р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

Справа № 495/6356/22

№ провадження 2/495/2096/2022

09 листопада 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Мишко В.В.

при секретарі судового засідання: Красовській А.О.

за участю представників сторін:

представника позивачки ОСОБА_1 адвоката Шаркевича В.Т.

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 495/8354/19

за позовом ОСОБА_1

до ОСОБА_2

про стягнення аліментів на утримання жінки,яка не перебуває у шлюбі із чоловіком, що мають спільну дитину до трьох років, яка проживає з матір`ю,

В С Т А Н О В И В :

24.08.2022 року ОСОБА_1 (далі по тексту позивачка) звернулася до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовною заявою до ОСОБА_2 (далі по тексту відповідач) про стягнення аліментів на утримання жінки, яка не перебуває у шлюбі із чоловіком, що мають спільну дитину до трьох років, яка проживає з матір`ю (а.с.1-3).

Так, позивачка просить суд:

- стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) аліменти у твердій грошовій сумі на її утримання, з якою проживає донька до трьох років ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі 3 000 гривень щомісячно, починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення донькою трьох років, а саме до ІНФОРМАЦІЯ_4 ;

- допустити негайне виконання рішення суду за один місяць;

- судові витрати покласти на відповідача.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.08.2022 року відкрито спрощене позовне провадження по справі № 495/6356/22 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання жінки,яка не перебуває у шлюбі із чоловіком, що мають спільну дитину до трьох років, яка проживає з матір`ю. Справу призначено до судового розгляду (а.с.12-13).

13.09.2022 року відповідач ОСОБА_2 , подав відзив на позовну заяву ОСОБА_1 , відповідно до якого просив суд відмовити у позовних вимогах в повному обсязі з наступних підстав.

Так, відповідач зазначив, що він проживав з позивачкою у цивільному шлюбі від якого у них народилася спільна донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка проживала поряд з ним у належному на праві приватної власності будинку, в якому у доньки була своя кімната обладнана усім необхідним.

За твердженням відповідача, до теперішнього часу він з позивачкою не дійшов згоди щодо визначення місця проживання малолітньої дитини, у зв`язку з чим на даний час на розгляді у суді перебуває цивільна справа про визнання місця проживання дитини. На підставі наведеного відповідач просить відмовити у позовних вимогах (а.с.20).

Представник позивачки ОСОБА_1 адвокат Шаркевич В.Т., в судовому засіданні заявлені позовні вимоги ОСОБА_1 підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити. Пояснив, що донька, яка народилася від незареєстрованого шлюбу сторін на даний час зареєстрована і проживає разом з матір`ю та перебуває на повному її утриманні, що підтверджується наявними в матеріалах справи довідками. Зауважив, що відповідно до чинного законодавства, жінка, яка не перебуває у шлюбі з чоловіком має право на утримання в разі проживання з нею їх дитини, а доводи відповідача, що донька проживає разом з ним спростовуються матеріалами справи.

Відповідач ОСОБА_2 , в судовому засіданні з позовними вимогами ОСОБА_1 не погодився, зазначив, що донька три місяці проживала разом з ним, але на даний час проживає разом з матір`ю, з чим він не згоден, тому звернувся з позовом до суду про визначення місця проживання доньки з батьком. Просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, так як вважає, що позивачка не має права на утримання.

Розглянувши позовну заяву, вивчивши матеріали справи, дослідивши надані докази та вислухавши всіх учасників судового процесу, суд дійшов до наступних висновків.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в судовому засіданні, ОСОБА_1 проживала однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_2 з осені 2019 року по квітень 2022 року.

Від сумісного проживання у сторін народилися донька ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що 17.06.2020 року зроблено відповідний актовий запис за № 373, що підтверджується копією виданого 17.06.2020 року Білгород-Дністровським міськрайонним відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 (а.с.9).

