ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Постанова

Іменем України

10 листопада 2022 року

м. Валки

справа № 643/15285/15-ц

провадження № 22-ц/818/2985/22

Харківський апеляційний суд у складі:

головуючого - Пилипчук Н.П.,

суддів колегії Тичкової О.Ю., Маміної О.В.,

за участю секретаря Гармаш К.В.

учасники справи:

позивач: Публічне акціонерне товариство акціонерний банк «УКРГАЗБАНК» в особі Харківської обласної дирекції АБ «УКРГАЗБАНК»,

відповідач: ОСОБА_1 ,

треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Валки цивільну справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкові від 24 травня 2021 року, ухвалене суддею Майстренко О.М., -

В С Т А Н О В И В :

У вересні 2015 року Публічне акціонерне товариство «Укргазбанк» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки.

В обгрунтування позову зазначає, що 05 березня 2008 року між відкритим акціонерним товариством акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого остання отримала кредит у розмір 85 000тис. доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 . На забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором 05 березня 2008 року укладено договір іпотеки, предметом якого є вказане вище нерухоме майно. Заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2009 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» кредитну заборгованість у розмірі 86 867,21 доларів США та пеню у розмірі 5 919,31грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки - квартиру АДРЕСА_1 , яка належить позичальнику (іпотекодавцю) ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 березня 2008 року; виселено ОСОБА_2 з придбаної за кредитні кошти квартири без надання іншого житлового приміщення. Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 22 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення суми заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказане рішення суду у примусовому порядку не виконано. Постановою господарського суду Харківської області від 24 червня 2011 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; знято заборону відчуження на нерухоме майно за договором іпотеки від 05 березня 2008 року та вилучено обтяження іпотекою з Державного реєстру іпотек. До складу ліквідаційної маси банкрута включено спірну квартиру.

10 квітня 2012 року листом банк повідомлено про те, що за результатами аукціону, який відбувся 12 грудня 2011 року, з переможцем аукціону укладено договір купівлі-продажу квартири 17 січня 2012 року. Кошти від реалізації квартири станом на дату пред`явлення цього позову до банку не надійшли. Постановою Харківського апеляційного Господарського суду від 02 липня 2012 року постанова про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 банкрутом скасована. Зазначає, що скасування незаконного судового рішення про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 банкрутом, на підставі якого з Державного реєстру іпотек вилучено запис про обтяження, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, тобто, що іпотека є дійсною. Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року у позові банку до нового власника предмету іпотеки ОСОБА_1 про визнання правочину недійсним, витребування майна, визнання права власності за іпотекодавцем відмовлено, оскільки квартиру було придбано на підставі протоколу аукціону від 12 грудня 2011 року, який на теперішній час не визнано недійсним. Згідно договору купівлі-продажу від 20 січня 2012 року переможець аукціону ОСОБА_4 відчужив спірну квартиру ОСОБА_1 . Посилаючись на те, що право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_1 , тобто саме вона несе всі обов`язки за договором іпотеки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки, просить суд у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 за кредитним договором від 05 березня 2008року у розмірі 156 305,64 доларів США, 3 441 981,63грн пені станом на 26 серпня 2015року, яка складається з простроченої заборгованості за тілом кредиту у розмірі 81 262 доларів США, простроченої заборгованості за процентами за період з 01 серпня 2015 року по 26 серпня 2015 року у розмірі 804,61 доларів США, простроченої заборгованості за процентами у розмірі 74 239,03 долари США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 2 013 073,87грн., пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 1 428 907,76грн. звернути стягнення на предмет іпотеки трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченої Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням положень Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною, встановленою на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій. Вирішити питання про судові витрати.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року, у задоволенні позову ПАТ «Укргазбанк» відмовлено.

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 31 травня 2017 року рішення Московського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 19 жовтня 2016 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції.

Рішення Московського районного суду м. Харкові від 24 травня 2021 року позов ПАТ «Укргазбанк» - задоволено.

В рахунок погашення заборгованості ОСОБА_2 по Кредитному договору № 02/08-11 від 05 березня 2008 року у сумі 156 305,64 доларів США, 3 441 981,63грн. пені станом на 26 серпня 2015 року, яка складається з простроченої заборгованості по кредиту у сумі 81 262 доларів США, простроченої заборгованості по процентах за період з 01 серпня 2015 року по 26 серпня 2015 року у сумі 804,61 долари США, простроченої заборгованості по процентах у сумі 74 239,03 доларів США, пені за несвоєчасне погашення кредиту у сумі 2013073,87грн., пені за несвоєчасну сплату процентів у сумі 1 428 907,76грн. - звернуто стягнення на предмет іпотеки, а саме на трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 , яка належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження передбаченого Законом України «Про виконавче провадження» з дотриманням Закону України «Про іпотеку» за початковою ціною , встановлено на рівні не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності-незалежним експертом, на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ «Укргазбанк» 243,60грн сплаченого позивачем судового збору за подання позову, 267,96грн. за подання апеляційної скарги на додаткове рішення; 291,60грн. за подання касаційної скарги.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове про відмову в задоволенні позовних вимог, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.

В обгрунтування апеляційної скарги зазначає, що 20 січня 2012 року при укладанні договору купівлі-продажу спірної квартири остання не була обтяжена ніяким договором про іпотеку, що підтверджується рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року по справі 643/9673/13-ц, рішенням судів апеляційної та касаційної інстанцій, Витягами з Державного реєстру речових прав іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Добросовісна особа, яка придбаває нерухоме майно у власність або набуває інше речове право на ньго, вправі покладатися на відомості про речові права інших осіб на нерухоме майно та їх обтяження (їх наявність або відсутність), що міститься у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Вважає, що за відсутності в цьому реєстрі відомостей про права інших осіб на нерухоме майно або їх обтяжень особа, яка добросовісно покладалася на ці відомості, тобто не знала і не мала знати про існування таких прав чи обтяжень, набуває право на таке майно вільним від не зареєстрованих прав інших осіб та обтяжень.

Вказує, що суд першої інстанції не встановлював обставин, які могли б свідчити про недобросовісність відповідача, а натомість його добросовісність не поставив під сумнів.

Також зазначає, що нею в повному обсязі були сплачені грошові кошти за спірне нерухоме майно, які продавець отримав, що унеможливлює її відповідальність по кредитному договору від 05 березня 2008 року та договором іпотеки від 05 березня 2008 року. Вона є неналежним відповідачем у справі. За яких обставин попереднім власником не перераховані грошові кошти на користь банка мені не відомі. Належними відповідачами на її думку є ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судова колегія, заслухавши доповідь судді, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню.

Ухвалюючи рішення про задоволення позову суд першої інстанції виходив з того, що оскільки постановою Харківського апеляційного Господарського суду від 02 липня 2012 року було скасовано постанову господарського суду Харківської області від 24 червня 2011 року про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 банкрутом, на підставі якої було знято заборону відчуження на нерухоме майно за договором іпотеки від 05 березня 2008 року та вилучено обтяження іпотекою з Державного реєстру іпотек, і включено до складу ліквідаційної маси банкрута спірну квартиру, дія іпотеки підлягає відновленню з моменту вчинення первинного запису в Державному реєстрі іпотек, оскільки відпала підстава виключення цього запису. Таким чином, іпотека є дійсною з моменту внесення про неї первинного запису в Державний реєстр іпотек, а саме з 05 березня 2008 року.

За таких обставин, наявні підстави для звернення стягнення на предмет іпотеки передбаченого угодою сторін від 05 березня 2008 року в рахунок погашення вище зазначеної Банком заборгованості.

Проте, погодитися з таким висновком суду колегія суддів не може, виходячи з наступного.

Відповідно до ч.ч.1, 2, 3, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим, має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам процесуального закону рішення суду першої інстанції відповідає не в повній мірі.

Судовим розглядом встановлено та підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, що 05 березня 2008 року між ВАТ АБ акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредит у розмірі 85 000 доларів США для придбання квартири АДРЕСА_1 .

З метою забезпечення виконання позичальником взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, 05 березня 2008 року між ВАТ АБ акціонерним банком «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ «Укргазбанк», та ОСОБА_2 було укладено договір іпотеки, предметом якого є вище вказана квартира.

Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).

Згідно ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином і в установлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст.610 ЦК України).

Статтею 598 ЦК України визначені підстави припинення зобов`язання. Зобов`язання припиняються частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом. (ч.ч.1,2 цієї статті)

Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (ст.599 ЦК України).

У ст.611 ЦК України визначено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.

Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором чи законом.

Згідно з ч.1 ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Згідно частин 1 статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Відповідно до положень 572 ЦК України в силу застави кредитор (заставодержатель) має право у разі невиконання боржником (заставодавцем) зобов`язання, забезпеченого заставою, одержати задоволення за рахунок заставленого майна переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом (право застави).

Згідно частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи.

У зв`язку з неналежним виконанням позичальником умов кредитного договору ПАТ «Укргазбанк» звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки.

Так, заочним рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 листопада 2009 року стягнуто із ОСОБА_2 на користь ПАТ АБ «Укргазбанк» в особі Харківської філії АБ «Укргазбанк» кредитну заборгованість у розмірі 86 867 доларів США та пеню у розмірі 5 919,31грн.; в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором від 05 березня 2008 року звернуто стягнення на предмет іпотеки квартиру АДРЕСА_3 , яка належить позичальнику (іпотекодавцю) ОСОБА_2 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05 березня 2008 року; виселено ОСОБА_2 з придбаної за кредитні кошти квартири без надання іншого житлового приміщення.

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби Харківського міського управління юстиції від 22 вересня 2011 року відкрито виконавче провадження щодо примусового виконання рішення суду про стягнення суми заборгованості та звернення стягнення на предмет іпотеки. Вказане рішення суду у примусовому порядку не виконано.

Постановою господарського суду Харківської області від 24 червня 2011 року фізичну особу-підприємця ОСОБА_2 визнано банкрутом та відкрито ліквідаційну процедуру; знято заборону відчуження на нерухоме майно за договором іпотеки від 05 березня 2008 року та вилучено обтяження іпотекою з Державного реєстру іпотек. До складу ліквідаційної маси банкрута включено квартиру АДРЕСА_1 . Призначено ліквідатором боржника арбітражного керуючого Пятницького С.С.

10 квітня 2012 року листом банк повідомлено про те, що за результатами аукціону, який відбувся 12 грудня 2011 року, з переможцем аукціону 17 січня 2012 року укладено договір купівлі-продажу квартири. Кошти від реалізації квартири станом на дату пред`явлення цього позову до банку не надійшли.

Матеріали справи свідчать, що на підставі протоколу аукціону від 12 грудня 2011 року, який на час розгляду справи не визнаний судом недійсним, 17 січня 2012 року ОСОБА_3 відчужив вказану квартиру на користь ОСОБА_4 шляхом укладання договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Ємцем І.О.

Пізніше, 20 січня 2012 року ОСОБА_4 відчужив спірну квартиру на користь ОСОБА_1 шляхом укладання договору купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Гавриловим Е.В.

За апеляційною скаргою ПАТ «Укргазбанк», постановою Харківського апеляційного Господарського суду від 02 липня 2012 року було скасовано постанову господарського суду Харківської області від 24 червня 2011 року про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 банкрутом.

У подальшому ПАТ «Укргазбанк» звернувся до Московського районного суду м. Харкова з позовом до нового власника предмету іпотеки ОСОБА_1 , треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Реєстраційна служба ГУЮ в Харківські області, ПН ХМНО Гаврилов Е.В. про визнання правочину недійсним, витребування майна та визнання права власності.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 30 вересня 2014 року у позові ПАТ «Укргазбанк» відмовлено, оскільки квартиру було придбано на підставі протоколу аукціону від 12 грудня 2011 року, який на теперішній час не визнано недійсним.

У позовній заяві ПАТ «Укргазбанк» посилається на те, що оскільки право власності на предмет іпотеки перейшло до ОСОБА_1 , тому саме вона відповідно до вимог статті 23 Закону України «Про іпотеку» несе всі обов`язки за договором іпотеки у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття права власності на предмет іпотеки.

