КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №361/3410/19 Головуючий у 1 інстанції: Сердинський В.С.
провадження №22-ц/824/8699/2022 Головуючий суддя: Олійник В.І.
ПОСТАНОВА

Іменем України

16 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про виділ в натурі частки із нерухомого майна, -

в с т а н о в и в :

У травні 2019 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, який обґрунтовувала тим, що їй на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ (одна друга) частина нежитлової будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.07.2012 року, витягом про державну реєстрацію прав від 03.07.2012 року №34689365 та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2013 року №2026093.

Співвласником іншої Ѕ частини нежитлового приміщення є відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.05.2019 року №165294375.

Сторони є співвласниками нежитлового приміщення загальною площею 264,2 кв.м., яке складається з приміщень: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., 1-6 допоміжне площею 25,2 кв.м., 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., 1-8 кухня площею 16,4 кв.м., 1-9 зал площею 101,9 кв.м., 1-10 тамбур площею 4,4 кв.м.

Зазначала, що вона постійно користується приміщеннями 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6,

1-7, 1-8, а відповідач користується приміщеннями 1-9, 1-10, що підтверджується актом обстеження приміщення магазину-кафетерія №19/19 від 11.05.2019 року, складеним депутатом Броварської міської ради Київської області Іваненком В.І.

Вказане майно належить їм на праві спільної часткової власності по Ѕ частині кожному. Враховуючи той факт, що спільно використовувати належне їм майно вони не можуть, через що виникають постійні конфлікти та суперечки, позивачка звернулась до суду з вказаним позовом про виділ їй Ѕ частини вказаного нежитлового приміщення в натурі, припинивши її право спільної часткової власності на це майно.

Посилаючись на викладене, просила суд розділити в натурі на дві рівні частки Ѕ і Ѕ нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 264,2 кв.м., яке складається з приміщень: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., 1-6 допоміжне площею 25,2 кв.м., 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., 1-8 кухня площею 16,4 кв.м., 1-9 зал площею 101,9 кв.м., 1-10 тамбур площею 4,4 кв.м., виділили в натурі ОСОБА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , приміщення: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., частину приміщення 1-6 допоміжне площею 12,6 кв.м. (загальна площа приміщення 25,2 кв.м.), 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., частину приміщення 1-8 кухня площею 3,2 (загальна площа приміщення 16,4 кв.м.) загальною площею 132,10 кв.м. з облаштуванням перегородок в приміщеннях 1-6 та 1-8 згідно додатку №4 до висновку, припинити право спільної часткової власності між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , стягнути з відповідача судові втрати, які понесла позивач у зв`язку із розглядом справи у розмірі 22268,40 грн., з них: 768 грн. 40 коп. - судовий збір, 21 500 грн. - витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

Рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року позов задоволено.

Розділено в натурі на дві рівні частки Ѕ і Ѕ нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 264,2 кв.м., яке складається з приміщень: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., 1-6 допоміжне площею 25,2 кв.м., 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., 1-8 кухня площею 16,4 кв.м., 1-9 зал площею 101,9 кв.м., 1-10 тамбур площею 4,4 кв.м.

Виділено в натурі ОСОБА_2 приміщення: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., частину приміщення 1-6 допоміжне площею 12,6 кв.м. (загальна площа приміщення 25,2 кв.м.), 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., частину приміщення 1-8 кухня площею 3,2 (загальна площа приміщення 16,4 кв.м.) разом загальною площею 132,10 кв.м. з облаштуванням перегородок в приміщеннях 1-6 та 1-8.

Припинено право спільної часткової власності між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 на нежитлову будівлю за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судові витрати у розмірі 22 268 грн 40 коп., з них: 768 грн 40 коп. - судовий збір, 21 500 грн - витрати за проведення судової будівельно-технічної експертизи.

