БРОВАРСЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
справа № 361/5592/20
провадження № 2/361/357/22
РІШЕННЯ

Іменем України

19 вересня 2022 року м. Бровари

Броварський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючого суддіПетришин Н.М.,
за участю секретаря Руминіна О.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа: Професійна спілка персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання припиненим трудових відносин, стягнення премії та відшкодування моральної шкоди,

в с т а н о в и в :

Стислий виклад позиції позивача.

У серпні 2020 року до суду звернувся ОСОБА_1 із вищевказаним позовом, де просить: трудові відносини ОСОБА_1 з Державним підприємством «Адміністрація морських портів України» визнати припиненими в останній день щорічної відпустки з 14 серпня 2020 року у зв`язку зі звільненням ОСОБА_1 з роботи з посади начальника відділу обліку персоналу та кадрової політики управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ», за власним бажанням, в наслідок того, що роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного та трудового договору, на підставі ч.3 ст. 38 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, відповідно до ст.44 КЗпП України; відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України «Про відпустки», позивачу надати щорічну відпустку з 20.07.2020 по 14.08.2020, з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення згідно Колективного договору; стягнути з відповідача на користь позивача премії за підсумками роботи за 1, 2, 3, 4 квартали 2019 року в розмірі 100 000 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача премії за підсумками роботи за 1, 2, 3 квартали 2020 року в розмірі 60 000 гривень; стягнути з відповідача на користь позивача відшкодування моральної шкоди в розмірі 25 000 (двадцять п`ять тисяч) гривень.

В обґрунтування позову зазначається, що 15 березня 2019 року Позивача призначено на посаду заступника начальника управління соціально-трудових відносин департаменту по роботі з персоналом апарату управління (далі - Департамент) Державного підприємства «Адміністрація морських портів України» (далі - ДП «АМПУ»), а 20 січня 2020 року позивача призначено на посаду начальника відділу обліку персоналу та кадрової політики управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі з персоналом Департаменту. За рік роботи в ДП «АМПУ» жодного нарікання на якість роботи позивача та працівників Департаменту від в.о. голови ДП «АМПУ» та безпосереднього керівника, директора Департаменту ДП «АМПУ», не надходило. Однак, з 31.01.2020 року, після покладання виконання обов`язків голови ДП «АМПУ» (далі - в.о. Голови ДП «АМПУ») на Олександра Григоровича Голодницького, почалися масові перевірки роботи Департаменту за 2019 рік.

30.03.2020 о 07.45 ОСОБА_2 , радник начальника «Південної філії» ДП «АМПУ», за вказівкою в.о. Голови ДП «АМПУ» О.Г. Голодницького, не допустив позивача на робоче місце, розташоване за адресою: м. Київ, Контрактова площа, 10-А, каб. 202, аргументуючи це тим, що О.Г. Голодницький одноособово вирішив перевести позивача на дистанційну роботу вдома. Крім того, того ж дня, 30.03.2020, позивача не було допущено на робоче місце для написання заяви на відпустку. Позивач неодноразово звертався із заявами про надання йому відпустки, проте так і не отримав дозволу на відпустку.

26.05.2020 ДП «АМПУ» виданий наказ № 132/10 від "Про зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці", де у пункту 1 зазначено про те, що з 05.08.2020 року в апараті правління ДП «АМПУ» запроваджено зміни в організації виробництва і праці шляхом зміни місць роботи окремих працівників апарату управління ДП «АМПУ» (у кількості 109 осіб), які визначені за адресами м. Київ, Контрактова площа, буд. 10-А та м. Київ, проспект Перемоги, буд. 14, на інше місце роботи за адресою: м. Одеса, вул. Ланжеронівська, буд. 1.