Статтею 4 Закону України «Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом» (надалі Закон - № 2343-ХІІ), чинною на час введення 24 червня 2011 року ліквідаційної процедури фізичної особи - підприємця ОСОБА_2 у справі № 5023/4342/11, було передбачено чотири судові процедури банкрутства: розпорядження майном боржника, мирова угода, санація (відновлення платоспроможності), ліквідаційна процедура. Кожна з цих процедур вводилася окремим судовим рішенням, а зокрема, ліквідаційна процедура - постановою про визнання боржника банкрутом.

Відповідно до частин п`ятої, сьомої статті 48 Закону №2343-ХІІ у зазначеній редакції з дня прийняття господарським судом постанови про визнання громадянина-підприємця банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури: строки виконання зобов`язань громадянина-підприємця вважаються такими, що настали; припиняється нарахування неустойки (штрафу, пені), процентів та інших фінансових (економічних) санкцій за всіма зобов`язаннями громадянина-підприємця; припиняється стягнення з громадянина-підприємця за всіма виконавчими документами, за винятком виконавчих документів за вимогами про стягнення аліментів, а також за вимогами про відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю громадян. Постанова господарського суду про визнання громадянина-підприємця банкрутом та виконавчий лист про звернення стягнення на майно громадянина-підприємця направляються судовому виконавцю для здійснення реалізації майна банкрута. Продажу підлягає все майно громадянина-підприємця, за винятком майна, що не включається до складу ліквідаційної маси згідно з цим Законом. У разі необхідності постійного управління нерухомим майном або цінним рухомим майном громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, господарський суд призначає для цієї мети ліквідатора та визначає розмір його винагороди. У цьому разі продаж майна громадянина-підприємця здійснюється ліквідатором. Кошти, отримані від продажу майна громадянина-підприємця, визнаного банкрутом, а також наявні у нього кошти у готівковій формі вносяться на депозитний рахунок нотаріальної контори або приватного нотаріуса та використовуються за рішенням господарського суду, який визнав громадянина-підприємця банкрутом.

Отже, постанова суду про визнання боржника банкрутом є за своєю правовою природою судовим рішенням, якою вводиться одна із судових процедур у справі про банкрутство (ліквідаційна), призначається ліквідатор боржника, до якого переходять повноваження органу управління майном боржника, за необхідності визначаються інші організаційно-розпорядчі процедури щодо майна боржника.

Відповідно до частини 1 статті 591 ЦК України реалізація предмета застави, на який звернене стягнення, провадиться шляхом його продажу з публічних торгів, якщо інше не встановлено договором або законом. Порядок реалізації предмета застави з публічних торгів встановлюється законом.

Частинами 1 та 3 статті 30 Закону № 2343-ХІІ (у редакції, чинній на час введення ліквідаційної процедури підприємця ОСОБА_2 ) було передбачено, що після проведення інвентаризації та оцінки майна банкрута ліквідатор розпочинає продаж майна банкрута на відкритих торгах, якщо комітетом кредиторів не встановлено інший порядок продажу майна банкрута. У разі надходження двох і більше пропозицій щодо придбання майна банкрута ліквідатор проводить конкурс (аукціон). Порядок проведення конкурсу (аукціону) визначається згідно із Законом України «Про приватизацію невеликих державних підприємств (малу приватизацію)».

Відповідно до частини 1 статті 26 Закону № 2343-ХІІ до складу ліквідаційної маси включаються усі види майнових активів (майно та майнові права) банкрута, які належать йому на праві власності або повного господарського відання на дату відкриття ліквідаційної процедури та виявлені в ході ліквідаційної процедури, за винятком об`єктів житлового фонду, в тому числі гуртожитків, дитячих дошкільних закладів та об`єктів комунальної інфраструктури, які в разі банкрутства підприємства передаються в порядку, встановленому законодавством, до комунальної власності відповідних територіальних громад без додаткових умов і фінансуються в установленому порядку.

Відповідно до частини 3 статті 26 Закону № 2343-ХІІ майно банкрута, що є предметом застави, включається до складу ліквідаційної маси, але використовується виключно для першочергового задоволення вимог заставодержателя.

