КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 753/92/22 Головуючий 1 інстанція - Заставенко М.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.

за участю секретаря: Лободи Д.О.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 на додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю грошових коштів, стягнення коштів,-

ВСТАНОВИЛА:

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 30.05.2022 року позовну заяву ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю грошових коштів, стягнення коштів задоволено, визнано спільною сумісною власністю ОСОБА_3 та ОСОБА_1 грошові кошти, сплачені ним в порядку погашення особистого боргового зобов`язання, яке виникло на підставі CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року протягом 01.03.2009 до моменту його повного погашення 25.06.2011 в розмірі 27578,74 доларів США; стягнуто з ОСОБА_1 в порядку поділу спільного сумісного майна 1/2 частину грошових коштів, сплачених ОСОБА_1 в порядку погашення особистого боргового зобов`язання, яке виникло на підставі CL-013/057/2008 від 08.02.2008 року протягом 01.03.2009 року до моменту його повного погашення 25.06.2011 в розмірі 13789,37 доларів США; стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судовий збір в розмірі 3 754,92 грн.

Звертаючись до суду із зазначеним позовом, позивач одночасно подала заяву, в якій повідомила суд про те, що протягом п`яти днів з моменту ухвалення рішення суду по суті позовних вимог будуть подані докази понесених судових витрат відповідно до ч. 8 ст. 141 ЦПК України.

01.06.2022 представник позивача через канцелярію суду подала заяву, в якій просила стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати, пов`язані з розглядом цієї справи у розмірі 35 000 грн. Свої вимоги позивач мотивував тим, що такі витрати були фактичними, неминучими та обґрунтованими, а також пропорційними, співмірними та такими, що враховують значення справи для позивача та майновий стан відповідача.

Додатковим рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2022 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати на правничу допомогу в розмірі 35 000 гривень.

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою. Вважає, додаткове рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області 09 червня 2022 року необґрунтованим, винесеним з порушенням та неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, а отже підлягає скасуванню, оскільки судом першої інстанції допущено неповне з`ясування фактичних обставин, не досліджено докази, які мають значення для правильного вирішення справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з наступних підстав.

У відповідності до ст. 2 ЦПК Українизавданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Судом встановлено, в провадженні Дарницького районного суду м. Києва знаходилась цивільна справа за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання спільною сумісною власністю грошових коштів, стягнення коштів. Рішенням суду від 30.05.2022 позовні вимоги задоволено.

Під час винесення рішення питання про розподіл витрат, пов`язаних із розглядом справи, не вирішувалось.

З позову вбачається, що позивач просив суд стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу в справі, орієнтовний розмір яких був визначений в розмірі 35 000 гривень.

Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Частиною першою статті 15 ЦПК України встановлено, що учасники справи мають право користуватися правничою допомогою.

Особи, які порушили права і законні інтереси інших осіб, зобов`язані поновити їх, не чекаючи пред`явлення претензії чи позову (ч. 2 ст. 16 ЦПК України).

Одним з основних принципів цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України).

Частиною першою статті 270 ЦПК України визначено, що суд, який ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо, зокрема, судом не вирішено питання про судові витрати.

Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів із дня надходження відповідної заяви.

Відповідно до положень частини першої, пункту 1 частини третьої статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. У відповідності до ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача.

Відповідно до ч. 1-6 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог ч. 4 статті 137 ЦПК України суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

За положеннями ч. 3 ст. 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.

Статтею 30 Закону України "Про адвокатуру і адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

У матеріалах справи міститься договір про надання правничої допомоги № 33 від 01 грудня 2021 року /а.с.199-200,227-228/ (далі - Договір), відповідно до п. 5.1 якого перелік послу, а також розмір та порядок оплати гонорару окремо обумовлюється сторонами та може визначатись додатковою угодою до договору.

Відповідно до Додаткової угоди №1 до Договору, сторони погодили, що вартість послуг становить 35 000 грн /а.с.229/.

До матеріалів справи також додано акт прийому-передачі до Договору з детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, оригінал квитанції від 01.06.2022 року на суму 35000 грн (призначення платежу - надання правової допомоги згідно договору № 33 від 01.12.2021 року у справі № 753/95/22).

Враховуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про про задоволення витрат на правничу допомогу в розмірі 35 000 гривень.

Отже, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди апелянтаз висновком суду щодо їх оцінки.

Рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до вимог ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, колегія суддів,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 - залишити без задоволення.

Додаткове рішення Дарницького районного суду м. Києва від 09 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена протягом тридцяти днів до суду касаційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено 14 листопада 2022 року.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійник