Справа №173/711/22
Провадження №2/173/489/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 р. м. Верхньодніпровськ

Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого судді: Новіченко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання: Демяненко С.І.,

представника позивача: Романовської Т.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження матеріали справи

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання дружини,

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

02.06.2022 року ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася до Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області з позовом до ОСОБА_2 (далі - відповідач), відповідно до змісту якого просить суд стягнути з відповідача аліменти на її утримання у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позову до досягнення їхньою спільною дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років.

Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що з відповідачем у них є донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . З лютого 2022 року спільного господарства з відповідачем вони не ведуть, проживають окремо. Донька залишилася проживати з позивачем та перебуває на його утриманні. Наразі позивач не працює, оскільки знаходиться у декретній відпустці по догляду за дитиною, у зв`язку з чим просить стягнути аліменти на своє утримання в зазначеному розмірі.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 06.06.2022 відкрито провадження у справі № 173/711/22, вирішено здійснювати розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження, судове засідання призначено на 30.06.2022 року.

30.06.2022 року розгляд справи було відкладено на 12.07.2022 року для надання відповідачу можливості сформувати свою правову позицію та надати докази на підтвердження своїх заперечень.

11.07.2022 року відповідачем було подано клопотання про відкладення розгляду справи.

У зв`язку з цим, 12.07.2022 року розгляд справи було відкладено на 01.08.2022 року.

22.07.2022 року відповідачем були подані письмові заперечення проти позову, відповідно до змісту яких відповідач вказує на те, що:

- після того, як сторони почали мешкати окремо один від одного, відповідач у добровільному порядку щомісячно надає позивачу грошові кошти як на утримання дитини, так і позивача. Від сплати аліментів не ухиляється. Крім того, відповідач бажає постійно бути разом з дитиною, коли у нього є вільний час, проте позивач навмисно забороняє йому зустрічатися з донькою, висуваючи умову щоб зустрічі відбувалися виключно в її присутності, а тому відповідач просить суд ухвалюючи рішення врахувати цей факт;

- крім того, що позивач отримує матеріальну допомогу від відповідача, вона ще й перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та їй відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», п. 10 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751, призначено допомогу при народженні дитини з 25.04.2021 по 25.04.2024, отримує стипендію в учбовому закладі, що разом складає її сукупний дохід;

- відповідач, у свою чергу, проходить військову службу у Збройних Силах України, регулярно отримує грошове забезпечення, з якого він витрачає кошти на сплату аліментів на дитину, додаткові грошові витрати на дитину, їжу, предмети першої необхідності та найм житла, в якому він проживає у місці дислокації військової частини. За таких обставин, відповідач не згоден сплачувати аліменти на утримання позивача, оскільки всі його витрати у сукупності погіршують його матеріальне становище;

- позивач не довела належними допустимими доказами наявність обставин, які слугували б підставою для задоволення позовних вимог;

- в останній час події, що відбуваються в Україні, вплинули на погіршення здоров`я відповідача, наразі він проходить медичне обстеження і лікування в органах охорони здоров`я, що також супроводжується грошовими витратами, які погіршують матеріальне становище відповідача.

01.08.2022 року представником позивача подано до суду клопотання про витребування додаткових доказів у справі в порядку ст. 84 ЦПК України.

01.08.2022 року відповідачем подано до суду додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

Ухвалою Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 01.08.2022 клопотання представника позивача задоволено, в порядку ст. 84 ЦПК України витребувано додаткові докази у справі, розгляд справи відкладено на 20.09.2022 року.

19.09.2022 року відповідачем подано до суду клопотання про відкладення розгляду справи.

20.09.2022 року представником позивача подано до суду додаткові документи для долучення до матеріалів справи.

20.09.2022 року розгляд справи було відкладено на 06.10.2022 року за клопотанням відповідача.

06.10.2022 року та 02.11.2022 року розгляд справи було відкладено у зв`язку з неявкою учасників справи.

Представник позивача у судовому засіданні 28.11.2022 року підтримав заявлені позовні вимоги та просив суд задовольнити їх.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про час та місце розгляду справи повідомлений належним чином.

Статтею 223 ЦПК України визначені наслідки неявки учасників справи у судове засідання.

Зокрема, відповідно до частини 3 статті 223 ЦПК України, якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі: неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.

У разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення) (частина 4 статті 223 ЦПК України).

Відповідно до частини 8 статті 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.

При цьому, згідно з частиною 4 статті 12 ЦПК України, кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Водночас, оскільки суд надавав можливість учасникам справи реалізувати свої процесуальні права на представництво інтересів у суді та подання доказів в обґрунтування своїх вимог та заперечень, суд не знаходить підстав для повторного відкладення розгляду справи.

Враховуючи, що у справі маються достатні дані про права і взаємовідносини сторін, відповідач належним чином повідомлений про час і місце судового розгляду справи, суд розглядає справу за відсутності відповідача.

У судовому засіданні 28.11.2022 року проголошено вступну та резолютивну частини рішення.

Розглянувши подані документи і матеріали, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

10.06.2020 року між позивачем та відповідачем було укладено шлюб, що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 .

Від шлюбу сторони мають доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що свідчить наявна в матеріалах справи копія свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 .

Згідно листа військової частини НОМЕР_3 № 22.07.2022 № 1446, сума нарахованого щомісячного грошового забезпечення відповідача складає 14 694, 59 грн.

Позивач стверджує, що наразі перебуває у декретній відпустці по догляду за дитиною до 3-х років, а тому має право отримувати від відповідача аліменти на своє утримання.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши надані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому їх дослідженні, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 75 СК України дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу.

Особливим видом права подружжя на утримання є право дружини на утримання під час вагітності та у разі проживання з нею дитини. Його особливість полягає у строковості дії, незалежності надання утримання від доходу дружини та наявністю лише однієї підстави, яка унеможливлює надання такого утримання, - можливості чоловіка надавати таке утримання.

Так, згідно з ч. 2 ст. 84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

За змістом ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Аналіз вказаної норми дає підстави для висновку, що у дружини виникає право на отримання аліментів за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: проживання разом із їх спільною дитиною, яка не досягла трьох років, та наявність у чоловіка достатніх коштів на надання матеріальної допомоги (аліментів).

Право на отримання дружиною аліментів у порядку, передбаченому ст. 84 СК України, не залежить від матеріального стану дружини та від стану здоров`я дитини.

Таким чином, враховуючи, що донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка не досягла трирічного віку, батьком якої є відповідач, проживає разом із позивачем, відповідач отримує дохід та має можливість сплачувати аліменти на утримання дружини, не спростував даних обставин у встановленому процесуальним законом порядку, та зважаючи на те, що відповідно до вимог закону дружина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років, суд дійшов висновку про наявність у позивача права на отримання від відповідача аліментів на своє утримання.

Разом з тим, визначаючи розмір аліментів суд, виходячи з вимог ст. 182 СК України, окрім іншого враховує, що на підставі рішення Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 30.06.2022 № 173/710/22 (https://reyestr.court.gov.ua/Review/105016495) з відповідача вже стягуються аліменти на утримання малолітньої доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, у зв`язку з чим суд присуджує до стягнення з відповідача аліменти на утримання позивача до досягнення дитиною трьох років у розмірі 1/8 частини всіх видів його заробітку (доходу).

Будь-яких доказів того, що відповідач немає можливості сплачувати аліменти у такому розмірі, суду надано не було.

За таких обставин, суд вважає заявлені позовні вимоги обґрунтованими та такими, що підлягають частковому задоволенню з урахуванням наведеного.

Надаючи правову оцінку доводам відповідача щодо неможливості сплачувати аліменти на утримання позивача до досягнення їх дитиною трьох років, суд зазначає наступне.

Відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.

Згідно з частиною 2 статті 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Вказані положення означають, що закон встановлює рівні можливості сторін і гарантує їм право на захист своїх інтересів. Принцип рівності учасників судового процесу перед законом і судом є важливим засобом захисту їх прав і законних інтересів, що унеможливлює будь-який тиск однієї сторони на іншу, ущемлення будь-чиїх процесуальних прав. Це дає змогу сторонам вчиняти передбачені законодавством процесуальні дії, реалізовувати надані їм законом права і виконувати покладені на них обов`язки.

У відповідності до частини 1 статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Принцип змагальності тісно пов`язаний з процесуальною рівністю сторін і забезпечує повноту фактичного й доказового матеріалу, наявність якого є важливою умовою з`ясування обставин справи. Відповідно до вказаного принципу, особи, зацікавлені в результаті справи, вправі відстоювати свою правоту у спорі шляхом подання доказів; участі в дослідженні доказів, наданих іншими особами шляхом висловлення своєї думки з усіх питань, що підлягають розгляду у судовому засіданні. Змагальність є різновидом активності зацікавленої особи (сторони). Особи, які беруть участь у справі, вправі вільно розпоряджатися своїми матеріальними і процесуальними правами й активно впливати на процес з метою захисту прав і охоронюваних законом інтересів.

Положеннями частин 1 та 3 статті 83 ЦПК України унормовано, що сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду. Відповідач, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, повинні подати суду докази разом з поданням відзиву або письмових пояснень третьої особи.

Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу (частина 4 статті 83 ЦПК України).

Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 ЦПК України).

При цьому, за приписами частини 4 статті 12 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

В порушення вищевказаних вимог процесуального закону відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження погіршення його стану здоров`я, необхідності лікування та придбання медикаментів, що зумовило б додаткові витрати відповідача.

Так само, відповідачем не було надано суду жодних доказів на підтвердження того, що він орендує житло у місті дислокацій військової частини та яка саме вартість оренди.

Той факт, що відповідач добровільно надає матеріальну допомогу позивачу не є підставою для відмови у задоволенні позову.

Доводи відповідача про те, що позивач забороняє йому спілкуватися з донькою не можуть бути враховані судом при вирішенні даного спору, оскільки не входять до предмету доказування у даній справі. У разі, якщо позивач перешкоджає відповідачу спілкуватися з дитиною, він не позбавлений права звернутися до суду з окремим позовом про усунення перешкод у спілкуванні з дитиною у встановленому законом порядку.

Також суд критично оцінює доводи відповідача про те, що позивач перебуває на обліку в Управлінні соціального захисту населення та їй відповідно до ст. 10 Закону України «Про державну допомогу сім`ям з дітьми», п. 10 Порядку призначення і виплати державної допомоги сім`ям з дітьми, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 27.12.2001 № 1751, призначено допомогу при народженні дитини з 25.04.2021 по 25.04.2024, отримує стипендію в учбовому закладі, що разом складає її сукупний дохід, оскільки відповідно до ч. 4 ст. 84 СК України право на утримання дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Отже, подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

Відповідач є чоловіком працездатного віку та будь-яких доказів втрати ним працездатності він не надав, а тому суд дійшов висновку про те, що останній спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає їх спільна дитина, до досягнення нею трьох років.

Згідно з ч. 1 ст. 79 СК України аліменти присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.

У відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України суд вважає необхідним допустити негайне виконання рішення у частині стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір підлягає стягненню з Відповідача на користь Держави пропорційно задоволеній частині позову.

Керуючись ст. ст. 7, 8, 12, 13, 76, 264, 265 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити частково.

2. Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у розмірі у розмірі 1/8 всіх видів його заробітку (доходу) щомісячно, починаючи стягнення з 02.06.2022 року і до досягнення дитиною ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3. В іншій частині позову відмовити.

4. Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) грн. 20 коп.

5. Рішення може бути оскаржено у встановленому порядку до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

6. Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_4 ; АДРЕСА_1 ).

7. Відповідач: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; ідентифікаційний номер НОМЕР_5 ; АДРЕСА_2 ).

Повне рішення складено 28.11.2022 року.

Суддя Н.В. Новіченко