17.11.2022 Справа № 756/5758/22
Унікальний № 756/5758/22
Провадження № 2/756/4090/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року Оболонський районний суд м. Києва в складі:

головуючого судді - Майбоженко А.М.

секретаря - Кирилова А.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Києві цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «І АМ ГРУП» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В :

У провадженні Оболонського районного суду м. Києва знаходиться вищевказана цивільна справа про відшкодування шкоди, предметом спору в якій є стягнення з відповідачки на користь позивача суми франшизи у розмірі 1 500 грн., судовий збір у розмірі 2 481,00 грн. та витрати на правову допомогу в розмірі 3000 грн.

Провадження по справі відкрито 01 листопада 2022 року.

Представник позивача у судове засідання не з`явився, про час та місце повідомлявся належним чином, звернувся до суду із заявою в якій просила провести розгляд справи за відсутності представника позивача. Зазначила, що позивачка відшкодувала розмір франшизи 14.10.2022 року. В зв`язку з цим просить стягнути з відповідача сплачений судовий збір та витрати на правову допомогу.

Відповідач у судове засідання не з`явилася, про час та місце повідомлявся належним чином.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов наступного висновку.

Предметом позову є стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь ТОВ «І АМ ГРУП»в рахунок відшкодування шкоди франшизи у розмірі 1 500 грн.

14 жовтня 2022 року, тобто до відкриття провадження у справі на користь ТОВ «І АМ ГРУП»ОСОБА_1 відшкодовано розмір франшизи у сумі 1 500 грн., що підтверджується копією квитанцій.

Підстави для закриття провадження у справі визначені у статті 255 ЦПК України.

Закриття провадження у справі - це форма закінчення розгляду цивільної справи без прийняття судового рішення у зв`язку з виявленням після порушення провадження у справі обставин, з якими закон пов`язує неможливість судового розгляду справи.

Пунктом 2 частини першої статті 255 ЦПК України встановлено, що суд закриває провадження у справі, якщо відсутній предмет спору.

Поняття «юридичного спору» має тлумачитися широко, виходячи з підходу Європейського суду з прав людини до тлумачення поняття «спір про право» (пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод). Зокрема, Європейський суд з прав людини зазначає, що відповідно до духу Конвенції поняття «спору про право» має розглядатися не суто технічно, йому слід надавати сутнісного, а не формального значення.

Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Предмет спору - це об`єкт спірного правовідношення, з приводу якого виник спір. Під предметом позову розуміється певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення.

Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу.

Тобто, правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.

З урахуванням викладеного, відсутність предмета спору унеможливлює вирішення справи по суті незалежно від обґрунтованості позову, а відповідно і здійснення ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів осіб.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 26 червня 2019 року у справі № 13/51-04, провадження № 12-67гс19, прикладами відсутності предмета спору можуть бути дії сторін, чи настання обставин, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань або самими сторонами врегульовано спірні питання. Суд закриває провадження у справі у зв`язку з відсутністю предмета спору, зокрема у випадку припинення існування предмета спору, якщо між сторонами у зв`язку з цим не залишилося неврегульованих питань.

Зважаючи на те, що до відкриття провадження у справі 14.10.2022 року на користь ТОВ «І АМ ГРУП» відповідачкою сплачено розмір франшизи, на думку суду, предмет спору відсутній, що згідно ч.2.ст.255 ЦПК України є підставою для закриття провадження у справі.

За приписами п.5 ч.1. ст.7 закону України «Про судовий збір» сплачена сума судового збору повертається в разі закриття (припинення) провадження у справі (крім випадків, якщо провадження у справі закрито у зв`язку з відмовою позивача від позову і така відмова визнана судом), у тому числі в апеляційній та касаційній інстанціях.

З цих підстав, суд вважає за необхідне повернути позивачу сплачений ним при поданні позовної заяви судовий збір.

Вирішуючи питання щодо судових витрат на професійну правову допомогу, суд враховує наступне.

Відповідно до частин першої - четвертої статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правової допомоги.

На підтвердження фактично понесених витрат адвокатом Гайдай О.М., яка діє від імені Адвокатського бюро «ЛІДІЇ ПОЛІЩУК» надано Договір про надання правової допомоги №01Б-1/103 від 13.04.2020 року, Додаткову угоду №5 до «Договору про надання правової допомоги від №01Б-1/103 від 03.04.2020 року» від 23.02.2022 року, в якій сторони погодили, що вартість години часу роботи адвоката, який діє від імені Бюро в цій справі буде складати - 1000 грн.

Відповідно до розрахунку №1 суми гонорару за надану правову допомогу за Договором про надання правової допомоги №01Б-1/103 від 13.04.2020 року складеного 22.07.2022 року вартість складових витрат за надану правову допомогу складає: 1000 грн. за написання вимоги до ОСОБА_1 від 14.06.2022 року; 2000 грн. підготовка та подання позовної заяви до суду.

Частиною восьмою статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг таін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Відповідно до ч.1,3 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Частиною 4 ст.141 ЦПК України визначено, що якщо сума судових витрат, заявлена до відшкодування, істотно перевищує суму, заявлену в попередньому (орієнтовному) розрахунку, суд може відмовити стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні судових витрат в частині такого перевищення, крім випадків, якщо сторона доведе, що не могла передбачити такі витрати на час подання попереднього (орієнтовного) розрахунку.

Відповідно до ч.1 і 2 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:

1) у разі задоволення позову - на відповідача;

2) у разі відмови в позові - на позивача;

3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до ч.4-6 ст.137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує ЄСПЛ, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зокрема, у рішеннях від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 23 січня 2014 року у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.

Застосовуючи зазначені стандарти в даній справі, суд вважає, що витрати, зазначені у звітах не відповідають критерію реальності адвокатських витрат, оскільки є непропорційні з ціною позову (1500 грн.).

Представником позивача не проведено належним чином досудове врегулювання спору, оскільки постановою Оболонського районного суду м. Києва від 28.04.2022 року ОСОБА_1 визнано винною у вчинені адміністративного правопорушення передбаченого ст. 124 КУпАП, та з мотивувальної частини цієї постанови вбачається, що ОСОБА_1 перебуває за межами України у зв`язку з військовим станом.

Отже, вимога про відшкодування франшизи була направлена на адресу відповідачки, під час перебування її за межами України, про що було відомо представнику позивача. Іншим чином відповідачка про необхідність сплатити розмір франшизи повідомлена не була.

При цьому суд зауважує, що у позивача та його представників була можливість реалізувати процесуальні права щодо вищевикладеного для оптимізації розміру витрат на професійну правничу допомогу, витрати по відшкодування якої за відсутності реальної необхідності має нести інша сторона. Однак, вищезазначені принципи справедливого суду змушують суд встановлювати розумність розміру цих витрат, задля забезпечення балансу прав та інтересів обох сторін.

Вирахувавши вартість послуг в цій частині, суд визначає розмір наданої позивачу правової допомоги у розмірі 500 грн. що підлягає стягненню з відповідача.

За таких обставин, керуючись ст.ст. 141, 255 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В :

Провадження у справі за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «І АМ ГРУП» до ОСОБА_1 про відшкодування шкоди- закрити.

Зобов`язати Головне управління Державної казначейської служби України в м.Києві повернути Товариству з обмеженою відповідальністю «І АМ ГРУП» сплачену суму судового збору у розмірі 2481 грн. (дві тисячі чотириста вісімдесят одну) гривню, згідно платіжного доручення 223 від 22.07.2022 року.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «І АМ ГРУП» 500 (п`ятсот) гривень витрат на професійну правничу допомогу.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «І АМ ГРУП», , адреса місцезнаходження: м. Київ, вул. Каунаська, 13, оф. 8.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса місця проживання: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її підписання.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на її апеляційне оскарження, якщо апеляційну скаргу було подано протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: А.М. Майбоженко