14.07.2020 позивач звернувся до в.о. Голови ДП «АМПУ» із заявою, в якій просив надати йому щорічну відпустку з 20.07.2020 по 14.08.2020 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення та просив звільнити його з роботи відповідно до положень ч. 3 ст. 38 КЗпП України з виплатою вихідної допомоги, посилаючись на численні порушення роботодавцем законодавства про працю. За твердженням позивача, ДП «АМПУ» допущено численні порушення законодавства України про працю, невиконання умов Колективного договору, та порушено його трудові права як працівника підприємства, в т.ч. щодо переведення на інше місце роботи та невиплати квартальної премії, що і є підставою для розірвання трудового договору на підставі частини 3 ст. 38 КЗпП України. Листом відповідача від 22.07.2020 позивачу необґрунтовано відмовлено у задоволенні заяви про звільнення. 28.07.2020 року позивачем вдруге подано заяву про звільнення з аналогічних підстав, яка також залишена без задоволення.

Крім того, позивач зазначає, що через систематичне його приниження, через невиконання роботодавцем вимог закону про працю, яке виразилось в його переслідуванні, не розгляді та не вжитті заходів для прийняття рішення про звільнення з роботи за власним бажанням, позивачу завдано моральної шкоди, яку він оцінює в грошовому виразі у розмірі 25 000 гривень.

Заперечення відповідача.

У відзиві на позов ДП «АМПУ» заперечує проти доводів позовних вимог, посилаючись на те, що зазначені Позивачем у заявах від 14.07.2020 та від 28.07.2020 підстави для припинення трудових відносин не мали місця та не підтверджені жодними доказами. Безпідставність аргументів про ненадання відпустки обґрунтовує тим, що наказом ДП «АМПУ» від 02.01.2020 № 06-к «Про введення в дію графіка відпусток працівників апарату управління ДП «АМПУ» затверджено графік відпусток на 2020 рік, де дата початку відпустки ОСОБА_1 - серпень 2020 року, а в аркуші ознайомлення працівників департаменту по роботі з персоналом апарату управління з наказом № 06-к від 02.01.2020 та графіком відпусток ОСОБА_1 власноруч підтверджено ознайомлення з графіком відпусток та узгоджено дату початку його щорічної відпустки - 31.08.2020 року. Також, відповідач зазначає, що наказ ДП «АМПУ» від 26.05.2020 № 132/10 «Про зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці» не суперечить вимогам закону, прийнятий в межах наданих в.о. Голови ДП «АМПУ» повноважень, та містить усю необхідну інформацію про зміни в організації виробництва - шляхом розміщення робочих місць у приміщеннях, закріплених за ДП «АМПУ» у м. Одесі, та достатнє обґрунтування - забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, забезпечення економічного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства та створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління ДП «АМПУ».

Відповідно до Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та Закону України «Про соціальний діалог в Україні» 09.06.2020 були проведені консультації між керівництвом Підприємства та профспілками, а саме: ППОП ДП «АМПУ», яка є стороною Колективного договору в особі голови профспілкового комітету - Кравцова А.В., Первинної профспілкової організації державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі голови профспілкового комітету - Глазунова А.С., Первинної профспілкової організації внутрішніх аудиторів, контролерів та ревізорів державного підприємства «Адміністрація морських портів України» в особі голови профспілкового комітету - Лелюха В.В. та ПСП ДП «АМПУ» в особі заступника голови профспілки - Слуговіна О.І. Повідомляє, що 30.07.2020 ОСОБА_1 запропоновано у зв`язку з завершенням двомісячного терміну з дати ознайомлення з повідомленням ДП «АМПУ» від 28.05.2020 про зміну істотних умов праці, надати згоду або відмову продовжувати роботу з 05.08.2020 у зв`язку зі зміною істотних умов праці, а саме переведення на роботу в іншу місцевість з визначенням місця роботи за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни посади, оплати праці зі збереженням режиму роботи. Проте, ОСОБА_1 не висловив свою позицію. Відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 19.08.2020 № 556-к «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з 19.08.2020 за п. 6 статті 36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці). Посилаючись на безпідставність та недоведеність позовних вимог, відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог.

Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі.

Ухвалою судді Броварського міськрайонного суду Київської області Селезньової Т.В. від 08 вересня 2020 року відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження.

Розпорядженням керівника апарату Броварського міськрайонного суду Київської області № 1331 від 10.12.2020 року призначено повторний автоматизований розподіл вищевказаної цивільної справи, у зв`язку зі звільненням ОСОБА_3 з посади судді.

Згідно протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 грудня 2020 року справу передано на розгляд судді Петришин Н.М.

