Єдиний унікальний номер судової справи: 490/1113/13-ц
Провадження № 22-ц/812/864/22 Суддя - доповідач апеляційного суду: Крамаренко Т.В.
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 листопада 2022 року м. Миколаїв

Колегія суддів судової палати в цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого - Крамаренко Т.В.,

суддів - Темнікової В.І., Царюк Л.М.,

із секретарем судового засідання - Лівшенком О.С.,

за участю: представника відповідачки - Вавілова А.Є., розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою

ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Вавіловим Антоном Євгеновичем

на ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2020 року, постановлену під головуванням судді Гуденко О.А., в приміщенні того ж суду за заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Форінт» (надалі ТОВ «ФК «Форінт») про заміну сторони стягувача по справі за позовом Публічного акціонерного товариства «Райффайзен Банк Аваль» (надалі ПАТ «Райффайзен Банк Аваль») до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2020 року ТОВ «ФК «Форінт» звернулось до суду із заявою, в якій просило замінити стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Форінт» по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості.

В обґрунтування заяви, ТОВ «ФК «Форінт» зазначало, що на підставі рішення Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» з ОСОБА_3 та ОСОБА_2 в солідарному порядку стягнуто заборгованість по кредитному договору № 010/01-04/08-392 від 03 липня 2008 року, в сумі 97 166,03 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ 776 648 грн. 08 коп.), яка складається з заборгованості по кредиту 86 332,19 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ 690 053 грн. 19 коп.), прострочена заборгованість за кредитом 4777,65 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ 38 187 грн. 76 коп.), заборгованості по відсоткам 5727,97 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ 45 783 грн. 66 коп.), пені за несвоєчасну сплату кредиту 148,02 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ 1183 грн. 12 коп.), пені за несвоєчасну сплату процентів 180,20 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ 1440 грн. 34 коп.).

На підставі вказаного рішення суду Центральним районним судом м. Миколаєва було видано виконавчі листи №490/1113/13-ц про стягнення з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 заборгованості.

08 грудня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір факторингу, відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ПАТ «Вектор Банк» своє право вимоги за кредитним договором № 010/01-04/08-392 від 03 липня 2008 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , а також за договором поруки №010/01-04/08-392/2 від 03 липня 2009 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 .

В подальшому, 08 грудня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» були укладені договір факторингу та договір відступлення прав за договорами поруки, відповідно до умов яких ПАТ «Вектор Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Форінт» свої права вимоги за кредитним договором №010/01-04/08-392 від 03 липня 2008 року до позичальника ОСОБА_3 , та за договором поруки №010/01-04/08/392/2 від 31 липня 2009 року до поручителя ОСОБА_2 .

Станом на 23 січня 2020 року в Центральному відділу ДВС перебуває виконавче провадження № 52448599 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на підставі виконавчого листа №490/1113/13-ц, відкрите на підставі постанови державного виконавця 04 жовтня 2016 року.

Відносно боржника ОСОБА_2 виконавче провадження №47050178 завершено постановою державного виконавця Центрального відділу ДВС від 14 листопада 2018 року на підставі п.7 ч.1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».

Посилаючись на те, що ТОВ «ФК «Форінт» набуло прав первісного кредитора щодо стягнення з боржників заборгованості за кредитним договором та договором поруки заявник просив суд задовольнити заяву про заміну стягувача ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника - ТОВ «ФК «Форінт» по справі за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості на стадії виконання судового рішення, а саме у виконавчому провадженні відносно боржника ОСОБА_1 та у виконавчому листі № 490/1113/13-ц відносно боржника ОСОБА_2 .

Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2020 року заяву задоволено. Замінено сторону стягувача по справі №490/1113/13-ц за позовом ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості з ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на його правонаступника ТОВ «Фінансова компанія «Форінт».

