_________________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2-з/947/859/22
УХВАЛА

03.11.2022 року суддя Київського районного суду м. Одеси Коваленко О.Б., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

До Київського районного суду м. Одеси надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа Орган опіки та піклування Київської районної адміністрації Одеської міської ради, про встановлення місця проживання дитини.

Позивачем подано клопотання про забезпечення позову, в якому вимагає наступне:

Встановити тимчасовий графік зустрічей батька ОСОБА_1 з дитиною ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 :

- кожного тижня з суботи з 10:00 до неділі 18:00, з правом перебувати за місцем проживання батька ( АДРЕСА_1 ), з тим, що батько ОСОБА_1 забирав і повертав дитину за місцем її фактичного проживання ( АДРЕСА_2 ) або за іншою адресою за домовленістю батьків;

- щороку у липні протягом 14 днів проводити спільний відпочинок кожного року, а також 3 дні у період зимових свят з 31 грудня по 8 січня за домовленістю батьків без присутності матері;

- щороку в день народження дитини 04 грудня - проводити з дитиною протягом 2-х годин за попередньою домовленістю між батьками;

- святкування Нового року з 31 грудня по 01 січня почергово проводити з кожним з батьків, з урахуванням, того що попередній Новий рік дитина провела з матір`ю;

- проводити дні народження членів сім`ї, а саме: батька - 06 квітня, бабусі - 15 червня, дідуся - 28 лютого кожного року без обмеження в часі та місця, з можливістю ночівлі за місцем проживання батька, враховуючи думку та стан здоров`я дитини

Заборонити ОСОБА_2 перешкоджати ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 шляхом блокування та ігнорування мобільного зв`язку з батьком, будь-яких повідомлень в додатках, месенджерах, адресованих дитині до набрання рішенням законної сили.

Зобов`язати ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні з дитиною ОСОБА_3 .

Дослідивши матеріали справи, суддя приходить до наступного.

У відповідності до частин 1, 2 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачені статтею 150 цього Кодексу заходи забезпечення позову. Забезпечення позову допускається, як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду. Види забезпечення позову визначені статтею 150 ЦПК України, пункти 2, 3 частини 1 якої, в тому числі, передбачають забезпечення позову шляхом заборони вчиняти певні дії та встановлення обов`язку вчинити певні дії. Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України в п. 4 своєї постанови від 22 грудня 2006 року № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Під забезпеченням позову слід розуміти вжиття судом заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання судового рішення, прийнятого за його позовом. Інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити. Частина 3 статті 150 ЦПК України передбачає, що заходи забезпечення позову мають бути співмірними з заявленими позивачем вимогами. Співмірність, зокрема, передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, чи майнових наслідків заборони відповідачу, іншим особам здійснювати певні дії. Ці обставини є істотними і необхідними для забезпечення позову. Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим. Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог. Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу. Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу. Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку. При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Суддя вважає, що заявлений позивачем спосіб забезпечення позову за своїм змістом є самостійними позовними вимогами. Між сторонами виник спір з приводу визначення місця проживання спільної дитини. Разом з тим, вказана обставина сама по собі не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову в спосіб, визначений позивачем. Статті 157-159 СК України регламентують порядок вирішення батьками питань щодо виховання дитини. Зокрема, питання виховання дитини вирішуються в основному батьками спільно. Батьки мають право укласти договір щодо здійснення батьківських прав та виконання обов`язків тим з них, хто проживає окремо від дитини. Договір укладається у письмовій формі та підлягає нотаріальному посвідченню (частина 4 статті 157 СК України). За наявності між батьками дитини спору щодо участі у вихованні дитини того з батьків, хто проживає окремо від неї, такий спір вирішується органом опіки та піклування (стаття 158 СК України) або судом ( стаття 159 СК України). Відповідно до частин 1, 2 статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї. Рішення про це орган опіки та піклування постановляє на підставі вивчення умов життя батьків, їхнього ставлення до дитини, інших обставин, що мають істотне значення. Згідно вимог частин 1, 2 статті 159 СК України, якщо той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та у її вихованні, зокрема, якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. Таким чином, зі змісту статей 158-159 СК України слід зробити висновок, що способи участі одного з батьків у вихованні дитини визначаються органом опіки та піклування за заявою того з батьків, хто бажає такі способи встановити чи судом - шляхом пред`явлення відповідного позову. Пред`явлений позивачем вид забезпечення позову фактично є вирішенням нових позовних вимог поза межами судового засідання без встановлення обставин та ухвалення рішення по суті. Такий спосіб забезпечення позову суперечить змісту самого інституту заходів забезпечення, меті його застосування та не відповідає позовним вимогам, на забезпечення яких його має бути вжито. Вимоги про визначення способів участі у вихованні малолітньої дитини є самостійним способом захисту порушеного права і може бути оформлено лише шляхом пред`явлення відповідного позову, а не шляхом звернення з заявою про забезпечення позову.

За таких обставин у задоволенні вказаного клопотання слід відмовити.

Керуючись статтями 149, 150,151, 153, 258, 260 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про забезпечення позову відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку протягом 15 днів з дати її проголошення.

Суддя Коваленко О. Б.