РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/19448/20

Провадження № 22-ц/4815/1060/22

Рівненський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчук Н. М.,

суддів: Хилевича С. В., Шимківа С. С.

секретар судового засідання Крижов В. С.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2022 року у складі судді Харечка С. П., постановлену в м. Рівне о 14 годині 50 хвилин, відомості про дату складання повного тексту ухвали не відомі,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування квартири.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2022 року затверджено мирову угоду, укладену 15 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою, в якій просить привести ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2022 року у справі № 569/19448//20 у відповідність із вимогами виконавчого документу, передбаченими ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження», зазначивши строк пред`явлення рішення до виконання.

Ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2022 року у задоволенні вказаної заяви відмовлено.

Ухвала суду першої інстанції вмотивована тим, що зі змісту ухвали про затвердження мирової угоди вбачається, що заявниця не є стягувачем у розумінні частини 4 Закону України «Про виконавче провадження», оскільки стягувачем коштів за комунальні послуги за квартиру у цивільних відносинах може бути лише особа, яка надає такі послуги. Суд також виходив з того, що в заяві про затвердження мирової угоди сторони не зазначили строків її виконання. Окрім цього, судом взято до уваги відсутність відомостей про звернення позивача до виконавчої служби про примусове виконання ухвали про затвердження мирової угоди.

Вважаючи ухвалу суду незаконною, необґрунтованою, постановленою за невідповідності фактичним обставинам справи, ОСОБА_1 оскаржила її в апеляційному порядку. В поданій апеляційній скарзі пояснює, що в оскаржуваній ухвалі, якою затверджено мирову угоду між нею та відповідачкою, судом не зазначений строк пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання, що не зобов`язує державного виконавця відкрити виконавче провадження та заздалегідь є підставою для повернення ухвали без прийняття до виконання та відкриття виконавчого провадження. Звертає увагу, що у мировій угоді сторони обумовили зобов`язання відповідачки на майбутнє, а тому строки виконання мирової угоди не можуть бути зазначені. Додає, що за таких обставин покликання місцевого суду на не зазначення строків виконання мирової угоди як на підставу відмови у задоволенні заяви про приведення виконавчого документу у відповідність із законом, необґрунтовані. Заперечує висновок суду про те, що оскільки нею не надано доказів звернення до виконавчої служби із заявою про примусове виконання ухвали, то і заява про приведення виконавчого документу у відповідність із законом безпідставна, та вважає його незаконним, адже право стягувача на звернення до суду щодо приведення виконавчого документу у відповідність із законом не ставиться у залежність від попереднього звернення його до органів виконавчої служби. З наведених міркувань просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та постановити нову ухвалу про задоволення її зави про приведення ухвали Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2022 року у справі № 569/19448//20 у відповідність із вимогами виконавчого документу, передбаченими ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження».

Відзиву на апеляційну скаргу не подано.

Дослідивши матеріали та обставини справи на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційної скарги стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, апеляційний суд прийшов до висновку, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Судом встановлено, що ухвалою Рівненського міського суду Рівненської області від 18 травня 2021 року у справі № 569/19448/20 затверджено мирову угоду, укладену 15 квітня 2021 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , згідно умов якої:

1. ОСОБА_1 зобов`язується сплачувати 30 відсотків від вартості всіх комунальних послуг за квартиру, яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 .

2. ОСОБА_2 зобов`язується сплачувати 70 відсотків від вартості всіх комунальних послуг за квартиру, яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 .

3. ОСОБА_2 гарантує ОСОБА_1 право на довічне проживання в квартирі, яка була подарована їй ОСОБА_1 і яка знаходиться за адресом: АДРЕСА_1 .

4. ОСОБА_2 зобов`язується без згоди ОСОБА_1 не брати будь-яких позичок, кредитів від будь-яких фізичних та юридичних осіб.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання договору дарування квартири закрито у зв`язку із затвердженням мирової угоди, укладеної сторонами у справі.

Звертаючись до суду із цією заявою, ОСОБА_1 просила суд привести вказану мирову угоду у відповідність із вимогами закону щодо оформлення виконавчого документу, оскільки в тій не зазначено строк пред`явлення його до виконання.

Згідно ч. 2 ст. 208 ЦПК України, ухвала про затвердження мирової угоди є виконавчим документом та має відповідати вимогам до виконавчого документа, встановленим Законом України «Про виконавче провадження».

Частиною 4 Закону України «Про виконавче провадження» (станом на час постановлення ухвали про затвердження мирової угоди) визначено вимоги до виконавчого документа, зокрема, передбачено, що у виконавчому документі зазначається строк пред`явлення рішення до виконання (п. 7 ч. 1 ст. 4 цього Закону).

Як вбачається із тексту ухвали Рівненського міського суду від 18 травня 2021 року про затвердження мирової угоди у справі №569/19448/20, якою затверджено укладену між сторонами мирову угоду, не зазначено строк пред`явлення рішення до виконання.

У разі невідповідності виконавчого документа вимогам, передбаченим цією статтею, стягувач має право звернутися до суду чи іншого органу (посадової особи), що видав виконавчий документ, щодо приведення його у відповідність із зазначеними вимогами (абз.2 ч. 4 ст. 4 Закону України «Про виконавче провадження»).

Вказана норма визначає суб`єкта звернення із заявою про приведення документу (мирової угоди) у відповідність з вимогами законодавства про виконавчий документ і ним є стягувач.

Стягувачем є фізична або юридична особа чи держава, на користь чи в інтересах яких видано виконавчий документ (ч. 2 ст. 15 Закону України «Про виконавче провадження»).

Зі змісту ухвали про затвердження мирової угоди вбачається, що позивачка ОСОБА_1 не є стягувачем у розумінні зазначених вимог Закону, оскільки стягувачем коштів за комунальні послуги за квартиру у цивільних правовідносинах може бути лише особа, яка надає такі послуги.

Відповідно до вимог ч.1 ст. 208 ЦПК України, виконання мирової угоди здійснюється особами, які її уклали, в порядку і в строки, передбачені цією угодою. В заяві про затвердження мирової угоди сторони не зазначали строки виконання мирової угоди.

За таких обставин та зважаючи, що за вимогами закону ухвала Рівненського міського суду від 18 травня 2021 року про затвердження мирової угоди набрала законної сили по закінченню строк оскарження, 03 червня 2021 року, вона підлягає виконанню особами, що її уклади.

Обов`язок виконання рішення суду настає із набранням ним законної сили і не залежить від звернення до примусового виконання. Право на примусове виконання реалізується особою поданням заяви на примусове виконання рішення, що передбачено ст. 26 Закону України «Про виконавче провадження». Разом з тим, доказів звернення заявниці до органів виконавчої служби про звернення до примусове виконання ухвали про затвердження мирової угоди не надано.

Відхиляючи апеляційну скаргу, апеляційний суд бере до уваги, що внесення до ухвали про затвердження мирової угоди між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 нових відомостей, зокрема щодо строків та порядку виконання, буде по суті доповненням або зміною її змісту, що є неприпустимим у такому порядку.

Процесуальне законодавство передбачає, що обставини цивільних справ з`ясовуються судом на засадах змагальності, в межах заявлених вимог і на підставі наданих сторонами доказів. Щодо обов`язку доказування і подання доказів, то кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень. Однак, будь-яких доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції, особою, яка подала апеляційну скаргу, не надано. Доводи апеляційної скарги апеляційним судом оцінюються критично, оскільки зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував.

За наведених обставин, апеляційного суду приходить до переконання про те, що оскаржувана ухвала постановлена місцевим судом з дотриманням норм процесуального права, судом першої інстанції в повній мірі з`ясовано обставини, що мають значення для справи, а тому апеляційна скарга не підлягає до задоволення.

Відповідно до ч. 1. ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Рівненського міського суду Рівненської області від 22 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови складено 24 листопада 2022 року.

Головуючий Ковальчук Н. М.

Судді: Хилевич С. В.

Шимків С. С.