В апеляційній скарзі особа, яка не брала участі у справі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставить питання про скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового про відмову в задоволенні позову повністю. Крім того, ОСОБА_1 просить залучити її до участі у справі в якості відповідача.

Скаргу обґрунтовувала тим, що оскаржуваним рішенням вирішено питання щодо її права власності на спільне сумісне майно без залучення до участі у справі.

При цьому зазначає, що вона надавала згоду на придбання цього майна у власність подружжя, однак суд першої інстанції не залучив її до участі у справі і фактично позбавив ОСОБА_1 права власності на частку у спільному майні.

Суд не дозволив апелянту захистити свої права та охоронювані інтереси, не надав можливості подати свої докази та заперечення, а таке порушення норм процесуального права є істотним.

Судом було вирішено розділити в натурі нежитлове приміщення і виділити окремі приміщення ОСОБА_2 , а також суд припинив право на частку ОСОБА_3 , однак суд взагалі не виділив ніякі приміщення ОСОБА_3 , а отже і ОСОБА_1 , як його дружині на праві спільної сумісної власності.

Також зазначає, що судом було розглянуто позов ОСОБА_2 про виділ майна в натурі.

У справі за позовом ОСОБА_2 суд розглянув виділ, але суд не поділив ОСОБА_3 ніякі приміщення, ще й припинив право власності на частку.

Таке рішення суду є незаконним і суперечить рішенням Верховного Суду, а тому підлягає скасуваннюі в позові необхідно відмовити, оскільки не ставилося вимог про поділ майна.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції посилався на висновок експерта №2968 від 12.05.2020 року, згідно якого виділ в натурі позивачу ОСОБА_2 Ѕ частки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 264,2 кв.м. без відступлення від розміру ідеальної частки, а саме приміщень: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., частину приміщення 1-6 допоміжне площею 12,6 кв.м. (загальна площа приміщення 25,2 м.кв.), 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., частину приміщення 1-8 кухня площею 3,2 (загальна площа приміщення 16,4 кв.м.) разом загальною площею 132,10 кв.м. з облаштуванням перегородок в приміщеннях 1-6 та 1-8, технічно можливий.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_2 на праві приватної спільної часткової власності належить Ѕ частина нежитлової будівлі (магазину-кафетерію), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , що підтверджується дублікатом свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 03.07.2012 року, витягом про державну реєстрацію прав від 03.07.2012 року №34689365 та витягом з Державного реєстру прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 04.04.2013 року №2026093 (а.с.12-14).

Співвласником іншої Ѕ частини нежитлового приміщення є відповідач ОСОБА_3 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно від 02.05.2019 року №165294375 (а.с.15-17).

Згідно технічного паспорту на громадський будинок, сторони - позивачка ОСОБА_2 та відповідач ОСОБА_3 є співвласниками нежитлового приміщення загальною площею 264,2 кв.м., яке складається з приміщень: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., 1-6 допоміжне площею 25,2 кв.м., 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., 1-8 кухня площею 16,4 кв.м., 1-9 зал площею 101,9 кв.м., 1-10 тамбур площею 4,4 кв.м. (а.с.18-22).

Також встановлено, що ОСОБА_2 постійно користується приміщеннями 1-1, 1-2, 1-3, 1-4, 1-5, 1-6, 1-7, 1-8, а відповідач ОСОБА_3 користується приміщеннями 1-9, 1-10, що підтверджується актом обстеження приміщення магазину-кафетерія №19/19 від 11.05.2019 року, складеним депутатом Броварської міської ради Київської області Іваненком В.І. (а.с.23).

Право кожної особи на захист свого права у разі його порушення, невизнання або оспорювання передбачено ч.1 ст.15 ЦК України. Положення цієї статті базуються на нормах Конституції України, які закріплюють обов`язок держави забезпечувати захист: прав усіх суб`єктів права власності і господарювання (ст.13), захист прав і свобод людини і громадянина судом (ч.1 ст.55).

За ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Відповідно до ч.1 ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ в натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.

Як вірно зазначено судом першої інстанції, аналіз положень статей 183, 358, 364, 379, 380, 382 ЦК України дає підстави для висновку, що виділ часток (поділ) жилого будинку, що перебуває у спільній частковій власності, можливий, якщо кожній зі сторін може бути виділено відокремлену частину будинку із самостійним виходом (квартиру) або у разі, коли є технічна можливість переобладнання будинку в ізольовані квартири, які за розміром відповідають розміру часток співвласників у праві власності.

Якщо виділ (поділ) технічно можливий, але з відхиленням від розміру ідеальних часток співвласників з урахуванням конкретних обставин, то він може бути проведений зі зміною ідеальних часток і присудженням грошової компенсації співвласнику, частка якого зменшилась.

Згідно з роз`ясненнями Верховного Суду України в постанові від 30.09.2015 року у справі №6-цс15, оскільки після виділу частки зі спільного нерухомого майна в порядку статті 364 ЦК України право спільної часткової власності припиняється, то при виділі частки зі спільного нерухомого майна власнику, що виділяється, та власнику (власникам), що залишаються, має бути виділена окрема площа, яка повинна бути ізольованою від приміщення іншого (інших) співвласників, мати окремий вихід, окрему систему життєзабезпечення (водопостачання, водовідведення, опалення тощо), тобто складати окремий об`єкт нерухомого майна в розумінні статті 181 цього Кодексу та пункту 10 Порядку присвоєння об`єкту нерухомого майна реєстраційного номера, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 грудня 2010 року №1117 «Про ідентифікацію об`єктів нерухомого майна для державної реєстрації прав на них».

За ч.3 ст.77 ЦПК України сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Відповідно до чинного процесуального законодавства висновок експерта є доказом у цивільній справі.

Відповідно до ч.1, 3 ст.102 Цивільного процесуального кодексу України Висновок експерта - це докладний опис проведених експертом досліджень, зроблені у результаті них висновки та обґрунтовані відповіді на питання, поставлені експертові, складений у порядку, визначеному законодавством. Висновок експерта може бути підготовлений на замовлення учасника справи або на підставі ухвали суду про призначення експертизи.

З метою визначення можливості розподілу в натурі на дві рівні частини нежитлової будівлі ухвалою суду від 29 листопада 2019 року в справі було призначено проведення судової будівельної-технічної експертизи, проведення якої доручено експертам Київської незалежної судово-експортної установи (а.с.48-49).

Встановлено, що згідно висновку експерта №2968 від 12.05.2020 року виділ в натурі позивачці ОСОБА_2 Ѕ частки нежитлової будівлі по АДРЕСА_1 загальною площею 264,2 кв.м. без відступлення від розміру ідеальної частки, а саме приміщень: 1-1 тамбур площею 3,8 кв.м., 1-2 зал площею 46,8 кв.м., 1-3 санвузол площею 2,4 кв.м., 1-4 санвузол площею 1,6 кв.м., 1-5 зал площею 53,2 кв.м., частину приміщення 1-6 допоміжне площею 12,6 кв.м. (загальна площа приміщення 25,2 м.кв.), 1-7 кабінет площею 8,5 кв.м., частину приміщення 1-8 кухня площею 3,2 (загальна площа приміщення 16,4 кв.м.) разом загальною площею 132,10 кв.м. з облаштуванням перегородок в приміщеннях 1-6 та 1-8, технічно можливий (а.с.53-79).

Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

За ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позовних вимог в повному обсязі, з яким погоджується і апеляційний суд.

Крім того, керуючись ст.ст.133, 141 ЦПК України, суд вірно вважав за необхідне стягнути з відповідача на користь позивачки судовий збір у розмірі 768 грн 40 коп. та витрати, пов`язані з проведенням експертизи у розмірі 21 500 грн.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Броварського міськрайонного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 30 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: