ЄУН № 337/3226/20
Провадження № 2/337/1047/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2022 року Хортицький районний суд м.Запоріжжя

у складі: головуючого судді Гнатик Г.Є.

за участю секретаря Побережної О.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м.Запоріжжі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ» Хортицького району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води), судових витрат,

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся до суду із вказаним позовом.

У позові вказав, що Концерн «Міські теплові мережі» є виконавцем послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню, яке мешкає в житловому фонді м. Запоріжжя. Відповідачі є споживачами цих послуг, оскільки квартира за адресою: АДРЕСА_1 , де вони зареєстровані, підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

10.01.2018 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя на користь Концерну «МТМ» було видано судовий наказ № 2-н/337/61/2018 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі», заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води в розмірі 63716 грн. 46 коп. за період з 01.10.2014 року по 31.11.2017 року.

20.11.2019 року, ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя, по справі № 2-с/337/52/2019, вищевказаний судовий наказ, було скасовано.

Оскільки, за період з 01.10.2014 року по 30.06.2020 року позивач надав відповідачам ОСОБА_1 , ОСОБА_2 послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на суму 116 181 грн., за які відповідачі оплату не здійснювали, просив стягнути з відповідачів у солідарному порядку вказану суму заборгованості та судові витрати по сплаті судового збору у розмірі 2102 грн.

Ухвалою суду від 03.09.2020 року було відкрито провадження по справі та визначено про розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

30.10.2020 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя було ухвалено заочне рішення, на підставі якого позов Концерну «Міські теплові мережі» було задоволено, з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» стягнута сума заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2014 року по 30.06.2020 року у розмірі 116 181 грн., стягнуто судовий збір у розмірі 2102 грн.

21.01.2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду з заявою про перегляд заочного рішення суду.

Ухвалою суду від 08.02.2022 року заочне рішення Хортицького районного суду м.Запоріжжя від 30.10.2020 року скасовано, справа призначена до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, в матеріалах справи наявна письмова заява про розгляд справи у відсутності представника позивача ( а.с.112).

Відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , в судові засідання не з`явилися з невідомих причин, про розгляд справи обізнані.

Представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Боярчук Н.В. у судове засідання не з`явилася, в матеріалах справи наявна письмова заява про розгляд справи без її участі. Проти задоволення позову заперечує у повному обсязі.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, повно та всебічно з`ясувавши обставини справи, розглянувши надані докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у сукупності, дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення позову у зв`язку з наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Судом встановлено, що позивач Концерн «Міські теплові мережі», зареєстрований у Єдиному державному реєстрі підприємств, установ, організацій і є виробником теплової енергії, яка, в тому числі, надається населенню для побутових потреб.

Квартира АДРЕСА_2 , підключена до мережі централізованого опалення та постачання гарячої води.

Згідно інформації Департаменту реєстраційних послуг Заполрізької міської ради ( а.с. 24, 25), відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - з 05.10.1999 року, ОСОБА_1 - з 11.10.2005 року.

Згідно виписки з особового рахунку № НОМЕР_1 ,заведеного на вказану квартиру,за період з 01.10.2014 року по 30.06.2020 року була нарахована плата за послуги централізованого опалення та постачання гарячої води на суму 116 181 грн. ( а.с.12-16).

10.01.2018 року Хортицьким районним судом м.Запоріжжя було видано судовий наказ № 2-н/337/61/2018 про стягнення з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі», заборгованості за послуги з централізованого опалення, постачання гарячої води у сумі 63716 грн. 46 коп., за період з 01.10.2014 року по 31.11.2017 року, який було видано у межах строку позовної давності.

20.11.2019 року, ухвалою Хортицького районного суду м.Запоріжжя, по справі № 2-с/337/52/2019, вищевказаний судовий наказ було скасовано.

Судом встановлено, що за період з 01.10.2014 року по 31.11.2017 року, позивач надав відповідачам послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води на суму 63716 грн. 46 коп., за які відповідачі кошти не сплатили.

06.08.2020 року Концерн «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ», звернувся до Хортицького районного суду м.Запоріжжя з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення на користь Концерну «Міські теплові мережі» суми заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопосточання заперіод з 01.10.2014 року по 30.06.2020 року у сумі 116 181 грн. та судового збору у розмірі 2102 грн. (а.с. 5-9).

