ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 листопада 2022 року

м. Валки

справа № 953/ 7876/21

провадження № 22ц/818/3133/22

Харківський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Тичкової О.Ю.

суддів Маміної О.В., Пилипчук Н.П.

учасники справи:

позивач ОСОБА_1

відповідач Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на рішення Дергачівського районного суду Харківської області ухваленого 21 грудня 2021 року у складі судді Жорняк О.М.,

УС Т А Н О В И В:

В квітні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» ( надалі ПАТ, страховик) додаткового страхового відшкодування за час прострочення виплати в сумі 120259.00 гривень.

Позов обґрунтовано тим, що що 25.07.2014 близько 02 години 40 хвилин в районі 20 км автодороги Харків - Щербаківка на території Дергачівського району Харківської області відбулося зіткнення автомобіля «Опель», д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з автомобілем «Тойота Прадо», д.н.з. НОМЕР_2 під його керуванням. Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «OPEL була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування № АС/9808252. Страхова сума (ліміт відповідальності) за шкоду, заподіяну майну складає 50000,00 грн., розмір франшизи 950,00 грн.

18 серпня 2014 року позивач подав до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» повідомлення про вказану дорожньо-транспортну пригоду, але отримав страхове відшкодування лише 13.04.2021 у сумі 49050 гривень, відповідно до рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06.10.2020 та постанови Харківського апеляційного суду від 15 березня 2021 року по справі № 619/4899/19-ц.

Весь цей час затримки виплати страхового відшкодування представниками Харківської регіональної дирекції Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» оспорювалась провина страхувальника ОСОБА_2 по кримінальній і цивільній справах, які розглядались у Дергачівському районному суді Харківської області.

У постанові від 15 бе6резня 2021 року Харківський апеляційний суд встановив, що страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).Оскільки Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» не виплатив позивачу страхове відшкодування у розмірі 49050,00 грн, наявні підстави для стягнення з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» на користь позивача інфляційних втрат за період з 17 листопада 2014 року по 18 грудня 2019 року у розмірі 120252,9 гривень.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області

від 21 грудня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 додаткове страхове відшкодування за час прострочення виплати в розмірі 120 259 гривень 00 копійок. Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь держави судові витрати в розмірі 1202 гривні 59 копійок.

Рішення суду мотивовано тим, що відповідно до вимог ЦК України при безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України). Судом встановлено, що 18 серпня 2014 року ОСОБА_1 подав до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» повідомлення про вказану дорожньо-транспортну пригоду, проте ПАТ «Страхова група «ТАС» прострочило виконання зобов`язання з виплати позивачеві страхового відшкодування поза межами граничного строку (не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування), визначеного пунктом 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Розрахунок страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних за період з грудня 2019 року по 2019 рік включно, відповідно до наданого позивачем розрахунку складає 120252,9 гривень, що підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.

Не погодившись з рішенням суду Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС» звернулося з апеляційною скаргою. Посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права, у зв`язку із чим просить рішення суду скасувати та у задоволені позову відмовити.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд не повно встановив обставини у справі, зробив висновки що суперечать дійсним обставинам у справі та, як слідство ухвалив рішення що суперечить вимогам закону « Про обов`язкове страхування цивільно правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961 IV ( далі закон № 1961 IV). Позивач не надав суду належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог. А саме, ОСОБА_1 у встановленому законом 1961 IV порядку до 06.04.2021 року не звертався до страховика з заявою про виплату страхового відшкодування. 14.08.2014 року від нього надійшло лише повідомлення про ДТП, що не є підставою для розгляду клопотання про здійснення страхової виплати. Крім цього, відповідно до абз. 4 пунтку 36.2 ст.36 Закону № 1961 IV, якщо дорожньо транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг строку розгляду заяви про страхове відшкодування припиняється до дати, коли страховику стало відомо про прийняття рішенням у такій справі законної сили. 09.12.2019 набрала законної сили ухвала Дергачівського районного суду Харківської області від 29.11.2019 про закриття кримінального провадження відносно ОСОБА_2 . Тому у страхувальника ОСОБА_2 не виникло обов`язку здійснити страхове відшкодування на користь ОСОБА_1 . Вина ОСОБА_2 у завдані шкоди ОСОБА_1 була доведена під час розгляду цивільної справи № 619/4899/19 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ПАТ «СГ« ТАС». Таким чином лише з дати отримання апелянтом копії постанови Харківського апеляційного суду ( 30.03.2021) у ПАТ виник обов`язок виплатити страхове відшкодування у визначеному судом розмірі. 13.04.2021 ПАТ «СГ« ТАС» на користь ОСОБА_1 було виплачено страхове відшкодування. Таким чином відповідач не допустив прострочення виконання зобов`язання з виплати страхового відшкодування. Проте суд зазначені обставини належним чином не встановив і зробив помилковий висновок про наявність підстав для стягнення з відповідача додаткового страхового відшкодування у розмірі 120259.00 грн. Крім цього, суд безпідставно не застосував до спірних правовідносин строк позовної давності. Позивач ОСОБА_1 , ще в 2014 році дізнався про те що внаслідок ДТП від 25.07.2014 йому було завдано матеріальну шкоду, проте з позовом про стягнення з апелянта 3% та індексу інфляції від суми належного йому страхового відшкодування він звернувся тільки 26.04.2021, тобто з пропуском трирічного строку позовної давності. Позивач подав суду заяву про застосування строку позовної давності, але суд її проігнорував чим порушив норми матеріального права.

Відповідно до ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Заслухавши доповідь головуючого судді, перевіривши матеріали справи, вивчивши докази та перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів уважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Частинами 1, 4 статті 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.

Відповідно до ст. 263 Цивільного процесуального кодексу (далі ЦПК) України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Як встановлено судом встановлено, що 25 липня 2014 року близько 02-40 годині в районі 20 км автодороги Харків - Щербаківка на території Дергачівського району Харківської області відбулося зіткнення автомобіля «OPEL», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з автомобілем «TOYOTA PRADO», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «OPEL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 25 липня 2014 року була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування № АС/9808252. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн, розмір франшизи 950,00 грн.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2020 року у справі № 619/4899/19 позов ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , матеріальну шкоду в розмірі 196754,00 гривні, витрати на юридичну допомогу адвоката в розмірі 4000,00 гривень. Стягнуто з ПАТ «Страхова група «ТАС» на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 49050,00 гривень ( а.с. 8 11).

Постановою Харківського апеляційного суду від 15 березня 2021 року вищезазначене рішення суду змінено, зменшено розмір стягнутої з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 матеріальної шкоди з 196754,00 грн. до 61362, 55 грн. Рішення в частині стягнення з ОСОБА_2 в дохід держави судового збору в розмірі 1967,54 грн скасовано та ухвалено в цій частині нове судове рішення - компенсувати ОСОБА_2 1731,46 грн. судового збору за рахунок держави ( а.с. 12 18).

Відповідно до ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до статті 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Статтею 1188 ЦК України, передбачено, що шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме, за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Особою, яка зобов`язана відшкодувати шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, є фізична або юридична особа, що на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди, позички тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Якщо особа під час керування транспортним засобом має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії і реєстраційний документ на транспортний засіб, переданий їй власником або іншою особою, яка на законній підставі використовує такий транспортний засіб, то саме ця особа буде нести відповідальність за завдання шкоди (пункт 2.2 Правил дорожнього руху України).

Відповідно до пункту 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» № 1961 IV від 01.07.2004 ( далі закон № 1961 IV) у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

14 серпня 2014 року ОСОБА_1 подав до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, що сталася 25.07.2014 за участю автомобілів під керуванням ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , відповідальність якого була застрахована відповідно до полісу № АС/9808252 від 11.03.2014 ( а.с. 48 49).

В той же день ОСОБА_1 звернувся до відповідача з заявою про розрахунок вартості відновлювального ремонту належного йому автомобілю ( а.с. 50).

Відповідно до підпункту 37.1.3. пункту 37.1. статті 37 закону № 1961 IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є, зокрема, невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на отримання відшкодування, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справі № 465/4621/16-к (провадження № 13-24кс19) зроблено висновок, що: «у підпункті 37.1.3 пункту 37.1. статті 37 вищезазначеного Закону передбачено іншу підставу для відмови у відшкодуванні - невиконання потерпілим або іншою особою, яка має право на його отримання, своїх обов`язків, визначених цим Законом, якщо це призвело до неможливості страховика (МТСБУ) встановити факт дорожньо-транспортної пригоди, причини та обставини її настання або розмір заподіяної шкоди. Таким чином, у зазначеній нормі втілено загальний принцип недопустимості формального підходу до вирішення питання про здійснення або нездійснення компенсації і надання пріоритету зовнішній формі юридично значущих дій або бездіяльності над їх змістом і наслідками. Адже підставою для відмови у відшкодуванні визнаються не будь-які порушення регламентованої цим законом процедури, а лише ті, що призвели до неможливості встановлення обставин, які мають істотне значення для вирішення питання про наявність чи відсутність підстав для здійснення виплат і визначення їх розміру».

Відповідно до ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (частина третя статті 12 ЦПК України). Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (частина друга статті 77 ЦПК України). Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні (частина п`ята статті 263 ЦПК України).

Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 у встановлений Законом № 1961 IV строк повідомив про страховий випадок та подав заяву про здійснення розрахунку страхового відшкодування, що підтверджується матеріалами справи.

Тому судова колегія відхиляє доводи апелянта про відсутність у нього підстав для здійснення страхової виплати у зв`язку із не зверненням потерпілого з заявою про страхове відшкодування.

Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

При цьому преюдиціальне значення у справі надається обставинам, встановленим судовими рішеннями, а не правовій оцінці таких обставин, здійсненій іншим судом. Преюдицію утворюють виключно ті обставини, які безпосередньо досліджувались і встановлювались судом, що знайшло своє відображення в мотивувальній частині судового рішення. Преюдиціальні факти відрізняються від оцінки іншим судом обставин справи. Такі висновки сформульовані в постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2018 року у справі № 917/1345/17 (провадження № 12-144гс18, пункт 32).

Під час розгляду цивільної справи справи № 619/4899/19 ц ( провадження № 22 ц/818/1050/21) апеляціним судом було встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 25 липня 2014 року близько 02-40 годині в районі 20 км автодороги Харків - Щербаківка на території Дергачівського району Харківської області відбулося зіткнення автомобіля «OPEL», реєстраційний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_2 з автомобілем «TOYOTA PRADO», реєстраційний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 .

За фактом даної дорожньо-транспортної пригоди порушено кримінальне провадження № 00001085 та водію ОСОБА_2 повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 286 КК України. Обвинувальний акт за його обвинуваченням направлено до Дергачівського районного суду Харківської області.

Як вбачається з обвинувального акту ОСОБА_2 , порушивши вимоги пунктів 10.1 і 10.4 Правил дорожнього руху України, не переконався в безпеці руху, здійснив маневр ліворуч, розвертаючись в напрямку смуги зустрічного руху та допустив зіткнення з автомобілем «TOYOTA PRADO», який рухався позаду в попутному напрямку прямо по лівій смузі.

В ході судового розгляду прокурор відмовився від підтримання державного обвинувачення у зв`язку з неможливістю довести спричинення даним злочином потерпілому ОСОБА_3 середньої ступені тяжкості тілесних ушкоджень, у зв`язку з відсутністю однієї з складових об`єктивної сторони складу злочину, передбаченому частиною 1 статті 286 КК України (а саме - настання небезпечних наслідків у вигляді тілесних ушкоджень).

Ухвалою Дергачівського районного суду Харківської області від 29 листопада 2019 року вказане кримінальне провадження у відношенні ОСОБА_2 закрито у зв`язку з відмовою прокурора від підтримання державного обвинувачення.

Також, вказаним судовим рішенням встановлено, що висновком судової автотехнічної експертизи № 793/14 від 06 вересня 2014 року на момент дорожньо-транспортної пригоди і на момент експертного огляду гальмівна система та рульове керування автомобіля «TOYOTA PRADO» перебували в працездатному стані, при якому були відсутні будь-які несправності, які могли б впливати на їх вихідні параметри.

Висновком судової автотоварознавчої експертизи № 9657 від 08 вересня 2014 року встановлено, що матеріальна шкода, завдана володільцю автомобіля «TOYOTA PRADO» при дорожньо-транспортній пригоді, що мала місце 25 липня 2014 року, складає 109 462,55 грн.

Проведеною судовою автотехнічною експертизою № 946/14 від 11 листопада 2014 року встановлено, що в даній дорожній обстановці в діях водія автомобіля «TOYOTA PRADO» ОСОБА_1 не має невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходилися б у причинному зв`язку з подією, що відбулася.

В даній дорожній обстановці водій автомобіля «OPEL» ОСОБА_2 повинен був діяти згідно з вимогами пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, в діях водія автомобіля «OPEL» ОСОБА_2 є невідповідності вимогам пунктів 10.1, 10.4 Правил дорожнього руху України, які з технічної точки зору знаходяться в причинному зв`язку з подією, що відбулася (а.с.9-16).

Цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «OPEL», реєстраційний номер НОМЕР_1 , станом на 25 липня 2014 року була застрахована у Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» згідно Полісу обов`язкового страхування № АС/9808252. Страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну життю і здоров`ю становить 100 000,00 грн, за шкоду, заподіяну майну - 50 000,00 грн, розмір франшизи 950,00 грн (а.с.20, 44).

18 серпня 2014 року ОСОБА_1 подав до Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» повідомлення про вказану дорожньо-транспортну пригоду (а.с.45, 46, 47).

Зазначене свідчать про існування у ПАТ обов`язку виплатити страхове відшкодування протягом 90 днів з моменту звернення ОСОБА_1 до страхової кампанії.

Апелянт не надав суду доказів того, що він приймав рішення про призупинення виплати страхового відшкодування за полісом № АС/9808252 у зв`язку із розглядом в кримінальній справі питання щодо винуватості ОСОБА_2 у вчиненні ДТП.

Крім цього суд апеляційної інстанції у постанові від 15 березня 2021 року ( справа № 619/4899/19) відмовив ОСОБА_1 у стягненні інфляційних витрат з ОСОБА_2 за період з грудня 2019 року по 2019 рік включно у розмір 120252,9 грн та установив, що ПАТ « Страхова група « ТАС» прострочило виконання зобов`язання з виплати позивачеві страхового відшкодування поза межами граничного строку ( не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування) у розмірі 49 050,00 грн, тому наявні підстави для стягнення з Приватного акціонерного товариства « Страхова група « ТАС» на користь позивача інфляційних втрат за період з 17 листопада 2014 року по 18 грудня 2019 року.

Оскільки судом апеляційної інстанції у цивільній справі № 619/4899/19 встановлені обставини того, що ПАТ прострочило виконання зобов`язання з виплати позивачеві страхового відшкодування поза межами граничного строку ( не пізніше 90 днів з дня отримання заяви про виплату страхового відшкодування) у розмірі 49 050,00 грн, справа розглянута за участю представника ПАТ « Страхова група « ТАС», зазначені обставини є преюдиціними і не підлягають доказуванню під час розгляду дійсної справи.

Разом з тим надана судом правова оцінка зазначеним обставинам та висновок суду у справі про наявність підстав для стягнення з ПАТ « Страхова група « ТАС» на користь позивача інфляційних втрат за період з 17 листопада 2014 року по 18 грудня 2019 року не є обов`язковими для суду що розглядає дійсну справу.

За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

З огляду на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

При безпідставній відмові у виплаті страхового відшкодування, крім наслідків, передбачених договором, страховик, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу страхувальника зобов`язаний сплатити йому суму страхової виплати з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (стаття 526, частина друга статті 625 ЦК України).

Зазначений висновок відповідає правовій позиції викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 758/1303/15-ц (провадження № 14-68цс18).

Відповідно до наданого позивачем розрахунку страхового відшкодування з урахуванням індексу інфляції і трьох відсотків річних сума що підлягає стягненню дорівнює 120252,9 гривень та сладається з : - грудень 2014 року: 49 050 грн. х 1.03 (індекс інфляції за грудень) = 50521, 5 грн; - 2015 рік: з урахуванням індексу інфляції 50521,5 х 1,433 = 72397,3 грн.; з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми: 50521,5 х 0,03 = 1515,65 грн., всього 73912,95 гривень; - 2016 рік : з урахуванням індексу інфляції 73912,95 х 1,124 = 83 078,15 грн.; з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми: 73912,95 х 0,03 = 2217,38 грн., а всього 85295,53 гривень;- 2017 рік : з урахуванням індексу інфляції 85295,53 х 1,137 = 96981 грн.; з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми: 85295,53 х0,03= 2558,86 грн., а всього 99539,86 гривень;- 2018 рік прострочена сума складає: з урахуванням індексу інфляції 99539,86 х 1,098 = 109294,77 грн.; з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми: 99539,86 х 0,03 = 2986,19 грн., а всього 112280,96 гривень.- 2019 рік прострочена сума складає: з урахуванням індексу інфляції 112280,96 х 1,041 = 116884,48 грн.; з урахуванням трьох відсотків річних від простроченої суми: 112 280,96 х 0,03 = 3368,42 грн.

Згідно зі статтею 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Відповідно до статті 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

За змістом частин третьої, четвертої статті 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Оскільки ОСОБА_1 у цивільній справі № 619/4899/19 позовних вимог про стягнення з ПАТ « Страхова група « ТАС» на свою користь інфляційних втрат за період з 17 листопада 2014 року по 18 грудня 2019 року не заявляв, ПАТ було позбавлено можливості заперечувати проти зазначених вимог та просити застосувати строк позовної давності.

З заявою про застосування строку позовної давності ПАТ звернулося 11.10.2021 року під час розгляду дійсної справи в суді першої інстанції ( а.с. 44 46).

Але суд першої інстанції зазначену заяву по суті не розглянув та не надав їй належної правової оцінки.

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про стягнення з ПАТ інфляційних втрат 26.04.2021, просив стягнути зазначені витрати за період з 17 листопада 2014 року по 18 грудня 2019 року, тобто поза межами встановленого законом трирічного строку позовної давності.

За змістом рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2020 року, зміненого постановою Харківського апеляційного суду від 15 березня 2021 року у справі № 619/4899/19 ОСОБА_1 у грудні 2019 року звертався до суду з позовом до ОСОБА_2 , ПАТ « Страхова група « ТАС». Просив стягнути з ОСОБА_2 матеріальну шкоду з урахуванням інфляційних втрат у розмірі 198 754.00 грн, моральну шкоду у розмірі 100000 грн, а з ПАТ страхове відшкодування у розмірі 50000 грн.

Частиною другою статті 264 ЦК України передбачено, що позовна давність переривається у разі пред`явлення особою позову до одного із кількох боржників, а також якщо предметом позову є лише частина вимоги, право на яку має позивач.

Оскільки ОСОБА_1 у грудні 2019 року позовних вимог про стягнення з ПАТ страхового відшкодування з урахуванням інфляційних втрат не пред`являв та у спірних правовідносинах ПАТ та ОСОБА_2 не були солідарними боржниками, судова колегія вважає що звернення ОСОБА_1 з позовом у грудні 2019 року не перервало строку позовної давності.

Тому з відповідача на користь позивача можуть бути стягнені інфляційні витрати яких зазнав позивач від несвоєчасної виплати суми страхового відшкодування у розмірі 49050,00 грн. з період з 25.04. 2018 по 26.04. 2021 рік ( три роки до пред`явлення позову).

На підставі ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності (ч.ч. 1, 3 ст. 13 ЦПК України).

Оскільки позивач просив стягнути інфляційні втрати та три відсотки річних лише по грудень 2019 року, розрахунок інфляційних втрат належить здійснити за період з травня 2018 по грудень 2019.

Відповідно до розрахованих Державним комітетом статистики України та опублікованих у газеті "Урядовий кур`єр" індексів інфляції сукупний індекс інфляції у зазначений період дорівнював 109,446%, тому сума боргу з урахуванням індексу інфляції дорівнює 53 683,34, з яких 49 050,00 грн сума боргу та 4 633,34 грн сума збитків позивача від інфляції.

Три відстоки річних за період з травня 2018 по грудень 2019 становлять за 250 днів 2018 року 1007 грн.88 коп. та за 365 днів 2019 року 1571 грн 50 коп, а всього 2479 грн 38 коп.

Рішенням Дергачівського районного суду Харківської області від 06 жовтня 2020 року, зміненого постановою Харківського апеляційного суду від 15 березня 2021 року у справі № 619/4899/19 з відповідача на користь позивача вже стягнута сума боргу у розмірі 49 050,00 грн.

Тому заявлений ОСОБА_1 у дійсній справі позов про стягнення суми боргу з урахуванням інфляційних втрат підлягає задоволенню частково та з ПАТ на користь позивач належить стягнути понесені позивачем інфляційні збитки у розмірі 4 633,34 грн та три відсотки річних від суми боргу у розмірі 2479 грн 38 коп, що у сумі дорівнює 7112,72 грн.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 376, ст. ст. 381 - 384, 389 ЦПК України

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» задовольнити частково.

Рішення Дергачівського районного суду Харківської області від 21 грудня 2021 року скасувати.

Позов ОСОБА_1 про стягнення суми страхового відшкодування з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних задовольнити частково.

Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Страхова група «ТАС» ( ЄДРПОУ: 30115243, місцезнаходження: 03062, м. Київ, проспект Перемоги, 65 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) інфляційні втрати та три відсотки річних за період з 26 квітня 2018 року по 31 грудня 2019 року у розмірі 7112 ( сім тисяч сто дванадцять) грн. 72 ( сімдесят дві) копійки.

У задоволені позову в іншій частині відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складений 28 листопада 2022 року.

Головуючий О. Ю. Тичкова

Судді О.В. Маміна

Н.П. Пилипчук