22.11.2022 Справа № 363/144/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 листопада 2022 року Вишгородський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Лукач О.П.

за участю секретаря Строкань В.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Вишгород у порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

13 січня 2021 року адвокат Гедьо А.С., який діє в інтересах позивача, подав до суду позовну заяву, у якій просить: визнати об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м., житлова - 17,5 кв.м; у порядку поділу спільного майна подружжя визнати: за ОСОБА_1 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м, житлова - 17,5 кв.м; за ОСОБА_2 право власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м, житлова - 17,5 кв.м; та стягнути з відповідача на користь позивача судовий збір.

В обґрунтування заявлених вимог зазначено, що 24 лютого 1999 року між позивачем та відповідачем ОСОБА_2 (дошлюбне прізвище ОСОБА_2 ) було укладено шлюб, який зареєстровано відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис №213. 5 листопада 2020 рішенням Вишгородського районного суду Київської області шлюб між подружжям розірвано. Від шлюбу сторони дітей не мають. У період шлюбу подружжя проживало в квартирі АДРЕСА_2 , яка відносилась до державного житлового фонду, ордер на вселення надавався матері позивача. У зазначеній квартирі було зареєстровано місце проживання дружини та її сина ОСОБА_3 . В подальшому

ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приватизували вказану квартиру в рівних частках (по 1/3), що підтверджується копією свідоцтва про право власності від 25 серпня 2017 року. 12 грудня 2018 року ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діяв від свого імені та від імені ОСОБА_1 на підставі довіреності посвідченої 13 листопада 2018 року приватним нотаріусом Матюховою Т.П. та зареєстрованої реєстрі за №1532, продали квартиру АДРЕСА_2 за 790814,0 грн., на покупку більш просторішого житла. Виручені кошти від продажу 2/3 часток квартири подружжя дійшло згоди інвестувати в будівництво житла за адресою:

АДРЕСА_3 . Коштами отриманими за 1/3 частки квартири ОСОБА_3 розпорядився на власний розсуд, оскільки проживає окремо з власною сім`єю. Через те, що позивач з 2014 року брав участь у військових заходах на сході України в лавах Збройних Сил України, подружжя дійшло згоди, що стороною правочину буде відповідач

ОСОБА_2 13 грудня 2018 року між ТОВ «ДБК-ПАРТНЕР» та ОСОБА_2 укладено договір купівлі-продажу майнових прав №11/3-183. На дату підписання цього договору вартість майнових прав на квартиру складає 682920,00 грн. в т.ч. ПДВ, виходячи з вартості майнових прав за 1 кв.м. 14000,00 грн. в т.ч. ПДВ за умови здійснення покупцем 100% оплати у термін згідно з пунктом 3.2 цього Договору. Зважаючи на те, що вартість нової квартири була більшою, подружжя використало особисті накопичення, які були зібрані завдяки доходам позивача, оскільки відповідач була непрацездатною через захворювання та перебувала на його утриманні. 18 грудня 2018 року ОСОБА_2 оплатила за майнові права на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 кошти в розмірі 682 920,00 грн., що становить 100% вартості майнових прав. Державну реєстрацію права власності на квартиру було проведено 29 жовтня 2019 (номер запису про право власності 33979570) на ім`я ОСОБА_2 .Місце проживання позивача та відповідача було зареєстровано в придбаній квартирі. Проте після укладення договору купівлі-продажу майнових прав між подружжям почали виникати конфлікти та сварки, у зв`язку з чим між сторонами фактично склалися неприязні стосунки та позивачу по прибуттю з зони проведення бойових дій почали чинитися перешкоди у користуванні придбаною квартирою. Зважаючи на те, що у позивача немає іншого місця проживання, та виникнення конфліктів між колишнім подружжям щодо користування спільним майном порушується право власності ОСОБА_1 .

Після виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України, ухвалою суду від

15 лютого 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження з проведенням підготовчого засідання о 10:00 22 березня 2021 року.

У підготовче засідання учасники провадження не з`явилися, при цьому від відповідача надійшла заява про відкладення судового засідання, оскільки їй необхідно звернутися за правовою допомогою до адвоката.

У зв`язку із неявкою учасників провадження та з урахуванням клопотання відповідача, підготовче судове засідання було відкладено на 10:00 20 квітня 2021 року.

16 квітня 2021 року на електронну адресу суду від представника позивача надійшло клопотання про відкладення підготовчого засідання, у зв`язку із складною епідеміологічною ситуацією в регіоні та жорсткими карантинними заходами.

Підготовче засідання, призначене на 20 квітня 2021 року не відбулося у зв`язку із перебування головуючого на лікарняному. Наступне підготовче засідання призначено на 10:00 15 червня 2021 року про що повідомлено учасників провадження.

20 квітня 2021 року до суду надійшла заява ОСОБА_3 про зупинення провадження у справі у зв`язку із смертю його матері - ОСОБА_2 , яка є відповідачем у справі, додавши копію свідоцтва про її смерть, серія НОМЕР_1 , актовий запис № 452.

Крім цього ОСОБА_3 подав позовну заяву до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири, у якій, одночасно просить залучити його до розгляду цивільної справи у якості третьої особи з самостійними вимогами.

20 квітня 2021 року розгляд справи не відбувся у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному. Наступне підготовче судове засідання призначено на 15 червня 2021 року.

У підготовчому засіданні 15 червня 2021 року за участю позивача та його представника, у зв`язку із смертю відповідача у справі, ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 15 червня 2021 року зупинено провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя, до залучення у справі правонаступників.

13 грудня 2021 року до суду від ОСОБА_3 надійшла заява про поновлення провадження у справі, залучення його до участі у справі в якості позивача, оскільки ним, як єдиним спадкоємцем за законом після смерті матері, подано заяву про оформлення спадщини до нотаріальної контори. Також, через канцелярію Вишгородського районного суду Київської області від ОСОБА_3 надійшла позовна заява у справі про визнання права власності на частину квартири.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 22 грудня 2021 року поновлено провадження у цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до

ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя та витребувано належним чином засвідчену копію матеріалів спадкової справи, заведену після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 . Підготовче засідання призначено на 11:30 16 лютого 2022 року, про що повідомлено учасників провадження.

Витребувані судом матеріали надійшли до суду 16 лютого 2022 року.

У підготовче засідання з`явилися: представник позивача, правонаступник відповідача та його представник.

У судовому засіданні, за клопотанням представника позивача, ухвалою суду залучено до участі у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного майна подружжя правонаступника відповідача - ОСОБА_3 .

Також, у підготовчому засіданні 16 лютого 2022 року, за клопотанням представника ОСОБА_3 йому було повернуто позовні заяви до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання права власності на частину квартири, які було подано до суду 20 квітня та

13 грудня 2021 року і їм надано час звернутися до суду із зустрічною позовною заявою, у зв`язку з чим, підготовче засідання було відкладено на 11:30 19 квітня 2022 року.

У підготовче засідання, призначене на 19 квітня 2022 року з`явився представник позивача. Інші учасники провадження до суду не з`явилися, причини неявки не повідомили, із клопотаннями про відкладення підготовчого засідання не зверталися, зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 не подано.

Враховуючи положення Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, з метою з`ясування місця перебування правонаступника відповідача, у присутності представника позивача, секретарем судового засідання здійснено телефонний дзвінок ОСОБА_3 , який повідомив, що знаходиться у межах території України, проте не у Київської області, планує повернутися до 3 травня

2022 року.

У зв`язку із зазначеним, для недопущення порушення прав ОСОБА_3 , з урахуванням думки представника позивача, було узгоджено наступну дату підготовчого засідання - 3 травня 2022 року об 11:00.

У підготовче засідання, призначене на 3 травня 2022 року з`явився представник позивача. Правонаступник відповідача до суду не з`явився, про розгляд справи був повідомлений 19 квітня 2022 року у телефонному режимі, а також шляхом надсилання йому судової повістки про виклик до суду смс-повідомленням «Судова повістка-повідомлення про судове засідання в справі цивільній (адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій)», яке, відповідно до довідки яка міститься у матеріалах справи, йому доставлено 20 квітня 2022 року. Проте, причини неявки суду не повідомив, із клопотаннями про відкладення підготовчого засідання не звертався, зустрічний позов не подав.

Враховуючи, що правонаступник відповідача у справі своєчасно та належним чином був повідомлений про день, час та місце проведення підготовчого судового засідання, причини неявки не повідомив, правом подати зустрічний позов та відзив на позовну заяву не скористався, а також те, що суд вжив усіх необхідних заходів щодо не порушення його прав, положення статті 223 ЦПК України, думку представника позивача, суд вважав за можливе провести підготовче судове засідання у відсутності правонаступника відповідача.

Ухвалою Вишгородського районного суду Київської області від 3 травня 2022 року закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті на

23 червня 2022 року на 13:45.

23 червня 2022 року розгляд справи не відбувся у зв`язку із надходженням та розглядом головуючим як слідчим суддею клопотання слідчого про застосування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою щодо підозрюваного у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому до суду з`явився лише представник позивача. Наступне судове засідання призначено на 1 вересня 2022 року об 11:00 та на сайті Вишгородського районного суду було розміщено «Оголошення про виклик ОСОБА_3 до суду на 1 вересня 2022 року».

