КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/824/7430/2022 Доповідач 2 інстанція - Суханова Є.М.
П О С Т А Н О В А

іменем України

09 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:

головуючого судді: Суханової Є.М.,

суддів: Сушко Л.П., Олійника В.І.

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Муравляніка Олександра Сергійовича на рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року у справ за позовом ОСОБА_1 до Акціоненого товариства Комерцйний банк «Приватбанк» про стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк», в якому просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 102 790, 63 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що рішенням Святошинського районного суду м. Києва було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN2838 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної картки від 22.03.2010 року та Додаткової угоди № 1 до Договору про надання банківських послуг від 26.07.2012 року у розмірі 165 843, 09 грн, судовий збір у розмірі 1658, 43 грн.

30.07.2019 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Суховольцем Р.А. була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 59659540.

Разом з цим, 03.03.2021 року Святошинським районним судом м. Києва по справі №759/14898/14-ц було розглянуто скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, за наслідками якої була постановлена ухвала, якою скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме: було визнано протиправними дії державного виконавця Святошинського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження № 59659540 від 30.07.2019 року; скасовано постанову державного виконавця Святошинського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження за № 59659540 від 30.07.2019 року та вжиті заходи примусового виконання рішення здійснені в межах даного виконавчого провадження.

Позивач посилається на те, що в рамках виконавчого провадження № 59659540 з примусового виконання рішення суду з позивача було стягнуто 102 790, 63 грн. у рахунок погашення боргу.

Таким чином, позивач вважає, що грошові кошти, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження № 59659540 з примусового виконання рішення суду з позивача в розмірі 102 790, 63 грн. є безпідставно набутими, оскільки виконавче провадження № 59659540 було відкрито з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», дії виконавця визнано протиправними та виконавчий лист було повернуто стягувачу/відповідачу, тобто правові підстави для набуття грошових коштів відпали.

За таких обставин, позивач звернувся до суду з позовом до відповідача за захистом своїх порушених прав.

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» про стягнення коштів - відмовлено.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, посилаючись на те, що воно ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права, з неповним та всебічним дослідженням усіх обставин справи та невідповідністю висновків суду обставинам справи. Апелянт вважає, що грошові кошти, які були стягнуті з нього в рамках виконавчого провадження № 59659540 з примусового виконання рішення суду в розмірі 102 790, 63 грн. є безпідставно набутими оскільки виконавче провадження № 59659540 було відкрито з порушенням ЗУ «Про виконавче провадження», дії виконавця визнано протиправними та виконавчий лист було повернуто стягувачу.

Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Частина перша статті 15 Цивільного кодексу України закріплює право кожної особи на захист свого права в разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Разом з тим, вимогами цивільного процесуального законодавства суд зобов`язаний установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси позивача; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від встановленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.

Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 просив стягнути з відповідача на його користь грошові кошти в розмірі 102 790, 63 грн., які він вважає безпідставно набутими зі сторони відповідача.

Як зазначив позивач у позовній заяві, рішенням Святошинського районного суду м. Києва було стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором № SAMDN2838 про відкриття картрахунку і обслуговування платіжної картки від 22.03.2010 року та Додаткової угоди № 1 до Договору про надання банківських послуг від 26.07.2012 року у розмірі 165 843, 09 грн, судовий збір у розмірі 1658, 43 грн.

Крім того, 30.07.2019 року державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у м. Києві Суховольцем Р.А. була прийнята постанова про відкриття виконавчого провадження № 59659540.

Разом з цим, 03.03.2021 року Святошинським районним судом м. Києва по справі №759/14898/14-ц було розглянуто скаргу ОСОБА_1 на дії та рішення державного виконавця, за наслідками якої була постановлена ухвала, якою скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, а саме: було визнано протиправними дії державного виконавця Святошинського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження № 59659540 від 30.07.2019 року; скасовано постанову державного виконавця Святошинського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження за № 59659540 від 30.07.2019 року та вжиті заходи примусового виконання рішення здійснені в межах даного виконавчого провадження.

Таким чином, позивач посилається на те, що в рамках виконавчого провадження № 59659540 з примусового виконання рішення суду з позивача було стягнуто 102 790, 63 грн. у рахунок погашення боргу. Тому вважає, що грошові кошти, які були стягнуті в рамках виконавчого провадження № 59659540 з примусового виконання рішення суду з позивача в розмірі 102 790, 63 грн. є безпідставно набутими, оскільки виконавче провадження № 59659540 було відкрито з порушенням Закону України «Про виконавче провадження», дії виконавця визнано протиправними та виконавчий лист було повернуто стягувачу/відповідачу, тобто правові підстави для набуття грошових коштів відпали.

Так, підставою ж виникнення прав та обов`язків сторін, а також підставою набуття АТ КБ «Приватбанк» коштів від ОСОБА_1 даному випадку є укладений з АТ КБ «Приватбанк» кредитний договір № № SAMDN2838, який встановлює заборгованість (чи її відсутність) та по якому був виданий виконавчий лист визнаний в подальшому в судовому порядку таким, що не підлягає виконанню.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції, що в матеріалах справи відсутні докази того, що таки договір був розірваний сторонами чи визнаний недійсним в судовому порядку.

Так, згідно ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Таким чином, оскільки між сторонами у справі існують договірні відносини, а кошти які позивач просить стягнути , набуті відповідачем як заборгованість за кредитним договором , їх не може бути витребувано відповідно до положень ст. 1212 ЦК України як безпідставне набуття.

Крім цього, договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України. Згідно із п.3 ч. 3 ст. 1212 ЦК України, положення глави 83 цього Кодексу застосовується лише до вимог про повернення виконаного одного із сторін у зобов`язанні. Однак, необхідною умовою для цього є відсутність або відпадіння достатньої правової підстави, чого в цьому спорі не відбулося.

Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є правовідносини, які виникають у зв`язку із безпідставним утриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: набуття або збереження майна; набуття або збереження за рахунок іншої особи; відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочину, або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичного змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

При цьому набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності правової підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді коли первісно така підстава була, але в подальшому відпала.

Так, відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Ч. 3 ст. 12 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 1 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України, законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Так, як вбачається з матеріалів справи, на підтвердження своєї позиції, позивачем було надано в якості доказів копію ухвали Святошинського районного суду м. Києва у справі № 759/14898/14-ц, якою було визнано протиправними дії державного виконавця Святошинського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві при прийнятті постанови про відкриття виконавчого провадження № 59659540 від 30.07.2019 року; скасовано постанову державного виконавця Святошинського ВДВС м. Києва ГТУЮ у м. Києві про відкриття виконавчого провадження за № 59659540 від 30.07.2019 року та вжиті заходи примусового виконання рішення здійснені в межах даного виконавчого провадження; інформацію про виконавче провадження № 59659540; копію листа в.о. начальника відділу Святошинського РВДВС у м. Києві від 20.05.2021 року за № 42994, в якому вказано, що у рамках виконавчого провадження № 59659540 було стягнуто 102790, 63 у рахунок погашення суми боргу та виконавчого збору 6795, 18 грн.

Колегія суддів погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження того факту, що дані кошти були стягнуті та отримані АТ КБ «Приватбанк» як безпідставно набуті.

Отже, доводи апеляційної скарги ґрунтуються на власному тлумаченні і розумінні стороною відповідача спірних правовідносин та положень ЦПК України, вони не спростовують правильність висновків суду першої інстанцій і не дають підстав вважати, що районним судом порушено норми процесуального права або неправильно застосовано норми матеріального права, які передбачені статтею 376 ЦПК України як підстави для скасування рішення суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Підстав для його скасування з мотивів, викладених у скарзі, апеляційний суд не знаходить.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Справу було розглянуто судом першої інстанції на підставі встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи та належних доказів.

Зважаючи на викладене, апеляційний суд рішення суду першої інстанції залишає без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Керуючись ст.ст.7,367, 369, 374, 375, 381, 382, 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в особі представника - адвоката Муравляніка Олександра Сергійовича залишити без задоволення.

Рішення Печерського районного суду м. Києва від 13 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Повна постанова складена 09.11.2022.

Головуючий: Є.М. Суханова

Судді: Л.П. Сушко

В.І. Олійник