Ухвала суду мотивована тим, що звернення ТОВ «ФК «Форінт» із заявою про надання йому статусу стягувача до боржників відповідає змісту ст. ст. 512, 514 ЦК України та ст. 442 ЦПК України

Не погодившись з ухвалою суду, адвокатом Вавіловим А.Є. в інтересах ОСОБА_1 , подано апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, неповне та неправильне встановлення обставин, які мають значення для справи, порушення судом першої інстанції норм процесуального права, просив ухвалу суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви.

Апеляційна скарга мотивована тим, що заявником не конкретизовано на якій стадії він просить замінити стягувача, оскільки заміна сторони у виконавчому провадженні та у виконавчому листі до відкриття виконавчого провадження, відповідно до положень ст. 442 ЦПК України, не є тотожними. Не надано доказів наявності відкритого виконавчого провадження за відповідним виконавчим листом та не зазначено в якому виконавчому провадженні слід замінити боржника. Заявником в порушення вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України не надано доказів надіслання (надання) заяви про заміну сторони стягувача ПАТ «Вектор Банк», яке, окрім того, не було залучене до участі у справі.

У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Форінт» просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду без змін.

Заслухавши суддю - доповідача, адвоката Вавілова А.Є., дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Відповідно до ч. 3 ст. 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст. 4 ЦПК України).

Згідно зі ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. А у випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно із вимогами ч. 1 ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Таким вимогам закону оскаржувана ухвала суду в повній мірі відповідає.

З матеріалів справи вбачається і таке встановлено судом, що рішенням Центрального районного суду м. Миколаєва від 28 березня 2013 року стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» заборгованість по кредитному договору № 010/01-04/08-392 від 03 липня 2008 року, в сумі 97 166,03 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ - 776 648 грн. 08 коп.), яка складається з заборгованості по кредиту - 86 332,19 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ - 690 053 грн. 19 коп.), прострочена заборгованість за кредитом - 4777,65 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ 38 187 грн. 76 коп.), заборгованості по відсоткам - 5727,97 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ - 45 783 грн. 66 коп.), пені за несвоєчасну сплату кредиту - 148,02 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ - 1183 грн. 12 коп.), пені за несвоєчасну сплату процентів - 180,20 доларів США (що складає еквівалент за курсом НБУ - 1440 грн. 34 коп.) Стягнуто з ОСОБА_4 ( ОСОБА_3 ) та ОСОБА_2 на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» судовий збір у розмірі 1720,50 грн. з кожного (а.с. 76).

На підставі вищевикладеного рішення Центральним районним судом м. Миколаєва 23 червня 2013 року були видані виконавчі листи, які представник ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» отримав 05 липня 2013 року (т. 1 а.с.77, 106-107).

Згідно інформації за результатам пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 23 січня 2020 року виконавче провадження № 52448599 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на підставі виконавчого листа № 490/1113/13-ц, відкрите на підставі постанови державного виконавця 04 жовтня 2016 року (т. 1 а.с.109-114).

З наявної в матеріалах справи інформації за результатам пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 23 січня 2020 року виконавче провадження №4 7050178 відносно боржника ОСОБА_2 було відкрито 28 березня 2015 року (т. 1 а.с. 115-118).

Постановою державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу від 14 листопада 2018 року виконавчий лист про стягнення з боржника ОСОБА_2 заборгованості було повернуто стягувачу ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» на підставі п.7 частини 1 статті 37 Закону України «Про виконавче провадження» (т. 1 а.с.113).

Відповідно до свідоцтва про зміну імені Серія НОМЕР_1 , ОСОБА_3 08 жовтня 2020 року змінила прізвище на ОСОБА_5 , актовий запис №38 (т. 2 а.с. 18).

08 грудня 2016 року між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ПАТ «Вектор Банк» було укладено договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги), відповідно до умов якого ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило на користь ПАТ «Вектор Банк» своє право вимоги за кредитним договором №010/01-04/08-392 від 03 липня 2008 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_3 , а також договір відступлення прав за договором поруки №010/01-04/08-392/2 від 03 липня 2009 року, укладеним між ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» та ОСОБА_2 , згідно реєстрів до вказаних договорів Додатків № 1 (т. 1 а.с.119-120, 132-136).

