КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа №756/8373/21 Головуючий у І інстанції Яценко Н.О.
Провадження №22-ц/824/8600/2022 Головуючий у 2 інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

судді-доповідача Голуб С.А.,

суддів Писаної Т.О., Таргоній Д.О.,

за участі секретаря судового засідання Шаламая Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 та за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на додаткове рішення Облонського районного суду м.Києва від 22 червня 2022 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2, третя особа: Служба у справах дітей та сім'ї Оболонської районної в місті Києві державної адміністрації, про розірвання шлюбу, стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В :

Короткий зміст позовних вимог.

У травні 2021 року позивачка звернулась до суду з вказаним позовом посилаючись на те, що 18 серпня 2012 року між сторонами був укладений шлюб. У подружжя народилось двоє дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2. Спільне життя у сторін не склалося, оскільки вони мають різні погляди на сімейне життя та подружні обов'язки. Позивачка просила розірвати шлюб з відповідачем.

Обопільної домовленості відносно утримання дітей між сторонами не досягнуто, відповідач самоусунувся від обов'язку їх утримання, разом з тим має у власності рухоме та нерухоме майно, є самозайнятою особою з високим рівнем доходу близько 62 000 грн. на місяць позивачка просила суд з урахуванням уточнених позовних вимог стягнути з відповідача на свою користь аліменти на утримання малолітніх дітей в розмірі 30 000 грн. з 01 червня 2021 року і до 30 листопада 2021 року включно; у розмірі 35 000 грн. з 01 грудня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття, щомісячно.

Окрім того, позивачка вказувала, що на даний час діти проживають разом з нею у квартирі площею 120,7 м2 за адресою: АДРЕСА_1 яка обладнана необхідною побутовою технікою, має всі комунальні зручності, в квартирі обладнані місця для проживання та розвитку дітей, а також встановлений дитячий спортивний куточок. Вказує, що для дітей подальше підтримання таких умов проживання є необхідним, а їх позбавлення, разом з наявним психологічним навантаженням у зв'язку із розлученням батьків може негативно вплинути на дітей.

Позивачка зазначає, що її матеріальний стан дозволяє забезпечувати як фізичний так і культурний розвиток дітей.

Враховуючи вище наведене, також просила суд визначити місце проживання малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, разом із матір'ю - ОСОБА_1.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року позов ОСОБА_1. задоволено частково.

Розірвано шлюб, зареєстрований 18 серпня 2012 року між ОСОБА_1. та ОСОБА_2.

Стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 грн. щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 26 травня 2021 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

В задоволенні вимог про визначення місця проживання дітей відмовлено.

Додатковим рішенням суду від 22 червня 2022 року частково задоволено заяву представника позивачки ОСОБА_1. - адвоката Вихрицького Р.П. про стягнення витрат на правову допомогу і стягнуто з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. витрати на правову допомогу у розмірі 5000 грн.

Короткий зміст апеляційних скарг ОСОБА_1.

ОСОБА_1. оскаржила рішення суду від 02 червня 2022 року в частині визначення розміру аліментів, вважаючи, що визначений судом розмір є замалим і не відповідає фактичним доходам відповідача.

Також не погоджується із рішенням суду в частині відмови у задоволенні позову про визначення місця проживання дітей. Наголошує на тому, що висновки суду про те, що між сторонами відсутній спір щодо місця проживання дітей є неправильними. Спір між сторонами існує, оскільки діюче сімейне законодавство надає право тому із батьків, з ким проживає дитина вивозити дитину за межі України на строк до одного місяця без згоди другого із батьків. Оскільки відповідач зловживає своїм правом батька на надання такої згоди, вважає за необхідне визначити місце проживання дітей з нею.

Просить скасувати рішення і ухвалити нове рішення в частині стягнення аліментів та визначення місця проживання дітей, стягнувши з відповідача на користь позивачки аліменти у розмірі 35000 грн. з 24 травня 2021 року і до досягнення найстаршою дитиною повноліття щомісячно і визначити місце проживання дітей з матір'ю.