Ухвалою Броварського міськрайонного суду Київської області під головуванням судді Петришин Н.М. від 11.12.2020 прийнято справу до провадження та призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

У судовому засіданні позивач доводи позову підтримав з підстав, викладених у позовній заяві, просив про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник відповідача адвокат Сидоренко Д.О. заперечувала проти задоволення позовних вимог, посилаючись на їх необґрунтованість та безпідставність.

Представник третьої особи Михальченко І.І. підтримала доводи позову та просила про задоволення позовних вимог, 19.09.2022 у судове засідання не з`явилась.

Обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.

Наказом ДП «АМПУ» від 12.03.2019 № 108-к «Про прийняття на роботу» ОСОБА_1 прийнято на роботу в ДП «АМПУ» 15 березня 2019 року на посаду заступника начальника управління соціально-трудових відносин департаменту по роботі з персоналом. ОСОБА_1 визначено місце роботи за адресою: АДРЕСА_2 .

Наказом ДП «АМПУ» від 20.01.2020 № 72-к «Про переведення» ОСОБА_1 з 20.01.2020 переведено на посаду начальника відділу обліку персоналу та кадрової політики управління з розвитку персоналу та соціальної політики департаменту по роботі з персоналом апарату управління ДП «АМПУ».

Наказом ДП «АМПУ» від 27.03.2020 № 20/10-АГ «Про виконання роботи, визначеної трудовим договором, вдома» з метою запобігання виникнення і поширення коронавірусної хвороби (СОVID19) ОСОБА_1 доручено виконувати роботу, визначену трудовим договором, вдома, з 30.03.2020 по 24.04.2020.

З 30.03.2020 по 24.04.2020 ОСОБА_1 був відсутній на роботі з причини тимчасової непрацездатності відповідно до листків непрацездатності № 882048 та № 882053.

Відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 26.05.2020 № 132/10 «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці» з 05.08.2020 в апараті управління ДП «АМПУ» запроваджено зміни в організації шляхом зміни місць роботи працівників апарату управління ДП «АМПУ», які визначені за адресами: м. Київ, Контрактова площа 10А та м. Київ, проспект Перемоги, 14, на інше місце роботи за адресою: АДРЕСА_1 .

28.05.2020 ОСОБА_1 ознайомлено з наказом ДП «АМПУ» від 26.05.2020 № 132/10 «Про зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці».

29.05.2020 ОСОБА_1 вручено повідомлення ДП «АМПУ» від 28.05.2020 про зміну істотних умов праці та припинення трудового договору з ДП «АМПУ» за п. 6 ст. 36 КЗпП України у разі незгоди на продовження роботи в нових умовах.

05.06.2020 листом ДП «АМПУ» № 1986/10-03-06/Вих Професійній спілці персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України», членом якої є ОСОБА_1 , надано інформацію, що відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 26.05.2020 № 132/10 «Про зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці» запроваджено зміни в організації виробництва і праці.

16.07.2020 ДП «АМПУ» (вх. № 63/10/ЗГ-С), отримана заява ОСОБА_1 від 14.07.2020 про надання йому відпустки з 20.07.2020 по 14.08.2020 зі звільненням з роботи в останній день відпустки згідно ч. 3 статті 38 КЗпП України та з виплатою вихідної допомоги у розмірі не менше тримісячного середнього заробітку.

Листом ДП «АМПУ» від 22.07.2020 № 2578/10-03-06/Вих ОСОБА_1 надана відповідь про відсутність правових підстав для задоволення його заяви від 14.07.2020 року.

30.07.2020 ОСОБА_1 запропоновано у зв`язку з завершенням двомісячного терміну з дати ознайомлення з повідомленням ДП «АМПУ» від 28.05.2020 про зміну істотних умов праці, надати згоду або відмову продовжувати роботу з 05.08.2020 у зв`язку зі зміною істотних умов праці, а саме переведення на роботу в іншу місцевість з визначенням місця роботи за адресою: АДРЕСА_1 , без зміни посади, оплати праці зі збереженням режиму роботи. Наведене підтверджується Актом «Про відмову в наданні згоди або відмови продовжувати роботу» від 30.07.2020.

12.08.2020 на адресу ДП «АМПУ» (вх. № 68/10/ЗГ-С) надійшла заява ОСОБА_1 від 28.07.2020 із викладом обставин та аргументів та вимогою про задоволення його заяви про звільнення від 14.07.2020.

Листом від 27.08.2020 № 3031/10-01-01/Вих ДП «АМПУ» надало ОСОБА_1 відповідь про відсутність підстав для задоволення його заяви.

Відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 19.08.2020 № 556-к «Про звільнення» ОСОБА_1 звільнено з 19.08.2020 за п. 6 статті 36 КЗпП України (відмова від продовження роботи у зв`язку зі зміною істотних умов праці).

Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права, що регулюють дані правовідносини.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права (ч. 1,2 та 4 ст. 10 ЦПК).

У відповідності до вимог п. 4 ст. 264 ЦПК при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Щодо позовних вимог про визнання припиненими трудових відносин ОСОБА_1 з ДП «АМПУ» у зв`язку із звільненням ОСОБА_1 з роботи за власним бажанням внаслідок того, що роботодавець не виконує законодавство про працю, умови колективного та трудового договору, на підставі ч. З ст. 38 КЗпП України, з виплатою вихідної допомоги у розмірі, передбаченому колективним договором, але не менше тримісячного середнього заробітку, відповідно до ст. 44 КзпП України.

Розглядаючи вищенаведену позовну вимогу, суд має перевірити, чи мали місце порушення з боку роботодавця вимог трудового законодавства, в тому числі умов колективного договору, на які посилався позивач.

Так, у позовній заяві позивач зазначає, що підставою для подання ним заяви від 14.07.2020 та заяви від 28.07.2020 про розірвання трудового договору, укладеного з ДП «АМПУ» є систематичне невиконання законодавства про працю, умов колективного та трудового договору, а саме: щодо позивача роботодавцем було застосовано мобінг; незаконність наказу ДП «АМПУ» № 132/10 від 26.05.2020 «Про зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці» (відсутність реальних змін в організації виробництва і праці і відповідно відсутність підстав для зміни істотних умов праці); не дотримання роботодавцем у період коронавірусної хвороби вимог санітарних норм та правил; порушено право працівників на отримання заробітної премії за січень 2020 року та за травень 2020 року, у зв`язку із зниженням розміру місячної премії.

Позивач вважає, що мобінг щодо нього зі сторони ДП «АМПУ» виявився, зокрема, у недопущенні позивача 30.03.2020 радником начальника Південної філії ДП «АМПУ» на робоче місце, що є дискримінаційним щодо нього.

Відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 (в редакції від 16.03.2020) «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV -2» рекомендовано центральним і місцевим органам виконавчої влади, іншим державним органам, органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям забезпечити організацію позмінної роботи працівників, а за технічної можливості - також роботи в режимі реального часу через Інтернет.

Відповідно до наказу ДП «АМПУ» № 78/10 від 20.03.2020 «Про запровадження заходів на період карантину» з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-СоV-2, керівникам структурних підрозділів апарату управління ДП «АМПУ» доручено визначити перелік працівників, яким на період карантину з 23.03.2020 по 03.04.2020 може бути доручено виконувати роботу, визначену трудовим договором, вдома.

Відповідно до наказу ДП «АМПУ» від 27.03.2020 № 20/10-АГ «Про виконання роботи, визначеної трудовим договором вдома» затверджений перелік працівників апарату управління ДП «АМПУ», яким в період з 30.03.2020 по 24.04.2020 доручається виконувати роботу, визначену трудовим договором, вдома, до якого також був включений Позивач. Відповідно до п. 2 зазначеного наказу, керівникам структурних підрозділів надано право лише у разі необхідності викликати працівників на роботу.

Крім того, відповідно до листка непрацездатності серія АДЮ № 882048 позивач знаходився на лікарняному з 30.03.2020 по 03.04.2020 включно.

Таким чином, твердження Позивача про його недопуск до робочого місця 30.03.2020 є безпідставним та недоведеним.

