Провадження № 2/947/791/22
Київський районний суд м.Одеси в складі головуючого судді Бескровного Я.В., при секретарі Мамедовій Р.Я. розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 третя особа Орган опіки та піклування Київської райадміністрації Одеської міськради про стягнення аліментів та визначення місця проживання дитини, -
Позивачка ОСОБА_3 01.10.2021р. звернулася до суду з даним позовом, який обґрунтувала тим, що знаходячись у шлюбних відносинах з відповідачем ОСОБА_4 народила ІНФОРМАЦІЯ_1 сина ОСОБА_5 , який проживає з нею. Оскільки сторони фактично разом не проживають, просить суд стягнути з відповідача аліменти у розмірі ј частини його доходу та визначити місце проживання дитини з нею за адресою АДРЕСА_1 .
Позивачка підтримала позовні вимоги, просила їх задовольнити, не проти заочного розгляду справи.
Відповідач до суду не явився, відповідно до вимог ст.128 ч.8 ЦПК України повідомлявся належним чином про час та місце судового засідання.
Дослідивши письмові матеріали справи, суд приходить до висновку про необхідність задоволення позову, з наступних підстав.
Згідно ст. 51 Конституції України сім'я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Відповідно до ст.3 СК України сім'я є первинним та основним осередком суспільства, дитина належить до сім`ї своїх батьків і тоді, коли спільно з ними не проживає.
Відповідно до ч.1 ст. 14 СК України здійснення сімейних прав є такими, що тісно пов`язані з особою, а тому не можуть бути передані іншій особі.
В контексті викладеного слід розуміти, що право матері на утримання - це лише її право. Воно не може бути передане іншій особі, а тому здійснення сімейних прав не може полягати у їх відчуженні іншим особам.
Згідно ст.160 СК України встановлено право батьків на визначення місця проживання дитини, яка не досягла десяти років.
З конструкції даної статті убачається, що батьки можуть домовитися про те, що дитина житиме з одним із них, бабусею, іншим родичем чи в спецшколі-інтернаті. Такий договір, як і будь-який інший, не може бути змінений за волею одного з батьків.
Частиною 1 ст. 161 СК України передбачено, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися судом.
Згідно зі ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» батьки зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
В положенні принципу 6 «Декларації прав дитини» Генеральної Асамблеї ООН від 20.11.1959 p., зазначено, що «дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння; вона повинна, коли це можливо, зростати під піклуванням і відповідальністю своїх батьків, у всякому випадку в атмосфері любові і морального та матеріального забезпечення; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виключні обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю».
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Такий обов`язок є рівним між батьками.
Відповідно ст.181 СК України - за рішенням суду кошти на утримання дитини присуджуються у частці від доходу або у твердій грошовій сумі. При визначенні розміру аліментів, відповідно до ст.182 СК України, суд враховує - стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно ч.2 ст. 182 СК України - мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно ч.2 ст.184 СК України, якщо платник аліментів має нерегулярний, мінливий дохід, частину доходу одержує в натурі, а також за наявності інших обставин, що мають істотне значення, суд за заявою платника або одержувача може визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі.
Статтею 191 СК України передбачено, що аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Судом встановлено, що батьками ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 є позивачка та відповідач.
Третя особа надала суду висновок №1188/01-11 від 30.09.2022р. згідно якого вважає за доцільне визначити місце проживання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю.
На підставі викладеного та приймаючи до уваги, що дитина не досягла такого віку та рівня розвитку, в якому б усвідомлювала сутність спірного питання, суд не вбачає необхідності з`ясовувати думку дитини в суді щодо визначення її місця проживання, і, приходить до висновку, що місце проживання дитини має бути визначено з матір`ю.
Відповідно до ч. 1 ст.29 ЦК місцем проживання фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, придатне для проживання в ньому (гуртожиток, готель тощо), у відповідному населеному пункті, в якому фізична особа проживає постійно, переважно або тимчасово. Але при визначенні місця проживання дитини за Сімейним кодексом поняття місця проживання має інший зміст. Це не конкретна адреса і не конкретний населений пункт, а саме особа, з якою має проживати дитина, тому суд задовольняючи позов не повинен вказувати конкретну адресу проживання.
Отже доводи позивача про те, що місцем проживання малолітньої доньки слід визначити певне конкретне місце проживання позивача не можуть бути задоволені оскільки визначення конкретної адреси не є передбаченим законом способом захисту порушеного права.
Враховуючи стан здоров`я, матеріальне становище платника аліментів, наявність у нього інших неповнолітніх дітей, інші обставини, що мають істотне значення, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 1/4 частини його доходів, і такий розмір буде необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Відповідно до ст.141 ЦПК України стороні, на користь якої постановлено рішення, суд присуджує з другої сторони всі судові витрати, відповідно до суми задоволених вимог. По даній справі відповідач має сплатити на користь позивача документально підтверджені понесені судові витрати в розмірі 908 грн. та на користь держави 908 грн.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 4-13,76-89,258-273,280-289 ЦПК України, суд, -
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 аліменти на утримання ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини його доходу, щомісяця до повноліття дитини, починаючи стягнення з 01.10.2021р.
Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 з матір`ю ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 за її місцем проживання.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_4 судові витрати 908 грн.
Стягнути з ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 на користь держави судові витрати 908 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня отримання його копії.
Заочне рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його підписання через суд першої інстанції.
Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Суддя Бескровний Я. В.