Також ОСОБА_1. не погоджується із додатковим рішенням суду, оскільки суд безпідставно зменшив витрати на правову допомогу до 5000 грн. Просить скасувати додаткове рішення суду від 22 червня 2022 року і ухвалити нове рішення про стягнення з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. 42000 грн. витрачених нею на правову допомогу.

Короткий зміст апеляційної скарги ОСОБА_2.

ОСОБА_2. оскаржив рішення суду від 02 червня 2022 року в частині визначення судом розміру аліментів. Вважає, що висновки суду не ґрунтуються на матеріалах справи. Так суд безпідставно зазначив, що відповідач є власником автомобіля марки БМВ 2010 року випуску. Відповідач наголошує на тому, що він є власником автомобіля БМВ 2000 року випуску.

Також суд безпідставно взяв до уваги ті обставини, що відповідач у 2014-15 роках купував квартири, і дійшов до висновку, що його витрати перебільшують його доходи. Відповідач наголошує на тому, що станом на 2014-15 роки у нього була інша робота і інші доходи і ці квартири купувались сім'єю і оформлені на позивачку. На даний час доходи відповідача становлять менше 20000 грн., що підтверджується наданими ним документами. Тому висновки суду про можливість відповідача сплачувати щомісячно 20000 грн. аліментів на дітей є незаконними. Просить рішення суду змінити в частині визначення розміру аліментів, стягнувши з нього аліменти у розмірі по 3000 грн. на кожну дитину щомісячно.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1. на апеляційну скаргу ОСОБА_2.

Від ОСОБА_1. надійшов відзив на апеляційну скаргу ОСОБА_2. У відзиві позивачка наголошує на тому, що відповідач стверджує, що не працює і не отримує ніяких доходів. Разом із тим відповідач вказує, що сплачував аліменти у розмірі 5025,13 грн. протягом декількох місяців. Тобто наявність коштів на сплату аліментів спростовує доводи відповідача щодо відсутності будь-яких доходів. Звертає увагу суду на те, що відповідач є власником земельної ділянки і квартири, яку здає в оренду. Крім того, він працює в компанії «Right@Above Intership", що підтверджується даними з офіційної сторінки цієї компанії і отримує заробітну плату готівкою. Просить в задоволенні апеляційної скарги відмовити.

Позиція апеляційного суду

Відповідно до ч.1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Оскільки сторони не оскаржують рішення суду першої інстанції в частині розірвання шлюбу, з врахуванням вимог ч.1 ст. 367 ЦПК України рішення суду в частині задоволення позову про розірвання шлюбу судом апеляційної інстанції не переглядається.

У судовому засіданні представник ОСОБА_1. - адвокат Вихрицький Р.П. підтримав доводи апеляційних скарг ОСОБА_1. та просив їх задовольнити, з підстав, зазначених у апеляційних скаргах. В задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_2. просив відмовити.

ОСОБА_2. та його представник адвокат Яців О.Р. підтримали доводи апеляційної скарги ОСОБА_2. В задоволенні апеляційних скарг ОСОБА_1. просили відмовити.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши доводи осіб, які з'явились в судове засідання, з'ясувавши обставини справи, перевіривши законність та обґрунтованість оскаржуваного судового рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційних скарг.

Виходячи зі змісту частин 1-5 статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з'ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Висновки суду апеляційної інстанції щодо доводів апеляційних скарг на рішення суду від 02 червня 2022 року

Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 серпня 2012 року (а.с.11).

Подружжя має двох малолітніх дітей: ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 . (а.с.36)

Діти проживають разом із матір'ю ОСОБА_1.

Задовольняючи позов в частині стягнення аліментів у розмірі 10000 грн. на кожну дитину, суд виходив з того, що наявність у позивача автомобіля і двох квартир підтверджує наявність у нього неофіційних доходів, оскілки його витрати перевищують його доходи. Такий розмір аліментів суд вважав достатнім і необхідним для утримання дітей.