Згідно меморіального ордеру № 1683 від 08 грудня 2016 року ПАТ «Вектор Банк» сплатило на користь ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» за договором факторингу 2 000 000 грн (т. 1 а.с.131).

В подальшому, 08 грудня 2016 року між ПАТ «Вектор Банк» та ТОВ «ФК «Форінт» були укладені договір факторингу (портфельне відступлення прав вимоги) та договір відступлення прав за договорами поруки, відповідно до умов яких ПАТ «Вектор Банк» відступило на користь ТОВ «ФК «Форінт» свої права вимоги за кредитним договором №010/01-04/08-392 від 03 липня 2008 року до позичальника ОСОБА_3 , та за договором поруки №010/01-04/08/392/2 від 31 липня 2009 року до поручителя ОСОБА_2 , згідно реєстрів до вказаних договорів Додатків № 1 (т. 1 а.с.137-146, 148-151).

Згідно платіжного доручення №128 від 08 грудня 2016 року ТОВ «ФК «Форінт» сплатило на користь ПАТ «Вектор Банк» за договором факторингу 2 010 000 грн (т. 1 а.с.147).

Заміна кредитора у зобов`язанні можлива з підстав відступлення вимоги (цесія), правонаступництва (смерть фізичної особи, припинення юридичної особи) тощо й до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, у тому числі бути стороною виконавчого провадження шляхом подання ним та розгляду судом заяви про заміну стягувача.

Зокрема, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок, зокрема, передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 514 ЦК України).

Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом (частина перша статті 516 ЦК України).

Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (частина перша статті 517 ЦК України).

По своїй суті заміна кредитора в зобов`язанні внаслідок відступлення права вимоги є різновидом правонаступництва та можлива на будь-якій стадії виконання судового рішення.

З огляду на зміст наданих заявником до заяви договорів про відступлення прав вимоги та наведених положень закону відбулася заміна кредитора у правовідносинах щодо виконання кредитного договору №010/01-04/08-392 від 03 липня 2008 року, а також і його права та обов`язки перейшли до ТОВ «ФК «Форінт». З урахуванням наданих доказів заявник набув права вимоги до позичальника та поручителя за кредитним договором №010/01-04/08-392 від 03 липня 2008 року та за договором поруки №010/01-04/08/392/2 від 31 липня 2009 року.

Згідно зі статтею 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян та підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Аналогічні положення викладені у статті 14 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017року, чинній на момент ухвалення судового рішення у цій справі та видачі судом на його виконання виконавчих листів.

Виконання судового рішення здійснюється на підставі виконавчого листа, виданого судом, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина 1 статті 431 ЦПК України). Аналогічні положення були передбачені статтею 368 ЦПК України в редакції до 15 грудня 2017 року, чинній на момент набрання законної сили судовим рішенням у цій справі та видачі судом на його виконання виконавчого листа.

Відповідно до частини 1 статті 1 Закону України від 02 червня 2016 року №1404-VIII «Про виконавче провадження» (далі Закон №1404-VIII) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина 1 статті 18 Закону №1404-VIII).

Частина четверта статті 4 Закону №1404-VIII регулює питання повернення виконавчого документа стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання. Зокрема, однією з підстав відповідно до пункту 2 частини четвертої цієї статті є пропуск встановленого законом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання.

Стаття 11 Закону №1404-VIII регулює загальні строки виконавчого провадження, а стаття 12 - строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, поновлення пропущеного строку. Строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем (частина перша статті 11 Закону про виконавче провадження). Стягувач, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання, має право звернутися із заявою про поновлення такого строку до суду, який розглядав справу як суд першої інстанції (частина шоста статті 12 Закону «Про виконавче провадження»).

У разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником. Для правонаступника усі дії, вчинені до його вступу у виконавче провадження, є обов`язковими тією мірою, якою вони були б обов`язковими для сторони, яку правонаступник замінив. У разі якщо сторона виконавчого провадження змінила найменування (для юридичної особи) або прізвище, ім`я чи по батькові (для фізичної особи), виконавець, за наявності підтверджуючих документів, змінює своєю постановою назву сторони виконавчого провадження (частина п`ята статті 15 Закону№1404-VIII).

Із вказаним нормами Закону кореспондується положення частин 1, 2 статті 442 ЦПК України про те, що у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати сторона (заінтересована особа), державний або приватний виконавець.

Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зокрема за заявою стягувача про примусове виконання рішення (згідно із пунктом 1 частини першої статті 26 Закону про виконавче провадження). Виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження (згідно із частиною п`ятою статті 26 Закону №1404-VIII).

Виконавець зупиняє вчинення виконавчих дій, зокрема у разі звернення виконавця та/або заінтересованої особи до суду із заявою про заміну вибулої сторони правонаступником у порядку, встановленому частиною п`ятою статті 15 цього Закону (пункт 5 частини першої статті 34 Закону №1404-VIII).

Стаття 37 Закону «Про виконавче провадження» регулює підстави для повернення виконавчого документа стягувачу. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина п`ята статті 37 Закону №1404-VIII).

Стаття 39 Закону №1404-VIII регулює питання закінчення виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом (абзац другий частини першої статті 40 Закону про виконавче провадження). Стаття 41 цього Закону регулює питання відновлення виконавчого провадження.

З метою розгляду справи колегія суддів також вважає за необхідно врахувати висновки Великої Палати Верховного Суду, викладені у постанові від 08 лютого 2022 року у справі № 2-7763/10.

Так, Верховний Суд в пунктах 71-85, 124-130 цієї постанови виснував, що наявність судового рішення про задоволення вимог кредитора, яке не виконане боржником, не припиняє зобов`язальних правовідносин сторін. Зміна кредитора в зобов`язанні шляхом відступлення права вимоги із зазначенням у договорі обсягу зобов`язання, яке передається на стадії виконання судового рішення, не обмежує цивільних прав учасників спірних правовідносин. У зв`язку із заміною кредитора в зобов`язанні саме зобов`язання зберігається цілком і повністю, змінюється лише його суб`єктний склад у частині кредитора.

Процесуальне правонаступництво є похідним від матеріального та випливає з юридичних фактів правонаступництва (заміни сторони в матеріальному правовідношенні її правонаступником). Процесуальне правонаступництво передбачене статтею 55 ЦПК України. Це перехід процесуальних прав та обов`язків сторони у справі до іншої особи у зв`язку з вибуттям особи у спірному матеріальному правовідношенні. У зв`язку із цим для вирішення судом питання щодо процесуальної заміни сторони у справі необхідна наявність відповідних первинних документів, які підтверджують факт вибуття особи з матеріального правовідношення та перехід її прав та обов`язків до іншої особи - правонаступника.

Матеріальне правонаступництво реалізується в межах процесуального правонаступництва виключно за правилами останнього.

Законодавець не ототожнює «процесуальне правонаступництво» і «заміну сторони виконавчого провадження», оскільки цим інститутам присвячені дві окремі статті ЦПК України - 55 та 442 відповідно. Також це опосередковано випливає зі змісту пункту 28 частини першої статті 353 ЦПК, відповідно до якого ухвала про заміну сторони у справі (процесуальне правонаступництво) та ухвала про заміну сторони виконавчого провадження відокремлені одна від одної як такі, на які можуть подаватись скарги окремо від рішення суду.

Особа, на користь якої видано виконавчий документ, набуває статусу стягувача з моменту видачі такого виконавчого документа, а не з моменту відкриття виконавчого провадження. Але разом з тим ця особа до відкриття виконавчого провадження як юридичного процесу є лише стягувачем у виконавчому документі на стадії виконання судового рішення з відповідним потенціалом прав у виконавчому провадженні, які повноцінно реалізує лише у статусі стягувача як сторони відкритого виконавчого провадження, за виключеннями, передбаченими законодавством. Тому заміна стягувача саме як сторони виконавчого провадження неможлива, якщо заява правонаступника про це подана, зокрема, після спливу строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, але якщо цей строк не був поновлений судом. Водночас заміна стягувача у виконавчому документі іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) допускається на будь-якій стадії судового процесу, у тому числі до відкриття виконавчого провадження.

Підставою для заміни сторони виконавчого провадження (стаття 442 ЦПК України), тобто процесуального правонаступництва в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, є правонаступництво в матеріальних правовідносинах, унаслідок якого відбувається вибуття сторони зі спірних або встановлених судом правовідносин і перехід до іншої особи прав чи обов`язків сторони, яка вибула, в цих правовідносинах.

Процесуальне правонаступництво у виконавчому провадженні - це заміна на будь-якій стадії саме виконавчого провадження як юридичного процесу стягувача або боржника іншою особою у зв`язку з її вибуттям, тобто підставою заміни стягувача внаслідок правонаступництва є настання певних обставин, які мають юридичне значення і в результаті яких виникають цивільні права та обов`язки або пряма вказівка акта цивільного законодавства, що не залежить від умов та порядку здійснення виконавчого провадження органами і посадовими особами.

Заміна сторони виконавчого провадження правонаступником у виконавчому провадженні, тобто здійснення процесуального правонаступництва після набрання судовим рішенням законної сили, полягає в поширенні на правонаступників законної сили судового рішення. При цьому на правонаступників законна сила судового рішення поширюється усіма своїми правовими наслідками - незмінністю, неспростовністю, виключністю, преюдиційністю, виконуваністю.

Відповідно до висловлених раніше правових висновків Великої Палати Верховного Суду (дивитись mutatis mutandis постанову Верховного Суду від 03 листопада 2020 року у справі № 916/617/17, пункти 73-75) оскільки виконавче провадження є самостійною стадією судового процесу, сторони виконавчого провадження належать до учасників справи, а отже, якщо процесуальне правонаступництво має місце на стадії виконавчого провадження, заміна сторони виконавчого провадження означає й заміну учасника справи. Але заміна учасника справи не обов`язково означає заміну сторони відкритого виконавчого провадження.

На стадії виконання судового рішення як на завершальній стадії судового провадження можлива заміна сторони у виконавчому провадженні як юридичному процесі правонаступником за наявності відкритого виконавчого провадження. Після відкриття виконавчого провадження та до його закінчення заміна сторони виконавчого провадження (з одночасною заміною відповідного учасника справи) правонаступником здійснюється у порядку, передбаченому статтею 442 ЦПК України з урахуванням підстав, визначених статтею 55 ЦПК України. У цьому випадку приписи статті 442 ЦПК України, що містить процесуальні особливості здійснення правонаступництва у виконавчому провадженні, застосовуються разом з положеннями статті 55 ЦПК України.

Натомість як до відкриття виконавчого провадження, так і після його закінчення заміна учасника справи правонаступником здійснюється на підставі статті 55 ЦПК України, а в окремих випадках також на підставі частини п`ятої статті 442 ЦПК України. Відповідно, тільки до закінчення виконавчого провадження можна ставити питання про заміну сторони виконавчого провадження, а якщо виконавче провадження закінчене, то заміна відповідної сторони цього виконавчого провадження правонаступником є неможливою без його відновлення відповідно до умов законодавства.

Без заміни сторони виконавчого провадження правонаступник не позбавлений процесуальної можливості ставити питання про відкриття виконавчого провадження, оскільки виконавче провадження відкривається на підставі пред`явлення виконавчого документа до виконання, а частина п`ята статті 442 ЦПК України передбачає можливість заміни стягувача у виконавчому документі до відкриття виконавчого провадження (у тому числі повторного за обґрунтованих підстав при повторному зверненні з виконавчим документом, оскільки зазначена стаття ЦПК України цього не виключає, а Закон про виконавче провадження передбачає таку можливість). Щодо вчинення інших дій у межах виконавчого провадження, передбачених Законом про виконавче провадження, то процесуальні дії конкретного процесу не можуть здійснюватися поза межами цього процесу, а тому такі дії як процесуальні можуть здійснюватися лише в межах відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу. Якщо законом передбачена можливість здійснення інших дій сторін судового процесу, пов`язаних зі здійсненням виконавчого провадження, то для таких дій набуття статусу сторони відкритого виконавчого провадження не вимагається, як-от для заміни стягувача у виконавчому документі відповідно до частини п`ятої статті 442 ЦПК України.

Відповідно до змісту частини п`ятої статті 442 ЦПК України, частини шостої статті 12, пункту 1 частини першої, частини п`ятої статті 26, частини п`ятої статті 37 Закону про виконавче провадження поза межами відкритого виконавчого провадження як юридичного процесу стягувач користується правами у виконавчому провадженні як завершальній стадії судового провадження на підставі відповідного закріпленого статусу у виконавчому документі.

Вчинення процесуальних дій безпосередньо в межах виконавчого провадження як юридичного процесу, спрямованих на виконання судового рішення, можливе лише за умови відкритого виконавчого провадження.

Також питання про наявність підстав для поновлення строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання, видачі його дубліката чи інших процесуальних питань, які стосуються процедури пред`явлення виконавчого документа до виконання, пов`язані з процесуальним правонаступництвом у виконавчому провадженні як юридичному процесі в силу умов частини п`ятої статті 15 Закону про виконавче провадження, а з процесуальним правонаступництвом, передбаченим статтею 55 ЦПК України, - в силу другої частини цієї статті.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Окреслене завдання включає в себе як своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ, так і досягнення мети ефективного захисту порушених прав шляхом своєчасного та ефективного виконання судового рішення.

Заміна будь-якого учасника справи судом носить не виключно формальний характер, покликаний зафіксувати процесуальне правонаступництво на підставі матеріального правонаступництва, а здійснюється для реалізації завдань цивільного судочинства, передбачених частиною першою статті 2 ЦПК України, в межах стадій судового процесу.

Реалізація процесуального правонаступництва має мати процесуальну мету, яку суд також враховує разом із доказами матеріального правонаступництва, яке стало підставою процесуального правонаступництва. Заміна судом сторони справи на підставі матеріального правонаступництва здійснюється з процесуальною метою реалізації правонаступником прав щодо виконання судового рішення у виконавчому провадженні, відтак потребує розгляду підстав поновлення такого виконавчого провадження, якщо воно вважається закінченим.

Враховуючи завдання виконавчого провадження як складової судового провадження, процесуальною метою заміни як сторони відкритого виконавчого провадження, так і сторони справи (стягувача у виконавчому документі) в цьому контексті є отримання виконання судового рішення в межах виконавчого провадження. За відсутності підстав відновлення виконавчого провадження, яке було закінчене, досягнення цієї процесуальної мети неможливе. Тому разом із заявою щодо правонаступництво, якщо виконавче провадження закінчене, заявник має здійснювати процесуальні дії (наприклад, оскаржити постанову про закінчення виконавчого провадження), спрямовані на відновлення виконавчого провадження, а суд має оцінювати ці питання в комплексі.

За відсутності підстав для відновлення закінченого виконавчого провадження відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Якщо ж виконавче провадження не закінчене, але виконавчий документ був повернутий стягувачу без виконання, у його правонаступника є можливість отримати право на повторне звернення з виконавчим документом до виконання за умови дотримання строків звернення виконавчого документа до виконання. Якщо ці строки пропущені, то разом з питанням процесуального правонаступництва заявник повинен звернутися з заявою про поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання. За відсутності підстав для поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання відсутні і підстави для процесуального правонаступництва.

