ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 629/3482/21 Номер провадження 22-ц/814/2733/22Головуючий у 1-й інстанції Попов О.Г. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді Хіль Л.М.

Суддів: Дорош А.І., Пилипчук Л.І.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2

на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року

по справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В :

У червні 2021 року ОСОБА_3 звернулась до місцевого суду із вказаним позовом, у якому просила розірвати між сторонами шлюб, зареєстрований 18 квітня 2009 року Тихопільською сільською радою Лозівського району Харківської області, актовий запис № 01.

Позов обґрунтовувала тим, що з відповідачем подружні відносини вони не підтримують.

Рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_3 задоволено.

Розірвано шлюб, укладений між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , який було зареєстровано 18 квітня 2009 року Тихопільською сільською радою Лозівського району Харківської області, актовий запис № 01.

Після розірвання шлюбу позивачу залишено прізвище - ОСОБА_3 .

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 .

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що місцевий суд не дослідив обставини, шляхом уточненого запиту до Головного центру обробки спеціальної інформації ДПС України щодо вибуття ОСОБА_3 за межі України у жовтні 2020 року, що унеможливлює її особисте звернення до суду та її подальшу участь у судовому засіданні та свідчить про представництво інтересів позивача сторонньою особою.

Вказував, що суд не з`ясував у судовому засіданні, ким надіслав телефонограми від імені позивача, взявши до уваги як належний і допустимий доказ.

Зазначав, що ухваливши рішення за відсутності позивача, яка жодного разу не з`явилась до суду, не повідомила причини неявки, суд повинен був залишити позов без розгляду.

Ураховуючи викладене, прохав рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким залишити позовну заяву без розгляду.

ОСОБА_2 у телефонограмі заявив клопотання про розгляд справи без його участі, доводи апеляційної скарги підтримав в повному обсязі.

Від ОСОБА_5 , представника ОСОБА_3 надійшло клопотання про розгляд справи за відсутності сторони позивача.

Ураховуючи вищенаведене та приписи ст. 223 ЦПК України, суд не вбачає перешкод щодо розгляду справи.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, сторони зареєстрували шлюб 18 квітня 2009 року Тихопільською сільською радою Лозівського району Харківської області, актовий запис № 01.

Від шлюбу сторони мають неповнолітніх дітей: ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які проживають з позивачкою.

Подружні відносини між сторонами не підтримуються, спільне господарство не ведеться, примирення між ними не можливе.

Спір про розподіл спільного майна на момент розгляду справи, у сторін відсутній.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Згідно з ч.1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частинами третьою, четвертою ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст. 104, ч.3 ст. 105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 СК України.

Відповідно до ч.3 ст. 109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст. 110, ст. 112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки зберегти їх сім`ю на майбутнє неможливо, а подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Також ОСОБА_3 подала заяву через свого представника ОСОБА_5 у якій прохала врахувати, що з часу ухвалення рішення місцевим судом, пройшов майже рік і відповідач не вчинив будь-яких дій, спрямованих на примирення з ОСОБА_3 .

Також зазначала, що чинним законодавством не передбачено примушення особи до збереження шлюбних відносин проти її волі.

Так зміст вказаної заяви свідчить про те, вона наполягає на розірванні шлюбу, за час перебування справи в суді першої інстанції та за час винесення рішення про розірвання шлюбу, примирення сторін не відбулося.

Зважаючи на такі фактичні обставини, вимоги закону про необхідність врахування волі чоловіка та дружини на перебування в шлюбі, добровільність шлюбу та заборону на примушення збереження шлюбних відносин, наявні підстави для залишення рішення суду першої інстанції без змін.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про сумніви звернення позивача особисто до суду та волевиявлення щодо розлучення виходячи з наступного.

Так з матеріалів справи вбачається, що позовна заява подана особисто ОСОБА_3 через засоби поштового зв`язку та нею підписана.

Відповідно до ч.2 ст. 175 ЦПК України позовна заява подається до суду в письмовій формі і підписується позивачем або його представником, або іншою особою, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи.

Позовна заява може бути подана до суду нарочно або направлена засобами поштового зв`язку - шляхом направлення цінного листа із описом вкладення.

Доводи апелянта про те, що рішення ухвалене за відсутності позивача, яка жодного разу не з`явилась до суду, не повідомила причини неявки, тому позов слід було залишити без розгляду, колегія суддів не бере до уваги.

За правилами п. 3 ч. 1 ст. 257 ЦПК України суд постановляє ухвалу про залишення позову без розгляду, якщо належним чином повідомлений позивач повторно не з`явився в судове засідання або не повідомив про причини неявки, крім випадку, якщо від нього надійшла заява про розгляд справи за його відсутності і його нез`явлення не перешкоджає розгляду справи.

Верховний Суд у складі колегії Другої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 658/1141/18 наголосив на тому, що системний аналіз наведених норм процесуального права свідчить про те, що законодавець диференціює необхідність врахування судом поважності/неповажності причин неявки позивача до суду залежно від того, яке це судове засідання: перше чи повторне. Тобто, процесуальний закон не вказує на необхідність врахування судом поважності причин повторної неявки позивача до суду. Такі положення процесуального закону пов`язані з принципом диспозитивності цивільного судочинства, за змістом якого особа, яка бере участь у справі, самостійно розпоряджається наданими їй законом процесуальними правами. Зазначені наслідки настають незалежно від причин повторної неявки, які можуть бути поважними. Таким чином, навіть маючи докази поважності причин неявки позивача, суд залишає позовну заяву без розгляду. Зазначена норма дисциплінує позивача як ініціатора судового розгляду, стимулює його належно користуватися своїми правами та не затягувати розгляд справи. Якщо позивач не може взяти участь в судовому засіданні, він може подати заяву про розгляд справи за його відсутності. Така заява може бути подана на будь-якій стадії розгляду справи.

Отже, згідно з вимогами ЦПК України суд не зобов`язаний з`ясовувати причини повторної неявки в судове засідання належним чином повідомленого позивача і у випадку повторної неявки позивача, якщо від нього не надійшла заява про розгляд справи за його відсутності, суд залишає позовну заяву без розгляду.

Так матеріал справи містять телефонограму від ОСОБА_3 , з якої вбачається, що остання обізнана про дату, час і місце розгляду справи та прохала провести розгляд справи за її відсутності.

Крім того, під час апеляційного розгляду ОСОБА_3 подала заяву про розгляд справи за її відсутності, через свого представника ОСОБА_5

Ураховуючи вищенаведене, апеляційний суд приходить до висновку, що доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись ст. 367, ст. 374 ч. 1 п. 1, ст. 375, ст. 381-384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , який діє в інтересах ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 06 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: А.І. Дорош

Л.І. Пилипчук