У призначене судове засідання з`явився представник позивача. У зв`язку із неявкою у судове засідання ОСОБА_3 , розгляд справи було відкладено на 16 вересня 2022 року на 12:00 про що ОСОБА_3 повідомлено шляхом надсилання судової повістки про виклик до суду засобами поштового зв`язку та смс-повідомленням, яке йому доставлено 6 вересня

2022 року.

2 вересня 2022 року до суду від представника позивача надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника.

16 вересня 2022 року до суду надійшло клопотання від представника ОСОБА_5 про відкладення розгляду справи з метою з`ясування з його довірителем правової позиції.

У судове засідання учасники провадження не з`явилися, а тому з урахуванням клопотання представника ОСОБА_3 , розгляд справи було відкладено на 9 листопада 2022 року на 15:30 про що повідомлено учасників провадження.

20 вересня 2022 року до суду надійшла заява від ОСОБА_3 про визнання позовних вимог у частині щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м., житлова - 17,5 кв.м та щодо визнання за ОСОБА_1 , у порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м, житлова - 17,5 кв.м. У вказаній заяві зазначено про розгляд справи у його відсутності.

У зв`язку із неявкою у судове засідання учасників справи, для виклику у судове засідання представника позивача з метою додаткового з`ясування обставин справи, розгляд справи було відкладено на 11:30 22 листопада 2022 року.

21 листопада 2022 року до суду від представника позивача надійшла зава про відмову від частини позовних вимог, а саме щодо вимог про визнання за ОСОБА_2 , у порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м, житлова - 17,5 кв.м., а також заява про розгляд справи у відсутності позивача та його представника, позовні вимоги у частині визнання за ОСОБА_1 права власності на

Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 підтримує та просить задовольнити.

У призначене судове засідання учасники провадження не з`явилися.

Вирішуючи питання про можливість розгляду справи у відсутності учасників провадження, суд враховує наявність у матеріалах справи їх заяви та клопотання.

Статтею 13 ЦПК України закріплено принцип диспозитивності цивільного судочинства, відповідно до якого суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбаченому цим Кодексом порядку. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Оскільки належним чином уповноважений представник позивача подав заяву про відмову від частини позовних вимог, вказана заява не суперечить вимогам чинного законодавства, суд вважає за необхідне розглянути справу у частині вимог щодо визнання об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м., житлова - 17,5 кв.м та щодо визнання за ОСОБА_1 , у порядку поділу спільного майна подружжя, права власності на Ѕ частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м, житлова - 17,5 кв.м.

Дослідивши письмові матеріали, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступного.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України та статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно із статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, що 24 лютого 1999 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Оболонського районного управління юстиції міста Києва, актовий запис №213.

Із свідоцтва про право власності від 25 серпня 2017 року, видане Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією, відділ з питань майна комунальної власності та приватизації державного житлового фонду, убачається, що кватира за адресою: АДРЕСА_4 , була приватизована згідно із Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду» та належала на праві приватної спільної часткової власності ОСОБА_2 та членам її сім`ї - ОСОБА_1 та ОСОБА_3 у рівних долях.

Згідно договору купівлі-продажу квартири від 12 грудня 2018 року, посвідченого державним нотаріусом Другої київської державної нотаріальної контори Ткач О.А., №3-649, ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , який діє від свого імені та від імені ОСОБА_1 , по довіреності посвідченій 13 листопада 2018 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Матюховою Т.П., реєстровий №1532, передали у власність ОСОБА_6 , яка приймає та оплачує в порядку та на умовах, визначених цим договором, квартиру АДРЕСА_2 . Квартира, що відчужується, належить продавцям у рівних долях на підставі свідоцтва про право власності, виданого 25 серпня 2017 року Дарницькою районною в місті Києві державною адміністрацією, згідно з Наказом від 25 серпня 2017 року за номером 57079.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 7 жовтня

2020 року, власником квартири АДРЕСА_2 є ОСОБА_6 , підстава для державної реєстрації: договір купівлі-продажу, серія та номер: 3-649 виданий 12 грудня 2018 року, видавник: Друга київська державна нотаріальна контора.

13 грудня 2018 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «ДБК-ПАРТНЕР», іменовано далі - Продавець, в особі директора ТОВ «ІНВЕСТ ДБК» Жабенко Світлани Володимирівни , яка діє на підставі Статуту товариства і Договору доручення №10 від 5 грудня 2017 року, з однієї сторони, та ОСОБА_2 , іменована далі «Покупець», з другої сторони, укладено договір купівлі-продажу майнових прав №11/3-183 на квартиру АДРЕСА_5 область , на умовах та в порядку, що зазначені у Договорі.