Отже, у справі, яка переглядається, відбулося матеріальне правонаступництва щодо сторони кредитора у зобов`язанні (стягувача) у справі після набранням рішенням законної сили та відкриття виконавчого провадження з виконання цього рішення суду, тобто на стадії виконання судового рішення. При цьому виконавчий лист відносно боржника ОСОБА_2 по справі було повернуто державним виконавцем на підставі пункту 7 частини 1 статті 37 Закону №1404-VIII стягувачеві (боржник чи транспортний засіб боржника не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку), відносно боржника ОСОБА_1 виконавчий лист перебуває на виконанні, відомостей про закінчення виконавчого провадження матеріали справи не містять.

За такого з урахуванням викладеної вище правової позиції Верховного Суду, яку суд зобов`язаний врахувати в силу частини 4 статті 263 ЦПК України, ТОВ «ФК «Форінт» як правонаступник позивача у справі і стягувача у виконавчому провадження, маючи на меті отримання виконання судового рішення в межах вже відкритого виконавчого провадження правомірно звернулося із заявою про заміну ним стягувача у справі, а відтак висновок суду про задоволення заяви ТОВ «ФК» «Форінт» відносно боржника ОСОБА_1 є вірним.

Доводи апеляційної скарги про те, що заявником в порушення вимог ч. 2 ст. 183 ЦПК України не надано доказів надіслання (надання) заяви про заміну сторони стягувача ПАТ «Вектор Банк», яке не було залучене до участі у справі не заслуговують на увагу з огляду на те, що в апеляційній скарзі помилково зазначено що заявник просить замінити ПАТ «Вектор Банк» на його правонаступника, який відступивши права вимоги на користь ТОВ «ФК» Форінт» перестав бути стороною правовідносин за кредитним договором.

Посилання в апеляційній скарзі на те, що заявником не конкретизовано на якій стадії він просить замінити стягувача та відсутність доказів щодо наявності відкритого виконавчого провадження є безпідставними, оскільки спростовується змістом заяви, в якій зазначено про заміну стягувача на стадії виконання судового рішення, а також наявними в матеріалах справи постанови про відкриття виконавчого провадження № 52448599 відносно боржниці ОСОБА_1 та інформації за результатам пошуку виконавчих проваджень в АСВП станом на 23 січня 2020 року.

Також не можуть бути прийняті до уваги твердження в апеляційної скарги про невиконання положень, викладених в узагальненнях ВССУ з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 вересня 2015 року «Про практику розгляду судами процесуальних питань, пов`язаних із виконанням судових рішень у цивільних справах» з огляду на висновки Верховного Суду, які відповідно до положень ст. 263 ЦПК України є обов`язковим для врахування судом щодо застосування відповідних норм права, викладених в постановах.

За таких обставин, доводи апеляційної скарги не спростовують обґрунтованих висновків суду, а тому апеляційна скарга на підставі ст. 375 ЦПК України підлягає залишенню без задоволення, а ухвала суду, яка постановлена з додержанням норм матеріального та процесуального права - залишенню без змін.

Щодо оскарження ухвали суду в частині вирішення вимог відносно боржника ОСОБА_2 то колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до частини 1, частини 2 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.

Згідно з частиною 3 статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Так, хоча апеляційна скарги містить вимогу про скасування ухвали суду першої інстанції в цілому, представником боржника ОСОБА_1 , адвокатом Вавіловим А.Е., який підписав апеляційну скаргу в інтересах ОСОБА_1 , не надано доказів наявності у нього повноважень на представництво інтересів ОСОБА_2 .

За такого, ухвала суду в частині вимог ТОВ «ФК «Форінт» щодо боржника ОСОБА_2 не була предметом апеляційного розгляду.

Керуючись статтями 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , поданої в її інтересах адвокатом Вавіловим Антоном Євгеновичем - залишити без задоволення.

Ухвалу Центрального районного суду м. Миколаєва від 14 лютого 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: Т.В. Крамаренко

Судді: В.І. Темнікова

Л.М. Царюк

Повний текст складено 25 листопада 2022 року.