Позивачка зазначає, що на теперішній час сімейні відносини та спільне проживання між нею та відповідачем припинено. Донька залишилася проживати разом з нею та знаходяться на повному її забезпеченні, що підтверджується судовим наказом Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 31.10.2022 року, а також довідками Дивізійської сільської ради від 16.05.2022 року та від 28.09.2022 року (а.с.8, 30).

За твердженням позивачки, відповідач працює продавцем-консультантом та отримує заробітну плату. Крім того, позивачка зазначає, що відповідачу на праві власності належить нерухоме майно та рухоме майно, у зв`язку з чим він має змогу надавати матеріальну допомогу. В свою чергу, відповідач добровільно не погоджується допомагати матеріально.

Зазначені вище обставини і стали підставою для звернення позивачки до суду з відповідною позовною заявою.

У відповідності до ст.75 Сімейного кодексу України, дружина, чоловік повинні матеріально підтримувати один одного. Право на утримання (аліменти) має той із подружжя, який є непрацездатним, потребує матеріальної допомоги, за умови, що

другий із подружжя може надавати матеріальну допомогу. Один із подружжя є таким, що потребує матеріальної допомоги, якщо заробітна плата, пенсія, доходи від використання його майна, інші доходи не забезпечують йому прожиткового мінімуму, встановленого законом (частини 1, 2, 4).

Розірвання шлюбу не припиняє права особи на утримання, яке виникло у неї за час шлюбу. Якщо у зв`язку з вихованням дитини, веденням домашнього господарства, піклуванням про членів сім`ї, хворобою або іншими обставинами, що мають істотне значення, один із подружжя не мав можливості одержати освіту, працювати, зайняти відповідну посаду, він має право на утримання у зв`язку з розірванням шлюбу і тоді, якщо є працездатним, за умови, що потребує матеріальної допомоги і що колишній чоловік, колишня дружина може надавати матеріальну допомогу (ч.ч. 1, 4 ст.76 СК України).

Згідно із ч.ч. 1-3 ст.77 Сімейного кодексу України, утримання одному з подружжя надається другим із подружжя у натуральній або грошовій формі за їхньою згодою. За рішенням суду аліменти присуджуються одному з подружжя, як правило, у грошовій формі. Аліменти сплачуються щомісячно.

Статтею 79 Сімейного кодексу України встановлений час, протягом якого сплачуються аліменти одному з подружжя. Так, аліменти присуджуються за рішенням суду від дня подання позовної заяви (ч.1 ст.79 СК України).

Згідно із ч.1 ст.80 Сімейного кодексу України, аліменти присуджуються одному з подружжя у частці від заробітку (доходу) другого з подружжя і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.ч. 2, 6 ст.84 Сімейного кодексу України, дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка батька дитини до досягнення дитиною трьох років. Право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має і в разі розірвання шлюбу.

Як вбачається з матеріалів справи та встановлено в ході судового розгляду справи, шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не був офіційно зареєстрований відповідними органами цивільного стану. У сторін народилася донька від спільного проживання у незареєстрованому шлюбі.

Однак, частиною другою статті 91 Сімейного кодексу України передбачено, що жінка та чоловік, які не перебувають у шлюбі між собою, мають право на утримання в разі проживання з нею, ним їхньої дитини, відповідно до частин другої - четвертої статті 84 та статей 86 і 88 цього Кодексу.

Як вбачається із матеріалів позовної заяви, позивачка просить стягнути з відповідача аліменти на її утримання до досягнення донькою трирічного віку у розмірі 3 000 гривень, проти чого відповідач заперечує, обґрунтовуючи це тим, що донька три місяці проживала поряд з ним і наразі він у суді визначає місця проживання дитини з ним.

Між тим, в матеріалах справи наявні відповідні довідки Дивізійської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області (№ 335 від 02.07.2020 року, № 442 від 16.05.2022 року, № 960 від 28.09.2022 року), з яких вбачається, що донька ОСОБА_1 та ОСОБА_2 ОСОБА_3 , 29.02.2020 року зареєстрована та проживає за адресою: АДРЕСА_1 разом з матір`ю - ОСОБА_1 (а.с.8, 10, 30).

Крім того, факт проживання на даний час дитини із матір`ю, не заперечувався і самим відповідачем у судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини, норми чинного законодавства та той факт, що відповідач позов не визнає, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання жінки, яка не перебуває у шлюбі із чоловіком, що мають спільну дитину до трьох років, яка проживає з матір`ю підлягають частковому задоволенню, шляхом стягнення щомісячно з відповідача на користь позивачки аліментів на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 грн., починаючи з дня подання позовної заяви до досягнення донькою ОСОБА_3 трьох років.

Відповідно до ч.3 ст.80 Сімейного кодексу України, розмір аліментів, визначений судом, може бути згодом змінений за рішенням суду за позовною заявою платника або одержувача аліментів у разі зміни їхнього матеріального і (або) сімейного стану.

Відповідно до ст.6 Європейської конвенції з прав людини та основоположних свобод, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Згідно із ст.2 Цивільного процесуального кодексу України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 Цивільного процесуального кодексу України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ст.ст. 76-77 ЦПК України).

Відповідно до ч.ч. 1, 5, 6 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно із ст.263 Цивільного процесуального кодексу України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Враховуючи вищевикладені обставини та норми чинного законодавства, розглянувши справу в межах заявлених вимог та наданих сторонами доказів, які оцінені судом в їх сукупності, суд, за своїм внутрішнім переконанням, дійшов до висновку про часткову законність, обґрунтованість та правомірність позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання жінки, яка не перебуває у шлюбі із чоловіком, що мають спільну дитину до трьох років, яка проживає з матір`ю, у зв`язку з чим такий позов підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.430 Цивільного процесуального кодексу України, суд вважає за можливе задовольнити і вимогу позивача про допущення негайного виконання рішення у межах суми платежу за один місяць.

Відповідно до ст.141 Цивільного процесуального кодексу України, витрати по сплаті судового збору за розгляд позовної заяви підлягають стягненню з відповідача на користь держави.

У відповідності до п. 35 Постанови №10 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах»: «вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК та керуватися тим, що якщо позивача, на користь якого ухвалено рішення, звільнено від сплати судового збору, він стягується з відповідача в дохід держави пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог (ч.6 ст. 141 ЦПК)».

Відповідно до ст. 5 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» від сплати судового збору звільняються позивачі за подання позовів про стягнення аліментів.

Відповідно до п/п 1 пункту 1 частини 2 ст. 4 Закону України від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий збір» (з відповідними змінами) за подання до суду фізичною особою позовної заяви майнового характеру справляється судовий збір у розмірі 1 відсотка від ціни позову, але не менше 0,4 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб та не більше 5 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, в якому відповідна заява або скарга подається до суду.

Згідно статті 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2022 рік», розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи на 01 січня 2022 року складає 2 600 грн.

Таким чином, у зв`язку з тим, що суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог про стягнення аліментів на утримання жінки,яка не перебуває у шлюбі із чоловіком, що мають спільну дитину до трьох років, яка проживає з матір`ю, а тому з ОСОБА_2 підлягає стягненню на користь держави судовий збір в сумі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок, пропорційно задоволених позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 7, 75-77, 79-80, 84, 91 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 12-13, 76-81, 141, 258-259, 263-265, 268, 430 Цивільного процесуального кодексу України, суд-

У Х В А Л И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання жінки задовольнити частково.

Стягувати щомісячно з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ), аліменти на її утримання в твердій грошовій сумі в розмірі 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень, починаючи з дня подання позовної заяви, а саме з 24.08.2022 року до досягнення донькою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , трьох років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Допустити негайне виконання рішення суду у межах суми платежу за один місяць.

В задоволенні решти позовних вимог ОСОБА_1 відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 496 (чотириста дев`яносто шість) гривень 20 (двадцять) копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів, а на ухвалу суду - протягом п`ятнадцяти днів з дня його (її) проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Повний текст рішення складено 22.11.2022 року.

Суддя В.В. Мишко