Судом встановлено, що між сторонами виникли правовідносини у сфері надання житлово-комунальних послуг, зокрема послуг з централізованого теплопостачання та гарячого водопостачання, що регулюються загальними нормами Цивільного кодексу України, що регулюють договірні відносини, Житловим кодексом України, Законом України «Про житлово-комунальні послуги», Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ №630 від 21.07.2005 року.

Відповідно до ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідност. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином, відповідно до умов договору та вимог цьогоКодексу.

Згідно зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до ст. 611 ЦК України, у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором чи законом.

Згідно зі ст.67,68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані своєчасно вносити плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплова енергія та інше) за затвердженими в установленому порядку тарифами.

Відповідно до ст. 16 Закону України «Про житлово-комунальні послуги»порядок надання житлово-комунальних послуг, їх якісні та кількісні показники мають відповідати умовам договору та вимогам законодавства.

Згідно зі ст.19 вказаного закону, відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово-комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник.

Згідно ст. 20 вказаного закону, споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору (п.1 ч.3), оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом (п.5 ч.3).

Відповідно до ст. 32 вказаного закону, плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно відповідно до умов договору в порядку, визначеному КМУ.

Розмір плати за комунальні послуги розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів та показань засобів обліку або за нормами, затвердженими в установленому порядку.

Згідно п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 липня 2005 року № 630, розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, якщо договором не встановлено інший строк.

Згідно п.20 Правил плата за надані послуги вноситься споживачем відповідно до показань засобів обліку води і теплової енергії або затверджених нормативів (норм) споживання на підставі платіжного документа (розрахункової книжки, платіжної квитанції тощо) або відповідно до умов договору на встановлення засобів обліку.

Згідно п.30 Правил споживач зобов`язаний оплачувати послуги в установлені договором строки.

Відповідачка ОСОБА_1 , вказуючи у письмових поясненнях про те, що позивачем не доведено розмір заборгованості за вказаний у позові період, не надала суду жодних переконливих доказів на спростування позову, не надала квитанцій про погашення нею будь-якої суми боргу або оспорювання нарахування грошових сум.

Разом з тим, позивачем надано розрахунок заборгованості з зазначенням нарахованих до сплати сум та зазначенням фактично сплачених у період, за який вирішується питання про стягнення заборгованості. ( а.с.12-16).

З вказаного розрахунку вбачається, що нараховані суми ОСОБА_3 , відповідачами сплачувалися: у 2014 році- один раз; у 2015 -2016 році- не сплачувалися; у 2017 році- сплачувалися 3 рази; у 2018 році- сплачено 5 разів.

Зазначений розрахунок не спростований відповідачами, не надано жодних доказів сплати будь-яких нарахованих грошовий сум боргу, хоча з ухвали про скасування судового наказу від 20.11.2019 року ( а.с. 10) вбачається, що відповідачі заперечували проти судового наказу, в тому числі і підстав, що нарахування розміру заборгованості має спірний характер.

Разом з тим, при розгляді даної справи відповідачами не надано жодних розрахунків та підтверджень здійснення будь-яких оплат наданих послуг у спірний період, як і сплати сум у погашення заборгованості за надані послуги.

Крім того, відповідачка ОСОБА_1 посилається на те, що у період, за який позивач просить стягнути суму заборгованості, у квартирі, в різний проміжок часу, була зареєстрована різна кількість осіб, але жодного клопотання щодо вказаного, до суду не заявляла.

Як вбачається з матеріалів справи, а саме з інформації Департаменту реєстраційних послуг Запорізької міської ради, відповідачі ОСОБА_1 , ОСОБА_2 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 , ОСОБА_2 - з 05.10.1999 року, ОСОБА_1 - з 11.10.2005 року та по теперішній час ( а.с. 24, 25).

Захистити свої права, у частині розподілу суми заборгованості між іншими особами, які у різний час були зареєстровані у квартирі, а потім знялися з реєстрації, відповідачка може шляхом пред`явлення до цих осіб позову щодо відшкодування таких витрат.

Частина друга статті 129 Конституції України визначає основні засади судочинства, однією з яких згідно пункту 3 вказаної частини, є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

За ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відтак немає підстав вважати, що позивачем необґрунтовано була подана заява про видачу судового наказу та даний позов.

Відповідачка ОСОБА_1 подала суду письмову заяву про застосування наслідків спливу строку давності ( а.с. 82-83).

Звертаючись до суду з позовом, позивач просить стягнути з відповідачів заборгованість за послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води яка утворилася за період з 01.10.2014 року по 30.06.2020 року.

Згідно зі ст.257 та ч.3 ст.267 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки та застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

За загальним правилом перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч.1 ст. 261 ЦК України).

Відповідно до ст.264 ЦК України, перебіг позовної давності переривається вчиненням особою дії, що свідчить про визнання нею свого боргу або іншого обов`язку, а також у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників. Після переривання перебіг позовної давності починається заново. Час, що минув до переривання перебігу позовної давності, до нового строку не зараховується.

Разом з тим, суд враховує, що у порядку, встановленому законом, позивач звертався до суду з заявою про видачу судового наказу, яка була задоволена судом в межах строку позовної давності.

Наказ про грошове стягнення заборгованості був виданий судом 10.01.2018 року і був чинним до 20.11.2019 року.

Звертаючись до суду з заявою про застосування строку позовної давності, відповідач ОСОБА_1 посилається на правову позицію, за якою звернення із заявою про видачу судового наказу не перериває строк позовної давності за заявленою вимогою; переривання строку відбувається лише при поданні позову з цією вимогою (ВП ВС у справі № 712/8916/17 від 7 липня 2020 року).

Натомість Велика Палата ВС узагальнила, що фактично існують два підходи до застосування позовної давності у наказному провадженні: а) позовна давність підтверджує наявність спору про право та виключає прийняття заяви про видачу судового наказу; б) суд не має враховувати позовну давність без заяви особи, а тому відсутні підстави відмовляти у прийнятті заяви про видачу судового наказу з підстав спливу позовної давності. Водночас пункт 5, ст. 165 ЦПК України визначає підставою для відмови у видачі судового наказу сплив строку позовної давності, який повинен встановити і застосувати суд без заяви боржника.

У справі, що розглядалася Верховним судом, стягувач звернувся із заявою в порядку пункту 3, ст. 161 ЦК України про видачу наказу про стягнення боргу із житлово-комунальних послуг. Суд не прийняв цю заяву через наявність спору про право. Пізніше стягувач подав вже позовну заяву із аналогічною вимогою, проте втратив час, і у відношенні частини суми боргу вже сплив строк позовної давності. Боржник під час розгляду позову зробив заяву про застосування строку позовної давності, і суд з цієї підстави відмовив у стягненні.

У даній же справі ця позиція не може бути застосована, позаяк стягувач не лише звернувся до суду з заявою про видачу судового наказу у межах строку позовної давності, а й отримав такий наказ, який був чинним до 20.11.2019 року, перебував на виконанні.

Лише після скасування такого наказу позивач мав юридичну можливість з огляду на чинне законодавство, заявити позов, чим і скористався не пропустивши при цьому строк позовної давності, позаяк завернуся до суду у серпні 2020 року після скасування судового наказу , яке відбулося у листопаді 2019 року.

За таких обставин, доводи відповідача ОСОБА_1 про те, що позивачем пропущений строк позовної давності, позаяк заборгованість мала місце у 2014-2020 роках, а до суду з позовом позивач звернувся лише у 2020 році, - є неспроможним.

Враховуючи доведеність позовних вимог, відсутність будь-яких переконливих заперечень з боку відповідачів щодо невідповідності наданого позивачем розрахунку, або будь-яких інших на підтвердження того що ними не отримувалися послуги,чи сплачувалися будь-які суми заборгованості, суд вважає позов таким, що підлягає повному задоволенню.

Крім того, відповідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову, покладаються на відповідачів, тому з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню сума сплаченого судового збору у розмірі 2102 грн.

Керуючись ст.257 ЦК України, ст. 258, 259, 263, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,

У Х В А Л И В :

Позов Концерну «Міські теплові мережі» в особі філії Концерну «МТМ» Хортицького району до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за оплату житлово-комунальних послуг (послуги з центрального опалення та централізованого постачання гарячої води), задовольнити.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , ІПН НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , ІПН НОМЕР_3 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 ), на користь Концерну "Міські теплові мережі" суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 01.10.2014 року по 30.06.2020 року у розмірі 116 181 ( сто шістнадцять тисяч сто вісімдесят одна) грн.

Стягнути з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь Концерну "Міські теплові мережі» в рахунок повернення судових витрат по сплаті судового збору в сумі 2102 грн. по 1051 грн. з кожного окремо.

Рішення може бути оскаржене в Запорізький апеляційний суд шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Г.Є. Гнатик