Провадження № 2/463/705/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року Личаківський районний суд м. Львова

в складі: головуючого судді - Жовніра Г.Б.,

за участю секретаря судового засідання - Фурик Л. М.,

представника позивача - ОСОБА_1 ,

відповідачки - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в залі суду в м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , яка діє також від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування горищем шляхом облаштування окремих входів,

в с т а н о в и в :

позивач звернулась в суд з позовом до відповідачів про встановлення порядку користування горищем між мешканцями квартири АДРЕСА_1 ОСОБА_2 , квартири АДРЕСА_2 ОСОБА_5 , №3 ОСОБА_3 по АДРЕСА_1 з врахування влаштованого санвузла за згодою власників квартири АДРЕСА_1 , АДРЕСА_3 та можливістю згідно проведеної експертизи облаштування окремих входів для відповідачів на горище за рахунок позивача.

Дані позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивачці належить квартира АДРЕСА_4 . Зазначена квартира розташована на мезоніні одноповерхового будинку та складається з одної кімнати площею 15,8 кв.м., та кухні 19,8 кв.м. В будинку є ще дві окремі квартири, які належать відповідачам. Зазначає, що вона з метою покращення житлових умов за письмовою згодою власників квартир АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 облаштувала санвузол на території горища. Мирне врегулювання спору не відбулось, а тому просить суд визначити порядок користування горищем з облаштуванням окремих входів для відповідачів.

Ухвалою судді від 19 листопада 2020 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.

31 травня 2021 року на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачки ОСОБА_2 , проти позову заперечує з наступних мотивів. Вважає, що встановлення окремих входів на горище суперечить рівності прав співвласників, оскільки позивач хоче, щоб відповідачка та її малолітні діти використовували розкладу сходову драбину, яка є незручною та небезпечною для малолітніх дітей. Зазначає, що її усна згода на реконструкцію горища з метою створення санвузла для позивача не поширюється на розподіл горища чи встановлення окремих входів. Просить відмовити в задоволенні позову.

09 серпня 2021 року було задоволено клопотання представника позивача про призначення судової будівельно-технічної експертизи. Ухвалою суду від 09 серпня 2021 року провадження у цивільній справі зупинено на час проведення судової будівельно-технічної експертизи.

На адресу суду 23 травня 2022 року надійшов висновок судової будівельно-технічної експертизи №6240 від 12.05.2022 та матеріали цивільної справи №463/10252/20.

Ухвалою суду від 01 серпня 2022 року закрито підготовче провадження у справі та призначено до судового розгляду.

В судовому засіданні представниця позивачки підтримала позов з аналогічних підстав наведених у такому, крім того вважає, що необхідно влаштувати окремі входи для відповідачів за варіантом, який запропонований експертом. Додатково пояснила, що позивач не просить здійснити поділ горища між співвласниками, а лише визначити порядок користування спільним приміщенням шляхом облаштування та використання кожним із співвласників окремим входом. При цьому не заперечує, що на даний момент позивач має вільний доступ до приміщення горища та можливість користуватися таким. Необхідність подачі даного позову виникла в зв`язку із влаштуванням позивачкою санвузла на горищі, поруч із входом, в зв`язку із чим спільних вхід на горище перешкоджає користуванню туалетом. Зазначила, що на даний момент об лаштований на горищі туалет позивачкою не узаконено.

Відповідачка ОСОБА_2 в судовому засіданні проти позовних вимог заперечила з підстав викладених у відзиві. Додатково пояснила, що категорично заперечує проти позовних вимог, оскільки на даний момент усі співвласники мають доступ до горища, через стаціонарно об лаштовані сходи. Єдина перешкода у користуванні горище полягає у самовільному влаштуванні позивачкою унітазу поруч з входом.

Відповідач ОСОБА_5 в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, клопотання про відкладення не подавав, причини неявки не повідомив.

Заслухавши пояснення учасників справи, ухвалюючи рішення на підставі повного і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, та враховуючи досліджені в судовому засіданні докази суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних підстав.

Так позивачка звернулась до суду за захистом свого порушеного права, просить встановити порядку користування приміщенням загального користування, а саме горищем.

Судом встановлено, що ОСОБА_3 належить на праві власності квартира АДРЕСА_4 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності.

На праві спільної часткової власності квартира АДРЕСА_5 , належить ОСОБА_2 та ОСОБА_4 , яка є неповнолітньою дочкою ОСОБА_2 .

Крім того, не заперечується сторонами та обставина, що квартира АДРЕСА_3 належить на праві власності відповідачу ОСОБА_5 .

У матеріалах справи наявна копія технічного паспорту на будинок за адресою за АДРЕСА_1 .

Також судом встановлено, що сторонам на праві спільної сумісної власності належить горище розташоване в будинку АДРЕСА_1 .

Як вбачається з пояснень сторін, позивачка здійснила реконструкцію даного горища, а саме облаштувала там санвузол. Дані обставини сторони не заперечують.

