Ухвала

Іменем України

10 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 212/4762/21

провадження № 61-11069ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Дундар І. О., Крата В. І., розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня

2022 року у складі судді Чайкіна І. Б. та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у складі колегії суддів: Зубакової В. П., Бондар Я. М.,

Остапенко В. О. у справі за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за безпідставно набуту теплову енергію та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» Данелії Ліки Зурабівни, Держави Україна в особі Фонду державного майна України про захист прав споживача послуг, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди,

ВСТАНОВИВ:

В провадженні Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області перебуває цивільна справа за позовом Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за безпідставно набуту теплову енергію, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Криворізька теплоцентраль» Данелії Ліки Зурабівни, Держави Україна в особі Фонду державного майна України про захист прав споживача послуг, про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

ОСОБА_1 подав клопотання про повернення позовної заяви та визнання доказів неподаними. Клопотання мотивовано тим, що первісну позовну заяву подано особою, яка не має права її підписувати, а докази зазначені в додатку до позову в пунктах 22-25, йому не вручено.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року відмовлено у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про повернення позовної заяви та про визнання доказів не поданими.

ОСОБА_1 подвав апеляційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року.

Ухвалою Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року повернуто.

Апеляційний суд мотивував постанову тим, що ухвала суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні клопотання про повернення позовної заяви не входить до переліку ухвал, на які можуть бути подані апеляційні скарги окремо від рішення суду, що зазначені у частині першій статті 353 ЦПК України.

02 листопада 2022 року ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року.

Касаційна скарга мотивована, зокрема тим, що суд апеляційної інстанції обґрунтував повернення апеляційної скарги тим, що стаття 353 ЦПК України встановлює вичерпний перелік ухвал, які можуть бути оскаржені окремо від рішення суду, тому вказана ухвала оскарженню окремо від рішення суду не підлягає. Однак право оскарження ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року щодо відмови в задоволенні клопотання про повернення позовної заяви передбачено пунктом 6 частини першої статті 353 ЦПК України, який Дніпровський апеляційний суд тлумачить на власний розсуд. Також вказує, що під час автоматизованого розподілу справ в Дніпровському апеляційному суді було порушено порядок визначення судді для розгляду справи, що призвело до розгляду апеляційної скарги неповажним складом суду.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року слід відмовити з таких мотивів.

Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Згідно частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: 1) рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті; 2) ухвали суду першої інстанції, вказані у пунктах 3, 6, 7, 15, 16, 22, 23, 27, 28, 30, 32 частини першої статті 353 цього Кодексу, після їх перегляду в апеляційному порядку; 3) ухвали суду апеляційної інстанції про відмову у відкритті або закриття апеляційного провадження, про повернення апеляційної скарги, про зупинення провадження, щодо забезпечення позову, заміни заходу забезпечення позову, щодо зустрічного забезпечення, про відмову ухвалити додаткове рішення, про роз`яснення рішення чи відмову у роз`ясненні рішення, про внесення або відмову у внесенні виправлень у рішення, про повернення заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову у відкритті провадження за нововиявленими або виключними обставинами, про відмову в задоволенні заяви про перегляд судового рішення за нововиявленими або виключними обставинами, про заміну сторони у справі, про накладення штрафу в порядку процесуального примусу, окремі ухвали.

Тлумачення частини другої статті 17, пункт 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України свідчить, що касаційному оскарженню підлягають рішення, ухвали суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.

Cуд відмовляє у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню (пункт 1 частини другої статті 394 ЦПК України).

Оскільки ухвала Центрально-Міського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 17 лютого 2022 року в апеляційному порядку по суті не переглядалась, тому вона не підлягає касаційному оскарженню відповідно до пункту 1, 2 частини першої статті 389 ЦПК України.

У відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 в частині оскарження ухвали Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року слід відмовити з таких мотивів.

Згідно з пунктом 8 частини другої статті 129 Конституції України однією з основних засад судочинства в Україні є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Відповідно до частини другої статті 352 ЦПК України ухвала суду першої інстанції оскаржується в апеляційному порядку окремо від рішення суду лише у випадках, передбачених статтею 353 цього Кодексу. Оскарження ухвал суду, які не передбачені статтею 353 цього Кодексу, окремо від рішення суду не допускається.

Заперечення на ухвали, що не підлягають оскарженню окремо від рішення суду, включаються до апеляційної скарги на рішення суду (частина друга статті 353 ЦПК України).

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У постанові від 29 травня 2019 року у справі № 219/10010/17 (провадження

№ 14-190цс19) Велика Палата Верховного Суду зазначила, що встановлення у процесуальному законі переліку ухвал суду першої інстанції, що можуть бути оскаржені окремо від рішення суду стосовно суті спору, та відтермінування реалізації права на апеляційне оскарження з питань, які не перешкоджають подальшому провадженню у справі, до подання апеляційної скарги на рішення суду щодо суті спору є розумним обмеженням, що має на меті забезпечити розгляд справи впродовж розумного строку та запобігти зловживанням процесуальними правами, які можуть призводити до невиправданих зволікань під час такого розгляду. Тому означена мета є легітимною. Обмеження права на апеляційне оскарження окремо від рішення суду щодо суті спору ухвал, не вказаних у частині першій статті 353 ЦПК України, є передбачуваним, оскільки чітко регламентоване процесуальним законом. Звертаючись з апеляційною скаргою на ухвалу суду, що за законом не може бути окремо оскаржена в апеляційному порядку, учасник справи може спрогнозувати юридичні наслідки такого оскарження, визначені у пункті 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України.

У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 752/1016/17 (провадження № 61-19138сво18) зроблено висновок, що «право на апеляційне оскарження учасники справи можуть реалізувати у порядку, визначеному процесуальним законом, не зловживаючи їхніми процесуальними правами у спосіб подання апеляційної скарги на ухвалу, що не може бути оскаржена до ухвалення рішення по суті спору й окремо від такого рішення».

Відповідно до пункту 4 частини п`ятої статті 357 ЦПК України апеляційна скарга не приймається до розгляду і повертається судом апеляційної інстанції, якщо скаргу подано на ухвалу, що не підлягає оскарженню окремо від рішення суду.

Враховуючи, що ухвала суду першої інстанції щодо відмови в задоволенні клопотання про повернення позовної заяви не входить до вичерпного переліку ухвал, що підлягають оскарженню окремо від рішення суду в апеляційному порядку (частина перша статті 353 ЦПК України), Дніпровський апеляційний суд зробив обґрунтований висновок про повернення апеляційної скарги ОСОБА_1 .

Результат аналізу змісту касаційної скарги та оскарженого судового рішення свідчить, що правильне застосовування судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.

У частині четвертій статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими, ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від

19 грудня 1997 року).

Керуючись статтями 260, 389, 394 ЦПК України Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 15 вересня 2022 року та ухвалу Дніпровського апеляційного суду від 25 жовтня 2022 року у справі № 212/4762/21.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді: Є. В. Краснощоков

І. О. Дундар

В. І. Крат