Згідно Акту прийму-передачі майнових прав на квартиру до договору купівлі-продажу майнових прав №11/3-183 від 13 грудня 2018 року, 18 грудня 2018 року сплачена ОСОБА_2 сума коштів 682920,00 гривень, в т.ч. ПДВ, відповідає 100% вартості майнових прав на квартиру АДРЕСА_7 , загальною площею згідно обмірів БТІ 48,8 кв.м. у житловому будинку АДРЕСА_8 (поштова адреса:

АДРЕСА_3 ). Вказане також підтверджується відповідною довідкою від 18 грудня 2018 року за підписом директора ТОВ «Інвест ДБК» Жабенко С.В.

Як убачається із Акту прийому-передачі квартири покупцю від 22 жовтня 2019 року, Товариство з обмеженою відповідальністю «ДБК-ПАРТНЕР», в особі Першого заступника директора Пушкаря О.Б., яка діє на підставі довіреності від 17 жовтня 2019 року, побудовано та передано ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 . Вказана квартира складається з однієї житлової кімнати, загальною фактичною площею згідно паспорта БТІ 48,8 кв.м. Загальна дійсна вартість квартири складає 682920,00 гривень.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкту нерухомого майна від 7 жовтня

2020 року, власником квартири АДРЕСА_9 , є ОСОБА_2 . Дата, час державної реєстрації: 29 жовтня 2019 року. Підстава для державної реєстрації: виписка з переліку інвесторів, серія та номер: виданий

11 вересня 2019 року, видавник: головний бухгалтер ТОВ «ДБК-Партнер» К.В.Приймак; технічний паспорт, серія та номер: виданий 11 березня 2019 року, видавник: КП «Вишгородське бюро технічної інвентаризації», Акт прийому-передачі майнових прав на квартиру, сері та номер: виданий 18 грудня 2018 року, видавник: сторони Договору купівлі-продажу майнових прав, сері та номер: 11/3-183, виданий 13 грудня 2018 року, видавник: сторони; Довідка про повну оплату, серія та номер : виданий 18 грудня 2018 року, видавник: Директор ТОВ «Інвест ДБК» С.В. Жабенко; Акт прийому-передачі квартири покупцю, серія та номер: виданий 22 жовтня 2019 року, видавник: сторони, сертифікат ДАБІ, серія та номер:ІУ09, виданий 9 серпня 2019 року, видавник: Державна архітектурно-будівельна інспекція України. Підстава внесення запису: Рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень (з відкриттям розділу), індексний номер:49499051 від 4 листопада

2019 року, 11:05:33, ОСОБА_8 , Вишгородська міська рада, Київська обл.

Як убачається із Індивідуальної відомості про застраховану особу, форма ОК-7, сформованої засобами автоматичної системи Пенсійного фонду України щодо ОСОБА_1 , за період з червня 2016 року по березень 2020 року заробіток (дохід) позивача становив: у 2016 році - 83723, 16 грн., у 2017 році - 46643,34 грн., у 2018 році - 155245,69 грн.,

у 2019 році - 213221, 69 грн., у 2019 році - 53552,20 грн.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 22 вересня 2020 року за заявою ОСОБА_2 видано обмежувальний припис стосовно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10 , на строк шість місяців, яким визначено заходи тимчасового обмеження його прав та покладено на нього певні обов`язки.

Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 5 листопада

2020 року (справа №363/1992/20) розірвано шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 24 лютого 1999 року Відділом реєстрації актів громадського стану Мінського районного управління юстиції у місті Києві, актовий запис №213. Рішення набрало законної сили 8 грудня 2020 року.

Позивач, звертаючись до суду із позовом про визнання об`єктом спільної сумісної власності квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м., житловою - 17,5 кв.м. та про визнання за ними права власності,у порядку поділу спільного майна подружжя, на Ѕ (одну другу) частку квартири зазначає, що квартиру придбано за час перебування його з відповідачем у шлюбі та за кошти, одержані від продажу квартири у м. Києві і сімейні заощадження, а тому квартира є об`єктом права спільної сумісної власності з належною йому Ѕ часткою. Іншого житла він немає.

Згідно свідоцтва про смерть, серія НОМЕР_1 , відповідач у справі ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

13 грудня 2021 року до приватного нотаріуса Вишгородського районного нотаріального округу Київської області Фої Л.А. із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_2 звернувся її син - ОСОБА_3 .

