту працівників від незаконного звільнення та ставить їх у нерівні умови порівняно з працівниками інших категорій.

Конституційний Суд України дійшов висновку, що положення частини третьої статті 40 КЗпП України є такими, що поширюються на усі трудові правовідносини.

Суд враховує, що 15.01.2019 відповідачем було винесено наказ № 02 про зміни в організації виробництва і праці, яким було скасовано на підприємстві службу безпеки та охорони, як структурну одиницю, а наказ № 9-к про звільнення позивача видано 08.02.2019.

При цьому позивач ОСОБА_1 відповідно до виписки із медичної картки стаціонарного хворого перебував на стаціонарному лікуванні з 03.01.2019 до 17.01.2019, таким чином наказ № 9-к від 08.02.2019 про звільнення ОСОБА_1 з посади охоронця видано відповідачем не в період знаходження позивача на лікарняному.

Таким чином, враховуючи викладене, з урахуванням всіх обставин та матеріалів справи, суд доходить до висновку, що звільнення ОСОБА_1 відбулось без порушень роботодавцем вимог КЗпП України.

Крім того, за відсутності законних підстав вважати, що звільнення позивача відбулося з порушенням вимог КЗпП України, відсутні підстави і для задоволення позовних вимог позивача про поновлення його на посаді охоронника з 08.02.2019р., визнання запису №7 від 08.02.2019 у трудовій книжці, щодо його звільнення з посади охоронника ПАТ «ІВП «Енергія» недійсним, стягнення з ПАТ «ІВП «Енергія» на його користь середнього заробітку за час вимушеного прогулу з 08.02.2019р. до дня поновлення його на посаді, стягнення з ПАТ «ІВП «Енергія» на його користь моральної шкоди у сумі 20000 гривень, зобов`язання ПАТ «ІВП «Енергія» провести нарахування за ЄСВ на грошову суму яка буде йому нарахована, також проведення відрахування за ЄСВ та усіх податків у фіскальну службу України з грошової суми, яка буде йому нарахована, які є похідними від позовних вимог позивача про скасування наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судові витрати по справі віднести на рахунок держави.

На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.4, 5, 7, 10, 12, 13, ст.ст. 77-80, 81, 95, 133, 141, 235, 258, 259, 263, 264, 265 Цивільного процесуального кодексу України в редакції Закону №2147-VIII від 03 жовтня 2017 року суд, -

у х в а л и в:

У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 до приватного акціонерного товариства «Інжинірінгово виробниче підприємство «Енергія» про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, стягнення моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 30 днів з дня його проголошення.

Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлений 28 листопада 2022 року о 15.00 годині.

Відомості про сторони:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач: приватне акціонерне товариство «Інжинірінгово виробниче підприємство «Енергія», , розташоване за адресою: Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг, вул. Окружна, буд. 127.

Суддя М.В. Бутенко