Відмовляючи у задоволенні позову в частині визначення місця проживання дітей, суд першої інстанції виходив з того, що відповідач не заперечує щодо проживання дітей з матір'ю. Окрім того, з направленого до суду висновку Органу опіки та піклування Оболонської РДА в м. Києві від 23 листопада 2021 року про визначення місця проживання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 вбачається, що на даний час визначати місце проживання дітей є недоцільним, враховуючи відсутність спору між батьками. (а.с.140-141)

Необхідність визначення місця проживання дітей позивачка обгрунтовувала тим, що батько не надав дозвіл на виїзд дітей за кордон. Разом з тим, наявність спору щодо надання дозволу на виїзд дітей за кордон не може бути підставою для визначення місця проживання дітей, оскільки позивачем не доведено, що батько чинить якісь перешкоди у визначенні їх місця проживання.

Зменшуючи розмір витрат на правову допомогу до 5000 грн., суд виходив з того, що заявлений позивачкою розмір витрат на правову допомогу не відповідають принципу співмірності і розумності судових витрат.

Щодо вирішення позовних вимог про стягнення аліментів.

Сімейним кодексом України унормовано визначення розміру аліментів на дітей.

Так, відповідно до ч.2,3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.

З врахуванням наведеної норми, при визначені розміру аліментів, який є необхідним і достатнім для гармонійного розвитку дітей, суд мав по-перше визначити цей розмір, а після цього вирішувати питання чи може відповідач з урахуванням його доходів сплачувати аліменти у такому розмірі.

Визначаючи аліменти у розмірі 10000 грн., суд не обґрунтував з чого він виходив вважаючи, що саме такий розмір аліментів на кожну дитину є необхідним для гармонійного розвитку дитини. Так матеріали справи не містять жодного доказу, який би доводив ті щомісячні витрати, які несе позивачка на утримання дітей. Доводи позовної заяви зводились лише до загальних фраз щодо необхідності сплачувати за дитячий садочок, підготовку до школи, витрати на одяг та харчування.

Згідно зі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Суд сприяє всебічному та повному з'ясуванню обставин по справі, роз'яснює їх права та обов'язки, попереджує про наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій і сприяє здійсненню їх прав у випадках передбачених цим Кодексом.

У відповідності до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов'язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, встановлених ст. 82 ЦПК України. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 77 ЦПК України визначено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно з частиною другою статті 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування.

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частини перша-друга статті 367 ЦПК України).

Відповідач надав суду докази отриманих ним доходів за 2021 рік, який становив 20066 грн. Такими доказами є податкові декларації платника єдиного податку - фізичної особи-підприємця. Ці докази є належними і допустимими, оскільки містять інформацію щодо предмета доказування, а саме розміру доходу відповідача. (а.с.196-205 т.1). Інших доказів про отриманий ним дохід матеріали справи не містять.

Разом із тим, доводи позивачки щодо того, що відповідач є працівником компанії «Right@Above Intership» не підтверджуються належними і допустимими доказами.

Так наданий позивачкою скріншот сторінки сайту компанії «Right@Above Intership" на якій зазначено, що відповідач є працівником компанії не може бути визнаний судом допустимим доказом, оскільки знаходження особи у трудових відносинах з юридичною особою і розмір отриманих доходів доводиться лише офіційними довідками. Надані позивачкою докази можуть бути лише припущеннями можливої співпраці відповідача з цією компанією і взагалі не доводять розміру отриманого ним доходу. Відповідач обставин його співпраці з компанією «Right@Above Intership» не визнавав, отже ці обставини підлягали доведенню.

Матеріали справи не містять доказів наявності у власності відповідача будь-якого рухомого чи нерухомого майна.

Проте позивачка в позовній заяві зазначала про наявність у власності відповідача автомобіля марки БМВ 2000 року випуску і цю обставину визнав відповідач в судовому засіданні. Разом із тим, суд першої інстанції не пославшись на будь-які інші докази, які є в матеріалах справи встановив, що відповідач володіє автомобілем БМВ 2010 року випуску, що вказує на більшу його вартість, і дало суду підстави вважати, що розмір витрат відповідача на придбання автомобіля перевищує його доходи.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачка ОСОБА_1. є власником квартири АДРЕСА_1 загальною площею 120,7 кв.м. та квартири АДРЕСА_2, загальною площею 51 кв.м., які набуті нею в 2015-16 роках, тобто під час шлюбу з відповідачем.