Отже, в межах ліквідаційної процедури підлягає продажу все майно банкрута (за винятками, встановленими законом), включаючи майно, яке є предметом застави.

При цьому, згідно п.6 ч.1 ст.23 Закону № 2343-ХІІ з дня прийняття господарським судом постанови про визнання боржника банкрутом і відкриття ліквідаційної процедури скасовується арешт, накладений на майно боржника, визнаного банкрутом, чи інші обмеження щодо розпорядження майном такого боржника. Накладення нових арештів або інших обмежень щодо розпорядження майном банкрута не допускається.

Відповідно до частини 1 статті 575 ЦК України іпотекою є застава нерухомого майна, що залишається у володінні заставодавця або третьої особи. Отже, іпотека є різновидом застави.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» (надалі Закон) іпотека - вид забезпечення виконання зобов`язання нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов`язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом.

У разі порушення боржником основного зобов`язання відповідно до іпотеки іпотекодержатель має право задовольнити забезпечені нею вимоги за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими особами, права чи вимоги яких на передане в іпотеку нерухоме майно зареєстровані після державної реєстрації іпотеки. Якщо пріоритет окремого права чи вимоги на передане в іпотеку нерухоме майно виникає відповідно до закону, таке право чи вимога має пріоритет над вимогою іпотекодержателя лише в разі його/її виникнення та реєстрації до моменту державної реєстрації іпотеки. Пріоритет права іпотекодержателя на задоволення забезпечених іпотекою вимог за рахунок предмета іпотеки відносно зареєстрованих у встановленому законом порядку прав чи вимог інших осіб на передане в іпотеку нерухоме майно виникає з моменту державної реєстрації іпотеки. Зареєстровані права та вимоги на нерухоме майно підлягають задоволенню згідно з їх пріоритетом - у черговості їх державної реєстрації (частини шоста та сьома статті 3 Закону України «Про іпотеку»).

Отже, за наведених умов забезпечення виконання зобов`язання іпотекою гарантує право кредитора одержати задоволення своїх вимог за рахунок заставленого майна, зокрема, в позасудовому порядку переважно перед іншими кредиторами цього боржника, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до положень частин 1, 2 статті 23 Закону України «Про іпотеку» (в редакції, які діяли на час укладання договору купівлі-продажу від 20 січня 2012 року та діє на час розгляду справи) у разі переходу права власності (права господарського відання) на предмет іпотеки від іпотекодавця до іншої особи, у тому числі в порядку спадкування чи правонаступництва, іпотека є дійсною для набувача відповідного нерухомого майна, навіть у тому випадку, якщо до його відома не доведена інформація про обтяження майна іпотекою.

Особа, до якої перейшло право власності на предмет іпотеки, набуває статус іпотекодавця і має всі його права і несе всі його обов`язки за іпотечним договором у тому обсязі і на тих умовах, що існували до набуття ним права власності на предмет іпотеки.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) вказала, що виключення запису про обтяження (зокрема на підставі судового рішення) саме по собі не припиняє іпотеки, яка залишається чинною. Якщо предмет іпотеки не був реалізований та відсутні інші підстави для припинення іпотеки, встановлені законом, то іпотека є чинною з моменту внесення про неї первинного запису до відповідного реєстру незалежно від того, чи було скасоване рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження. У такому разі запис про іпотеку підлягає відновленню. Запис про іпотеку не може бути відновлений з моменту вчинення первинного запису («заднім числом»), а підлягає відновленню з моменту вчинення запису про таке відновлення (пункти 9.11, 9.12 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20)).

Матеріали справи свідчать, що Державного реєстру іпотек 05 березня 2008 року внесено запис про іпотеку та про обтяження на іпотечне майно, тобто на спірну квартиру, іпотекодержателем якої є ВАТ АБ «Укргазбанк».

Постановою господарського суду Харківської області від 24 червня 2011 року про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 банкрутом та відкриття ліквідаційної процедури було знято заборону відчуження на нерухоме майно за договором іпотеки від 05 березня 2008 року та вилучено обтяження іпотекою з Державного реєстру іпотек.