Також до приватного нотаріуса звернувся із заявою від 23 липня 2021 року

ОСОБА_1 , зазначаючи, що до складу спадщини після смерті ОСОБА_2 входить майно, яке вони набули під час перебування у шлюбі.

ОСОБА_3 є єдиним спадкоємцем після смерті ОСОБА_2 та залучений до участі у справі як правонаступник відповідача.

ОСОБА_3 визнав позовні вимоги ОСОБА_1 та не заперечував проти їх задоволення.

На підставі частини першої та другої статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Відповідно до частини першої статті 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).

Конструкція норми статті 60 СК України свідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Частиною третьою статті 61 СК України передбачено, що в разі, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу (будь-яке майно), крім речей індивідуального користування та за винятком виключеного з цивільного обороту є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя (частина друга статті 60, частина перша статті 61 СК України). При тому, що не має значення за ким зареєстровано таке майно, оскільки спільна сумісна власність розповсюджується на майно і у тому випадку, коли право власності на нього майно зареєстровано лише за одним з подружжя.

Зазначені норми права припускають існування факту права спільної сумісної власності подружжя щодо кожної речі, набутої у шлюбі, незалежно від тієї обставини, хто є набувачем за договором, та на чиє ім`я було зареєстровано право власності на таку річ.

Аналогічна норма щодо належності майна до спільної сумісної власності подружжя також регламентована нормами Цивільного кодексу України, зокрема відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю (частина перша статті 368 ЦК України).

Відповідно до правил статті 68 СК України розірвання шлюбу не припиняє права спільної сумісної власності на майно, набуте за час шлюбу.

З наведених доказів судом встановлено, що спірне майно, а саме квартира АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м., житловою - 17,5 кв.м., було придбано під час перебування ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зареєстрованому шлюбі, відповідно воно є спільним сумісним майном подружжя. Титульним власником є ОСОБА_2 , як сторона вчинених правочинів.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 16 ЦК України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.

Згідно зі статтею 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Вирішуючи спір про визнання права власності на підставі статті 392 цього Кодексу, слід враховувати, що за змістом вказаної норми права судове рішення не породжує права власності, а лише підтверджує наявне у позивача право власності, набуте раніше на законних підставах, якщо відповідач не визнає, заперечує або оспорює його.

За таких обставин суд вважає, що набуте під час перебування у шлюбі спірне нерухоме майно належить ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на праві спільної сумісної власності, що підтверджено матеріалами справи. Натомість проведена під час внесення відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно реєстраційна дія не в повній мірі відображає суб`єктний склад співвласників, зокрема внесена інформація про суб`єктів права лише щодо ОСОБА_2 , як одноосібного власника, незважаючи на її перебування у шлюбі з ОСОБА_1 , що позбавляє можливості позивача реалізувати своє право за відсутності відомостей про його право у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Частиною другою статті 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.

Статтею 63 СК України встановлено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Згідно із частиною першою статті 69 СК України, дружина та чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.

Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу(групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Позивачем надано докази того, що нерухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, тобто наявні законні підстави для визнання за ним права власності на 1/2 частину вказаного майна, що також не заперечується правонаступником відповідача у справі.

Таким чином, враховуючи, що спірна квартира набута ОСОБА_1 та ОСОБА_2 за час шлюбу, є об`єктом спільної сумісної власності подружжя, відповідач померла і за її життя колишнє подружжя не дійшло згоди щодо його розподілу, спільних дітей не мають та спірна квартира знаходиться у багатоквартирному будинку з чітко визначеною площею та кількістю приміщень, що входять до її складу, у зв`язку з чим, суд дійшов висновку про визнання за позивачем права власності на 1/2 ідеальної частки квартири.

Задоволення позову не суперечить закону та не порушує права та охоронювані законом інтереси інших осіб, тому позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими і підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 321, 355-372 ЦК України, статтями 60, 61, 63, 65, 68, 70, 71 СК України, статтями 3, 4, 10, 12, 76-89, 258, 259, 263-265, 354, 355 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , правонаступником якої є ОСОБА_3 , про поділ спільного майна подружжя - задовольнити.

Визнати об`єктом спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м., житловою - 17,5 кв.м.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_2 , право власності

на Ѕ (одну другу) частку квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 48,8 кв.м., житловою - 17,5 кв.м.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня проголошення судового рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст судового рішення складено 29 листопада 2022 року.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНКОПП НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_10 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_11 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_10 ,

померла ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

Правонаступник відповідача: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , РНОКПП НОМЕР_4 , адреса:

АДРЕСА_10 .

Суддя О.П. Лукач