Наявність у відповідача автомобіля, а також купівля сторонами в 2015-16 роках двох квартир, на думку суду першої інстанції, свідчить про наявність у відповідача витрат, які перевищують його дохід, отже є підставою для стягнення аліментів на кожну дитину у розмірі по 10000 грн.

Колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги ОСОБА_2. у тій частині, що наявність у ОСОБА_1. та ОСОБА_2. доходів в 2015-16 роках, які надали можливість сім'ї набути у власність нерухоме майно, не може свідчити, що на час розгляду справи у 2022 році відповідач має доходи, які він скриває і з врахуванням яких має можливість сплачувати аліменти у визначеному судом розмірі.

При вирішенні питання про розмір аліментів, який має бути стягнутий з відповідача на користь позивачки, колегія суддів виходить з того, що з 01 липня 2022 по 30 листопада 2022 прожитковий мінімум для дітей до 6 років становить 2201 грн., від 6 до 18 років - 2744 грн.

Колегія суддів вважає, що з врахуванням мінімального рекомендованого розміру аліментів, для гармонійного розвитку дітей достатнім буде розмір аліментів по 5000 грн. на кожного, що майже вдвічі перевищує прожитковий мінімум встановлений законодавством.

Оскільки Сімейним кодексом передбачений обов'язок утримання дітей у обох батьків, з врахуванням внеску на утримання дітей матері дітей позивачки ОСОБА_1. у тому ж розмірі, що і батько, кожна дитина буде мати достатній розмір аліментів для гармонійного розвитку.

Колегія суддів вважає, що відповідач зможе виплачувати аліменти у такому розмірі враховуючи конкурентноздатну на ринку праці спеціальність відповідача пов'язану з ІТ сферою, яка надає йому можливості отримувати достатній дохід для належного утримання дітей.

Щодо вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дитини.

У частинах другій, дев`ятій статті 7 СК України визначено, що сімейні відносини можуть бути врегульовані за домовленістю (договором) між їх учасниками. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.

Стаття 157 СК України передбачає, що питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов'язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов'язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню.

Згідно з ст. 160 СК України, місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків

У відповідності до ст. 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов'язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров'я та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частин четвертої-шостої статті 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, виселення дитини, зняття дитини з реєстрації місця проживання, визнання дитини такою, що втратила право користування житловим приміщенням, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсним обов'язковою є участь органу опіки та піклування, представленого належною юридичною особою.

Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв'язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи.

Суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини.

Орган опіки та піклування надав висновок від 23 листопада 2021 року в якому вважав недоцільним визначати місце проживання дітей, оскільки між батьками не існує спору щодо цього.

Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції про відмову у задоволенні позову в цій частині, оскільки визначення місця проживання дітей має важливе значення та безпосередньо пов'язане з виникненням прав та обов'язків дітей та батьків.

Відповідно до ч.5 ст. 157 СК України той із батьків, з яким за рішенням суду визначено або висновком органів опіки та піклування підтверджено місце проживання дитини, крім того з батьків, до якого застосовуються заходи примусового виконання рішення про встановлення побачення з дитиною та про усунення перешкод у побаченні з дитиною, самостійно вирішує питання тимчасового виїзду за межі України на строк, що не перевищує одного місяця, з метою лікування, навчання, участі дитини в дитячих змаганнях, фестивалях, наукових виставках, учнівських олімпіадах та конкурсах, екологічних, технічних, мистецьких, туристичних, дослідницьких, спортивних заходах, оздоровлення та відпочинку дитини за кордоном, у тому числі у складі організованої групи дітей, та у разі, якщо йому відомо місце проживання іншого з батьків, який не ухиляється та належно виконує батьківські обов'язки, інформує його шляхом надсилання рекомендованого листа про тимчасовий виїзд дитини за межі України, мету виїзду, державу прямування та відповідний часовий проміжок перебування у цій державі.

Тобто, визначення місця проживання дітей з матір'ю надає матері право вирішувати питання зміни місця проживання дітей без обов'язкового погодження цієї зміни з батьком, тимчасового виїзду за межі України без отримання дозволу батька. Такі надані законом можливості мають суттєве значення в ситуаціях, коли батьки дитини знаходяться у неприязних відносинах, не знаходять компромісу у вирішенні питань виховання дитини і направлені, перш за все, на дотримання прав дитини на свободу пересування, гармонійний розвиток її особистості.

За відсутності укладеного між батьками договору про участь батьків у вихованні дітей і при наявності заявленого позову, суд не може погодитись із твердженнями відповідача про відсутність спору між сторонами, а отже і предмета позову.

Наявність заперечень зі сторони ОСОБА_2. проти позову, що відображено у судовому рішенні є також підтвердженням наявності протиріч, відсутності згоди, конфлікту, спору між сторонами.

Крім того, позивачка надала суду докази того, що сторони не дійшли згоди щодо надання відповідачем дозволу на виїзд дітей до Польщі на новорічні свята. Такими доказами є скриншоти сторінок Вайбер, з яких вбачається, що позивачка просила відповідача надати дозвіл на виїзд дітей на свята до її родичів у Польщі, але останній відмовлявся це зробити. Відповідач не заперечував наявності наведених позивачкою обставин, однак наголошував на тому, що його відмова у наданні згоди була пов'язана не з тим, що діти будуть виїзджати за кордон на відпочинок, а з тим, до кого в гості мали їхати діти. Він заперечував проти того, щоб його діти їхали в гості до брата позивачки, який проживає у Польщі.

Висновки апеляційного суду щодо вирішення апеляційної скарги ОСОБА_1. на додаткове рішення суду.

Відповідно до ст. 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

13 червня 2022 року представник ОСОБА_1. - адвокат Вихрицький Р.П. подав до суду заяву про ухвалення додаткового рішення, яким просив стягнути судові витрати, які понесені позивачкою за надання правничої допомоги у розмірі 42 000 грн.

Суд першої інстанції, враховуючи положення ст. 141 ЦПК України, та зважаючи а часткове задоволення позовних вимог, виходячи з обсягу фактично наданих послуг, з урахуванням характеру виконаної адвокатом роботи, принципу співмірності та розумності судових втрат, вважав за можливе зменшити їх розмір до 5000 грн., що вважав обґрунтованим і пропорційним до предмета спору та виконаної адвокатом роботи по справі.

Колегія суддів не погоджується із такими висновками суду виходячи з такого.

Як убачається з матеріалів справи витрати на правничу допомогу сторона позивача доводить Договором про надання правничої допомоги №1105-БЮ від 11 травня 2021 року, звітом №1/22 про надані послуги за договором №1105-БЮ від 11 травня 2021 року, які полягали в наступному: підготовка та подання позовної заяви з додатками - 4 год., 12 000 грн., супровід клієнта в процесі обстеження житлово-побутових умов Службою у справах дітей та сім'ї Оболонської РДА (підготовка заяви та участь адвоката у обстеженні) - 2 год., 6 000 грн., підготовка заперечення від 07 листопада 2021 року на пояснення відповідача від 22 листопада 2021 року та уточнення позовних вимог з додатками - 1 год., 3000 грн., підготовка клопотань про витребування доказів - 1 год. 3000 грн., підготовка адвокатських запитів до ГУ ПФУ у м. Києві та ДПІ у Подільському районі ГУ ДПС у м. Києві - 1 год. 3000грн., участь у судових засіданнях з розрахунку 3 000 грн. за одне засідання (5 засідань) (01 жовтня 2021 року , 22 листопада 2021 року , 13 січня 2022 року, 25 травня 2022 року, 02 червня 2022 року) - 5 зас. 15 000 грн.; платіжним дорученням №60394872 від 12 травня 2021 року на суму 8 000 грн., платіжним дорученням №66546630 від 15 липня 2021 року на суму 34 000 грн., актом надання послуг №1/22 від 07 червня 2022 року. Загальна сума - 42 000 грн.

Згідно з ч.8 ст.141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява №19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року №5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон №5076-VI) договір про надання правової допомоги - домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об'єднання) зобов'язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов'язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

У відповідності до ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов'язаних з розглядом справи. До витрат, пов'язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов'язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов'язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпечення доказів; пов'язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Згідно зі ст. 137 ЦПК України витрати, пов'язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов'язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п'ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов'язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов'язок доведення їх неспівмірності.

Як вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_1. надала до суду першої інстанції всі належні та допустимі докази, які підтверджують витрати на правову допомогу. Колегія суддів не вбачає, в чому полягає нерозумність понесених витрат, як про це зазначив суд першої інстанції у своєму рішенні. Відповідач також не обґрунтував, чому ці витрати є нерозумними, з урахуванням кількості витраченого адвокатом часу на надання правової допомоги та обсягу цієї допомоги.

З урахуванням наведеного суд апеляційної інстанції доходить висновку, що суд першої інстанції дійшов передчасних висновків про зменшення позивачем понесених нею витрат на правову допомогу.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявним в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно зі ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з'ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону, або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.

Враховуючи викладені норми права та доводи апеляційної скарги, колегія суддів доходить висновку, що апеляційні скарги підлягають частковому задоволенню, а оскаржуване рішення суду підлягає скасуванню з ухвалення нового судового.

Згідно з положенням ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до п. 3 ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Положенням ч. 6 ст. 141 ЦПК України передбачено, що якщо сторону на користь якої ухвалено рішення звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхивленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат,вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Частиною 10 ст. 141 ЦПК України при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов'язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов'язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.

З урахуванням того, що позов підлягає частковому задоволенню, то відповідно судовий збір стягується пропорційно до задоволеної частини позовних вимог.

Таким чином, слід стягнути з ОСОБА_2. на користь ОСОБА_1. судовий збір у розмірі 3178 грн.

Враховуючи те, що позовні вимоги ОСОБА_1. було задоволено частково, то відповідно судові витрати за надання правничої допомоги підлягають задоволенню пропорційно до задоволених вимог. Тому з ОСОБА_2. слід стягнути на користь ОСОБА_1. судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 26040 грн. = (42000*62%)/100 - де 42000 розмір витрат за надання правничої допомоги, 62%- розмір задоволених позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи під час звернення до суду з позовною вимогою про визначення розміру сплати аліментів ОСОБА_1. була звільнення від сплати судового збору. Апеляційну скаргу ОСОБА_1. та апеляційну скаргу ОСОБА_2. в частині визначення розміру аліментів задоволено частково. Таким чином з ОСОБА_2. слід стягнути судовий збір в дохід держави у розмірі 956 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 382, 383, 384 України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення суду від 02 червня 2022 року задовольнити частково.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на додаткове рішення суду в даній справі від 22 червня 2022 року задовольнити.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року в даній справі змінити в частині визначення розміру аліментів.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2, ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, в твердій грошовій сумі в розмірі 5000 (п'ять тисяч) грн. 00 коп., щомісячно на кожну дитину, починаючи стягнення з 26 травня 2021 року і до досягнення кожною дитиною повноліття.

Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 02 червня 2022 року в даній справі скасувати в частині вирішення позовних вимог про визначення місця проживання дітей і в цій частині ухвалити нове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_1 про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір'ю ОСОБА_1.

Розподіл судових витрат змінити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати за надання правничої допомоги у розмірі 26040 грн. та судовий збір у розмірі 3178 грн.

Стягнути з ОСОБА_2 судовий збір в дохід держави у розмірі 956 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 21 листопада 2022 року.

Реквізити сторін:

позивач: ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_3, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1, РНОКПП НОМЕР_1;

відповідач: ОСОБА_2, зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_3., РНОКПП НОМЕР_2;

Суддя-доповідач

Судді: