Справа № 201/7593/22
Провадження № 2-о/201/222/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Дніпро

Жовтневий районний суд міста Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Демидової С.О.,

з секретарем судового засідання Галко С.Д.,

за участі

представника заявника ОСОБА_1

представника заінтересованої особи Монич Н.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку окремого провадження заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернулася до суду із заявою, де заінтересованою особою є ОСОБА_3 , в якій просить видати обмежувальний припис стосовно ОСОБА_3 на строк шість місяців з заборонами щодо наближення на відстань 200 метрів до місця реєстрації ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 та місця роботи Комунальне некомерційне підприємство «Дніпровський центр первинної медико- санітарної допомоги №7» ДМР, що знаходиться за адресою : м. Дніпро, вул. Титова, буд. 29; заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_2 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому кривднику, переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_2 , або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб.

В обґрунтування своєї заяви заявник посилається на те, що вона перебувала у відносинах з ОСОБА_3 протягом 2014-2015 років. Від цих відносин народилась донька - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Заявник припинила стосунки з ОСОБА_3 у 2015 році, проте з того часу він не залишає її в спокої. ОСОБА_2 потерпає від насильства з боку ОСОБА_3 вже протягом тривалого часу, поведінка в нього виключно негативна, що впливає на її здоров`я та працездатність. Після скандалів, образ та погроз з боку ОСОБА_3 , які він висловлює на адресу заявника, приїжджаючи до її місця мешкання, ОСОБА_2 не може нормально працювати та жити, оскільки кривдник не контролює свої дії та вчинки, погрожує фізичною розправою, часто підіймає на неї руку, а тому ОСОБА_2 дійсно боїться за своє життя. Заявник та її сусіди неодноразово зверталися до поліції, проте жодного результату це не дало.15 вересня 2022 року ОСОБА_3 виписано терміновий заборонний припис строк на 10 днів до 25 вересня 2022 року, у зв`язку із скоєнням ним домашнього насильства відносно заявника. Проте ці заходи виявились неефективними. Окрім того просила звернути увагу , що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська знаходиться справа №201/6826/22 щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП (а.с.1-2).

Згідно із протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07 жовтня 2022 року справа за указаної заявою передана для розгляду судді Демидовій С.О. (а.с.14).

Ухвалою судді Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 12 жовтня 2022 року було відкрито провадження у цивільній справі окремого провадження за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису (а.с.15).

07 листопада 2022 року ОСОБА_2 подала заяву про розгляд справи за її відсутності на задоволенні заяви наполягала.

08 листопада 2022 року від представника ОСОБА_3 надійшли письмові пояснення, в яких остання просила відмовити в задоволенні заяви у зв`язку з її необґрунтованістю та недоведеністю.

У судовому засіданні представник ОСОБА_2 , заяву про встановлення обмежувального припису, підтримала, просила її задовольнити та пояснила, що заявник дійсно боїться за своє життя, вона потерпає від насильства з боку ОСОБА_2 вже протягом тривалого часу. Останній погрожує фізичною розправою, часто підіймає руку на заявника, виражається нецензурною лайкою, веде себе дуже агресивно та неадекватно, оскільки ймовірність настання тяжких наслідків для заявника є дуже високою, остання змушена була звернутися до суду з відповідною заявою.

Представник ОСОБА_3 у судовому засіданні заперечувала проти задоволення заяви та пояснила, що твердження, які вказані в заяві не відповідають дійсності, вони направлені на штучне обмеження спілкування ОСОБА_5 з дитиною. Матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів, які б свідчили про будь-які порушення або домашнє насильство зі сторони ОСОБА_3 по відношенню до ОСОБА_2 .

Суд, заслухавши представників сторін, розглянувши подані матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються заявлені вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення справи по суті, приходить до таких висновків.

Як зазначила ОСОБА_2 в період 2014-2015 років вона перебувала у відносинах з ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась донька ОСОБА_4 , що підтверджується свідоцтвом про народження (а.с.4). На даний час донька проживає з матір`ю.

15 вересня 2022 року встановлено терміновий заборонний припис стосовно кривдника до 23 години 00 хвилин 25 вересня 2022 року, яким зобов`язано ОСОБА_5 залишити місце проживання (перебування) постраждалої особи ОСОБА_2 ; заборонено на вхід та перебування в місці проживання (перебування) постраждалої особи; заборонено в будь який спосіб контактувати з постраждалою особою (а.с. 5)

На підтвердження вчинення ОСОБА_3 фізичного та психологічного насильства ОСОБА_2 до заяви про видачу обмежувального припису долучено терміновий заборонний припис від 15 вересня 2022 року; роздруківку з офіційного сайту судової влади, щодо стану справ відносно ОСОБА_3 ; скрін-шоти смс-повідомлень, які містять образливі вирази; письмові показання свідків; пояснення ОСОБА_2 ; копію протоколу прийняття заяви про вчинене кримінальне правопорушення від 13 жовтня 2022 року; копію відповіді Відділення поліції №5 Дніпровського районного управління поліції ГУ НП в Дніпропетровській області щодо звернення ОСОБА_2 з приводу вжиття заходів реагування щодо ОСОБА_3 .

Відповідно до правил ст. 350-2 ЦПК України, заява про видачу обмежувального припису може бути подана особою, яка постраждала від домашнього насильства або її представником у випадках визначених Законом України «Про запобігання та протидію домашньому насильству».

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» економічне насильство форма домашнього насильства, що включає умисне позбавлення житла, їжі, одягу, іншого майна, коштів чи документів або можливості користуватися ними, залишення без догляду чи піклування, перешкоджання в отриманні необхідних послуг з лікування чи реабілітації, заборону працювати, примушування до праці, заборону навчатися та інші правопорушення економічного характеру.

Обмежувальний припис стосовно кривдника встановлений у судовому порядку захід тимчасового обмеження прав чи покладення обов`язків на особу, яка вчинила домашнє насильство, спрямований на забезпечення безпеки постраждалої особи.

Пунктом 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» визначено, що психологічне насильство це форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози, у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.

Згідно пункту 6 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» кривдник - особа, яка вчинила домашнє насильство у будь-якій формі.

Пунктом 8 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що особа, яка постраждала від домашнього насильства (далі - постраждала особа), - особа, яка зазнала домашнього насильства у будь-якій формі.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 24 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» до спеціальних заходів щодо протидії домашньому насильству належить обмежувальний припис стосовно кривдника.

Пунктом 1 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що право звернутися до суду із заявою про видачу обмежувального припису стосовно кривдника має постраждала особа або її представник.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» обмежувальним приписом визначаються один чи декілька таких заходів тимчасового обмеження прав кривдника або покладення на нього обов`язків, зокрема заборона перебувати в місці спільного проживання (перебування) з постраждалою особою.

Частиною 3 статті 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» передбачено, що рішення про видачу обмежувального припису або про відмову у видачі обмежувального припису приймається на підставі оцінки ризиків (оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи).

Видача обмежувального припису є заходом впливу на кривдника, який може вживатися лише в інтересах постраждалих осіб та у разі настання певних факторів і ризиків.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 21 лютого 2018 року у справі № 756/2072/18.

Суд звертає увагу, що обмежуваний припис має своїм завданням терміновий (негайний), попереджувальний та запобіжний захід, направлений на охорону від фізичного, психологічного, економічного насилля потерпілої особи від кривдника. Такі заходи носять тимчасовий характер, на чому наголошено у приписах Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ЦПК України, та що пов`язується із невідворотнім та вчасним реагуванням з боку держави в особі повноважних органів на виконання функцій із гарантування та забезпечення найвищих соціальних цінностей, якими є: людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність, безпека.

Відповідно до ст. 3 Конституції України права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відтак, з одного боку з огляду на характер вчиненого насильства у сім`ї держава зобов`язана сприяти припиненню домашньому насильству, наданню допомоги та захисту постраждалої особи, відшкодуванню їй завданої шкоди (п. 12 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»), з іншого, забезпечити належне розслідування випадків домашнього насильства з метою притягнення, в разі обґрунтованих підстав, до відповідальності кривдників, обумовити зміну їхньої поведінки.

Оцінкою ризиків вважається оцінювання вірогідності продовження чи повторного вчинення домашнього насильства, настання тяжких або особливо тяжких наслідків його вчинення, а також смерті постраждалої особи (п. 9 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству»).

Статтею 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ч.1, п.1 ч.2 ст. 76, ч.1, 2 ст.77, ч.2 ст. 78, ч.1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Відповідно до ч.6 ст. 81, ч.1 ст. 89 ЦПК України доказування не може ґрунтуватись на припущеннях. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Суд зазначає, що обмежувальні заходи для кривдника в значній мірі пересікаються з відповідними правами, визначеними «Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод», зокрема: його правом на справедливий суд, що гарантує швидкий та неупереджений розгляд справи з ухваленням остаточного рішення як умови правової визначеності в можливих спірних відносинах; правом на повагу до свого приватного і сімейного життя, до свого житла і кореспонденції, яке за приписами ст. 8 Конвенції передбачає обов`язок органів державної влади здійснити втручання у здійснення цього права лише згідно із законом для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб; правом на вільне володіння майном (ст. 1 протоколу 1 Конвенції).

В кожному конкретному випадку за наслідком оцінки ризиків для постраждалою особи слід виходити з наявності або відсутності конкуренції прав всіх учасників, останнє, зокрема, можливе в разі загрози життю особи що є найвищою цінністю, співмірності застосованих заходів обмеження із об`єктивною потребою задля виконання функцій протидії насильству.

Заявник ОСОБА_2 на підтвердження вчинення домашнього насильства зі сторони ОСОБА_3 зазначила, що в провадженні Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська перебуває адміністративна справа № 201/6826/22, щодо притягнення ОСОБА_3 до адміністративної відповідальності за ст. 173-2 КУпАП, натомість представником ОСОБА_3 надано постанову Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська у справі № 201/6826/22, якою провадження по справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 173-2 КУпАП закрито на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.

Надані сторонами постанови Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 жовтня 2022 року по справі № 201/7938/22 та від 07 жовтня 2022 року по справі № 201/6826/22 неможливо ідентифікувати, оскільки роздруковані з єдиного державного реєстру судових рішень та не завірені належним чином відповідно до законодавства. Отже матеріали справи не містять жодного висновку або постанови про притягнення ОСОБА_3 до відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення вчинення домашнього насильства. Звернення заявника до правоохоронних органів із заявою не свідчить про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні протиправних дій останнім.

Крім того, суд не може взяти до уваги надані скрін-шоти повідомлень, оскільки з них неможливо встановити, коли і ким вони були написані.

Стосовно пояснення свідків, які долучені до матеріалів справи, суд не може надати їм правову оцінку, оскільки згідно ЦПК України встановлено спеціальний порядок допиту свідків, що передбачає їх виклик у судове засідання з наданням права задати їм питання усім учасникам справи.

В той же час суду не було надано жодного доказу на підтвердження вчинення у відношенні ОСОБА_2 фактів будь-якого насильства в розумінні Закону України «про протидію і запобігання домашньому насильству».

За таких обставин, надавши належну оцінку поданим у справі доказам на підставі встановлених судом фактичних обставин, суд вважає, що сам факт неодноразового звернення заявника до правоохоронних органів з підстав вчинення щодо неї домашнього насильства свідчить про наявність тривалого конфлікту між заявником та заінтересованою особою та не підтверджують факту вчинення домашнього насильства ОСОБА_3 щодо ОСОБА_2 , що є необхідною умовою для можливості застосування судом заборонного припису у відповідності з вимогами чинного законодавства.

Таким чином, оскільки заявник не надала беззаперечних доказів на підтвердження вчинення заінтересованою особою постійного та безперервного домашнього насильства у розумінні вказаного Закону, а судом не встановлено випадків домашнього насильства відносно заявника, а також ризиків настання насильства у майбутньому, суд констатує відсутність підстав для задоволення заяви про видачу обмежувального припису, а тому задоволені заяви ОСОБА_2 про видачу обмежувального припису слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1, 9, 12, 24, 26 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству», ст. ст. 13, 76-78, 81, 141, 263-265 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Відмовити в задоволенні заяви ОСОБА_2 , заінтересована особа: ОСОБА_3 про видачу обмежувального припису в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 14 листопада 2022 року.

Суддя С.О. Демидова