Станом на час вчинення правочину щодо переходу права власності на іпотечне майно квартиру АДРЕСА_1 , відомості про іпотекодержателя ВАТ АБ «Укргазбанк» з Державного реєстру прав на нерухоме майно і Державного реєстру іпотек вилучені. При цьому кінцевим набувачем спірного майна стала ОСОБА_1 , що підтверджено договором купівлі-продажу від 20 січня 2012 року (т.І, а.с.48-51).

У постанові від 15 червня 2021 року у справі № 922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) Велика Палата Верховного Суду вказала, що якщо іпотека припинена у зв`язку з реалізацією предмета іпотеки, то подальше скасування рішення, на підставі якого з Державного реєстру іпотек виключено запис про обтяження, не впливає ані на чинність договору купівлі-продажу, ані на чинність іпотеки. Відомості з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вважаються правильними, доки не доведено протилежне. Відповідно до пункту 1 частини першої статті 3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» до загальних засад державної реєстрації прав належить гарантування державою об`єктивності, достовірності та повноти відомостей про зареєстровані права на нерухоме майно та їх обтяження. Тому суд має оцінювати наявність або відсутність добросовісності зареєстрованого володільця нерухомого майна.

Отже, висновок суду першої інстанції про те, що наслідком скасування постанови господарського суду від 24 червня 2011 року про визнання фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 банкрутом є збереження обтяження спірного майна іпотекою, оскільки скасоване судове рішення, яке стало підставою для реалізації майна боржника є помилковим, оскільки він здійснений без врахування наявності чи відсутності обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного за відсутності в державному реєстрі відомостей про обтяження.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово зазначала, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам (подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (пункт 57), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (пункт 40), від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 11 вересня 2019 року у справі № 487/10132/14-ц (пункт 89), від 16 червня 2020 року у справі № 145/2047/16-ц (пункт 7.23)).

Велика Палата Верховного Суду у пункті 9.8 постанови від 15 червня 2021 року у справі №922/2416/17 (провадження № 12-44гс20) зазначила, що у випадку, якщо позивач вважає, що іпотека є та залишалася чинною, належним способом захисту було б звернення позивача з вимогою про визнання права іпотекодержателя стосовно іпотечного майна. Після набрання чинності рішенням суду у разі задоволення такого позову до відповідного державного реєстру має бути внесений запис про іпотекодержателя.

Також Велика Палата Верховного Суду зазначила, що при вирішенні спорів щодо прав на нерухоме майно потрібно враховувати наявність чи відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного з порушенням закону, оскільки від цього може залежати, зокрема, чинність чи припинення іпотеки. Тому у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна, придбаного на аукціоні за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Виходячи з обставин цієї справи, якщо позивач вважає себе іпотекодержателем та вважає, що його право порушене, належним способом захисту буде звернення до суду з вимогою про визнання права іпотекодержателя.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією викладеною у постанові Верховного Суду від 26 квітня 2022 року у справі № 521/16558/18.

За таких обставин колегія суддів вважає, що у справі за належною вимогою (зокрема про визнання права іпотекодержателя) суд має врахувати наявність/відсутність обставин, які можуть свідчити про недобросовісність набувача майна за відсутності в Державному реєстрі іпотек відомостей про обтяження. Відсутність у Державному реєстрі іпотек означених відомостей не може беззастережно свідчити про добросовісність особи, яка придбаває таке майно.

Обрання позивачем неналежного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови у позові.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. 4 ч.1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю/або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Враховуючи вищевикладене, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухвалення нового про відмову в задоволенні позову з підстав обрання неналежного способу захисту.

Керуючись ст.ст.371, 374, п. 4 ч. 3 ст.376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , задовольнити.

Рішення Московського районного суду м. Харкові від 24 травня 2021 року скасувати.

Позов Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» до ОСОБА_1 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про звернення стягнення на предмет іпотеки залишити без задоволення.

Стягнути з Публічного акціонерного товариства «Укргазбанк» на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 1 488,60грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку тільки в випадках передбачених частиною 3 статті 389 Цивільного процесуального кодексу України безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 10 листопада 2022 року.

Головуючий Н.П. Пилипчук

Судді О.В. Маміна

О.Ю. Тичкова