Відповідно до принципів статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Перший протокол). Держави-учасниці Конвенції зобов`язані поважати право кожного на мирне володіння своїм майном та гарантувати його захист передусім на національному рівні. Зазначене положення в Україні закріплено на конституційному рівні принципом непорушності права власності (стаття 41 Конституції України)

Згідно зі статтею 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Громадяни для задоволення своїх потреб можуть користуватися об`єктами права державної та комунальної власності відповідно до закону. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.

Згідно з статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Рішенням Конституційного Суду України №4-рп/2004 від 02 березня 2004 року допоміжні приміщення (підвали, сараї, кладочки, горища, колясочні і т. ін.) передаються безоплатно у спільну власність громадян одночасно з приватизацією ними квартир (кімнат у квартирах) багатоквартирних будинків. Підтвердження права власності на допоміжні приміщення не потребує здійснення додаткових дій, зокрема створення об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, вступу до нього. Власник (власники) неприватизованих квартир багатоквартирного будинку є співвласником (співвласниками) допоміжних приміщень нарівні з власниками приватизованих квартир.

Згідно з частиною другою статті 386 ЦК України власник, який має підстави передбачати можливість порушення свого права власності іншою особою, може звернутися до суду з вимогою про заборону вчинення нею дій, які можуть порушити його право, або з вимогою про вчинення певних дій для запобігання такому порушенню.

За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном, навіть якщо вони не пов`язані із позбавленням права володіння.

Відповідно до висновків, викладених у рішенні Конституційного Суду України від 02 березня 2004 року №4-рп/2004, та згідно із Конституцією України всі суб`єкти права власності рівні перед законом. Вони є рівними у праві володіти, користуватися і розпоряджатися допоміжними приміщеннями. Ніхто з власників квартир не має пріоритетного права користуватися та розпоряджатися цими приміщеннями, у тому числі з питань улаштування мансард, надбудови поверхів та іншого.

За змістом зазначеного висновку, будь-який власник або інша особа, яка на відповідній правовій підставі користується житловим чи нежитловим приміщенням, не наділяється абсолютним правом вирішувати порядок використання (переобладнання, перепланування тощо) місць загального користування чи на власний розсуд обмежувати інших співвласників у цьому.

За змістом ч.1 та ч.4 ст.355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб(співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.

Згідно з ч.1 ст.356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.

Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності (ч.3 ст.357 ЦК України).

Відповідно до положень частини 1, 2 ст.358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю.

Згідно із Законом України «Про житлово-комунальні послуги» допоміжні приміщення багатоквартирного будинку - приміщення, призначені для забезпечення експлуатації будинку та побутового обслуговування мешканців будинку (сходові клітини, вестибюлі, перехідні шлюзи, поза квартирні коридори, колясочні, кладові, сміттєкамери, горища, підвали, шахти і машинні відділення ліфтів, вентиляційні камери та інші технічні приміщення).

Будь-який власник або інша особа, яка на відповідній правовій підставі користується житловим чи нежитловим приміщенням, не наділяється абсолютним правом вирішувати порядок використання (переобладнання, перепланування тощо) місць загального користування чи на власний розсуд обмежувати інших співвласників у цьому.

Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 725/349/15-ц (провадження № 61-31424вс18), від 27 листопада 2019 року у справі № 463/3792/16-ц (провадження № 61-13342св18).

З наведених норм вбачається, що співвласники приміщень загального користування вправі спільно користуватись такими або здійснити розподіл приміщення за взаємною згодою, або в судовому порядку.

В судовому засіданні встановлено та не заперечується учасниками процесу, що усі співвласники мають вільний доступ до горища будинку. Вимога про реальний поділ приміщення горища позивачкою не заявляється.

Аналізуючи встановлені в судовому засіданні обставини, оскільки вимога про поділ приміщення спільного користування не заявлена, перешкод у доступі до такого немає, суд вважає безпідставною вимогу про облаштування окремих входів для кожного співвласника. Крім цього запропоновані експертом варіанти розміщення входів на горище для відповідачів, шляхом влаштування таких через зовнішню стіну будинку та площі коридору загального користування, з використанням люка-лазу, на думку суду не рівноцінні за зручністю користуванням із стаціонарними сходами, які пропонується залишити в особистому користуванні позиваки.

Враховуючи наведене суд вважає, що в задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 2, 10-13, 76-82, 223, 229, 258, 259, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

у х в а л и в :

відмовити в задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_2 , яка діє також від імені своєї неповнолітньої доньки ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про визначення порядку користування горищем шляхом облаштування окремих входів.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення через місцевий суд до Львівського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складено та підписано 11 листопада 2022 року.

Повне найменування (ім`я) сторін справи та їх місце проживання (місцезнаходження):

Позивач: ОСОБА_3 , місце проживання: АДРЕСА_6 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_5 .

Відповідач: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Відповідач: ОСОБА_6 , місце проживання: АДРЕСА_7 .

Суддя Г.Б. Жовнір