ДП «АМПУ» було дотримано вимоги законодавства України щодо запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби СОVID-19, а посилання позивача щодо незабезпечення його необхідними для роботи на дому сучасними засобами оргтехніки, в тому числі комп`ютером, принтером, ксероксом та телефонним зв`язком, не заслуговують на увагу, оскільки вказані вище накази були видані з урахуванням постанови Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211.

Крім того, позивач не оспорював дії адміністрації підприємства, пов`язані з визначенням вдома його місця роботи в обумовлений у наказі період з 30.03.2020 по 24.04.2020 у зв`язку з цим з будь-якими заявами, зверненнями до відповідача не звертався та не указував на відсутність можливості виконувати роботу вдома.

Щодо ненадання позивачу відпустки з 01.08.2020 відповідно до його заяв.

У заяві від 18.06.2020, що була додана до листа професійної спілки персоналу ДП «АМПУ» № 17 від 26.06.2020 позивач просив надати відпустку з 01.08.2020 по 21.08.2020 з виплатою матеріальної допомоги на оздоровлення.

Відповідно до ч. 10 ст. 10 Закону України «Про відпустки» черговість надання відпусток визначається графіками, які затверджуються власником або уповноваженим ним органом за погодженням з виборним органом первинної профспілкової організації (профспілковим представником) чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом, і доводиться до відома всіх працівників. При складанні графіків ураховуються інтереси виробництва, особисті інтереси працівників та можливості для їх відпочинку.

Конкретний період надання щорічних відпусток у межах, установлених графіком, узгоджується між працівником і власником або уповноваженим ним органом, який зобов`язаний письмово повідомити працівника про дату початку відпустки не пізніш як за два тижні до встановленого графіком терміну.

Наказом ДП «АМПУ» від 02.01.2020 № 06-к «Про введення в дію графіка відпусток працівників апарату управління ДП «АМПУ» затверджено графік відпусток на 2020 рік. Дата початку відпустки ОСОБА_1 - серпень 2020 року. В аркуші ознайомлення працівників департаменту по роботі з персоналом апарату управління з наказом № 06-к від 02.01.2020 та графіком відпусток ОСОБА_1 власноруч підтверджено ознайомлення з графіком відпусток та узгоджено дату початку його щорічної відпустки - 31.08.2020 року.

Таким чином, позивач та ДП «АМПУ» відповідно до вищенаведених положень законодавства визначили конкретний період надання щорічної відпустки - 31.08.2020, про що власноруч підтвердив Позивач, тому у роботодавця був відсутній обов`язок надати позивачу відпустку з 01.08.2020.

Щодо незаконності наказу ДП «АМПУ» № 132/10 від 26.05.2020 «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці» (відсутність реальних змін в організації виробництва і праці і відповідно відсутність підстав для зміни істотних умов праці).

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 32 КЗпП України у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці допускається зміна істотних умов праці при продовженні роботи за тією ж спеціальністю, кваліфікацією чи посадою. Про зміну істотних умов праці - систем та розмірів оплати праці, пільг, режиму роботи, встановлення або скасування неповного робочого часу, суміщення професій, зміну розрядів і найменування посад та інших - працівник повинен бути повідомлений не пізніше ніж за два місяці. Якщо колишні істотні умови праці не може бути збережено, а працівник не згоден на продовження роботи в нових умовах, то трудовий договір припиняється за пунктом 6 статті 36 цього Кодексу.

Попередження це письмова пропозиція працівникові продовжити роботу після того, як власник з дотриманням установленого законодавством двомісячного строку змінить істотні умови праці. Працівник може прийняти цю пропозицію та продовжувати роботу при змінених істотних умовах праці або ж відмовитися від неї. Двомісячний строк попередження передбачено для того, щоб працівник міг знайти собі іншу роботу, якщо його не влаштовує зміна істотних умов праці.

Верховний Суд неодноразово висловлював правовий висновок, що зміна істотних умов праці може бути визнана законною тільки в тому випадку, якщо доведена наявність змін в організації виробництва і праці. Якщо такі зміни не вводяться, власник немає права змінити істотні умови праці (постанова Верховного Суду України від 23 березня 2016 року в справі № 6-2748цс15, постанови Верховного Суду від 21 лютого 2018 року, справа № 761/3388/15-ц, провадження №61-2435св18, від 31 березня 2021 року, справа № 332/890/20, провадження № 61-643св21, від 08 липня 2020 року, справа № 501/3407/18, провадження № 61-15070св19).

Питання віднесення тих чи інших умов праці до істотних чи неістотних виникає тоді, коли в роботодавця виникає необхідність їх змінити. У таких випадках роботодавцеві потрібно узгодити це питання з кожним працівником, адже одна й та сама умова праці для одного з них може бути істотною, а для іншого ні.

Встановлено, що 28.05.2020 ДП «АМПУ» було складено повідомлення про наступну зміну істотних умов праці. З даним повідомленням позивач ознайомлений 29.05.2020. У вказаному повідомлені зазначено, що нові умови праці за посадою ОСОБА_1 будуть запроваджені не раніше ніж через два місяці з дати його ознайомлення з цим повідомленням та запропоновано у цей строк надати письмову згоду або відмову продовжувати роботу у зв`язку зі зміною істотних умов праці, зазначивши, що у разі незгоди на продовження роботи в нових умовах праці, трудовий договір буде припинено за п.6 ст. 36 КЗпП України з виплатою згідно ст. 44 КЗпП України вихідної допомоги у розмірі не менше середньомісячного заробітку (а.с. 149 т.3).

Убачається, що позивач 14.07.2020 та 12.08.2020 звертався до ДП «АМПУ» з заявами де просив розірвати з ним трудовий договір, укладений ДП "АМПУ" на невизначений строк, на підставі частини 3 ст. 38 КЗпП України, де посилався на незаконність наказу ДП «АМПУ» № 132/10 від 26.05.2020 «Про зміни в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці»

У відповідь на вказані заяви за замістом відповідачем було повідомлено про відсутність підстав для звільнення на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України, посилаючись на відсутність у роботодавця права самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору, звертаючи увагу на можливість ініціювати припинення (розірвання) трудового договору з інших підстав, передбачених трудовим законодавством.

Так, відповідно до частини 3 статті 38 КЗпП України, працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.

У разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства, відповідно до ч. 3 ст. 38 КЗпП України, не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на ч. 1 ст. 38 КЗпП України.

Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом України у справі № 6-120цс12 від 31 жовтня 2012 року.

Вказане свідчить про те, що, отримавши заяву працівника про звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України, роботодавець або задовольняє її, або відмовляє, що має наслідком вирішення спору, зокрема, судом.

Незадоволення заяви про звільнення за частиною 3 статті 38 КЗпП України призводить до відстрочення видачі працівнику трудової книжки та витрат, пов`язаних із виплатою середнього заробітку по день видачі трудової книжки у відповідності до частини 5 статті 235 КЗпП України.

За змістом вказаної правової норми, у разі затримки видачі трудової книжки з вини власника або уповноваженого ним органу працівникові виплачується середній заробіток за весь час вимушеного прогулу.

З матеріалів справи вбачається, що роботодавець відмовився звільняти працівника на його вимогу за частиною 3 статті 38 КЗпП України, та звільнив позивача на підставі п.6 ст. 36 КЗпП України. У позовних вимогах позивач, не оспорюючи наказу про звільнення від 19.08.2020, просить припинити трудові відносини на підставі ч. 3 ст. 38 КЗпП України.

Установлено, що ДП «АМПУ» діє відповідно до Статуту п. 7.2 якого визначено, що управління Підприємством здійснює Голова Підприємства, який підзвітний Уповноваженому органу управління (Міністерство інфраструктури України).

Згідно з п. 7.4 Статуту ДП «АМПУ» Голова Підприємства самостійно, в межах своєї компетенції, вирішує питання діяльності Підприємства, за винятком тих, що віднесені законодавством України та/або цим Статутом до компетенції наглядової ради Підприємства та/або Уповноваженого органу управління.

Відповідно до п. 7.5 Статуту ДП «АМПУ» Голова підприємства у межах своєї компетенції видає накази, розпорядження, інструкції та інші акти (рішення, доручення тощо) і дає вказівки, що відповідають вимогам законодавства України та є обов`язкові до виконання для всіх працівників, у тому числі структурних та відокремлених підрозділів Підприємства.

ДП «АМПУ» є державним унітарним підприємством і діє як державне комерційне підприємство, створене відповідно до розпорядження Кабінету Міністрів України від 04.03.2013 № 133-р «Про погодження пропозиції щодо реорганізації державних підприємств морського транспорту» та входить до сфери управління Міністерства інфраструктури України.

ДП «АМПУ» забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрації морського порту). На сьогоднішній день у складі підприємства діють 15 філій, з яких 13 - адміністрації морських портів, створені на базі Бердянського, Білгород-Дністровського, Ізмаїльського, Іллічівського, Маріупольського, Миколаївського, Одеського, Ренійського, Скадовського, Усть-Дунайського, Херсонського морських портів, морських портів «Ольвія» та «Південний», а також філія «Дельта-лоцман» (м. Миколаїв) та філія «Днопоглиблювальний флот» (м. Одеса).

Отже, враховуючи організаційну, технічну, управлінську недоцільність функціонування 2 офісів, з метою оптимізації операційних витрат ДП «АМПУ», підвищення рівня організації управління відокремленими підрозділами (філіями ДП «АМПУ») з найбільш наближеного міста України було прийнято рішення щодо зміни місць роботи працівників з орендованих офісних приміщень у м. Києві до власної будівлі у м. Одесі, що закріплена за ДП «АМПУ» на праві господарського відання, в якій є робочі місця, повністю пристосовані для забезпечення виконання працівниками апарату управління покладених на них завдань і функцій.

Відповідно до справи, в межах передбачених повноважень ДП «АМПУ» 26.05.2020 було видано наказ № 132/10 «Про зміну в організації виробництва і праці та зміну істотних умов праці», в апараті управління державного підприємства.

Встановлено, що наказ містить усю необхідну інформацію про зміни в організації виробництва - шляхом розміщення робочих місць у приміщеннях, закріплених за ДП «АМПУ» у м. Одесі та відповідне обґрунтування - забезпечення належної організації управління відокремленими підрозділами з найбільш наближеного до них регіону України, забезпечення економічного та раціонального використання матеріальних та фінансових ресурсів підприємства та створення умов для підвищення продуктивності праці працівників апарату управління ДП «АМПУ».

Тобто, у ДП «АМПУ» мало місце введення нових змін в організації виробництва і праці та відповідно ДП «АМПУ» мало права змінити істотні умови праці позивачки.

Відповідно до правових висновків, викладених Верховним Судом у постанові від 20.03.2019 у справі № 317/4223/16-ц, у постанові від 08.04.2020 у справі № 756/10727/16 проведення заходів щодо зміни організації виробництва і праці - це виключне повноваження власника і суд не вправі обговорювати та вирішувати питання про доцільність змін в організації виробництва і праці.

Отже, у відповідача мали місце зміни в організації виробництва і праці, у зв`язку з чим у відповідності до положень ст.32 КЗпП України державне підприємство мало право змінити істотні умови праці.

Також підлягає до врахування й правовий висновок, викладений Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 761/3388/15-ц, в якій розглядалося питання законності наказу ДП «АМПУ», з аналогічним обґрунтуванням, що має місце у наказі ДП «АМПУ» від 26.05.2020року №132/10.

Зокрема, Верховний Суд зазначив, що оскаржуваний наказ виданий з метою оптимізації управлінської діяльності апарату управління ДП «АМПУ», створення умов для підвищення продуктивності праці працівників, а також: для забезпечення економного та раціонального використання матеріальних і фінансових ресурсів підприємства. Запровадження змін в організації виробництва і праці є правом роботодавця, який вправі самостійно визначити найбільш вигідні умови здійснення його господарської діяльності. При цьому, провадження господарської діяльності підприємства не повинно порушувати трудових прав працівників, що дотримано відповідачем. Визначаючи розумний баланс між інтересами позивача та відповідача, Верховний Суд виходить з того, що у досліджуваній правовій ситуації право відповідача на застосування об`єктивних та обґрунтованих змін в організації виробництва і праці підприємства переважає над приватними інтересами позивача.

За таких обставин, суд приходить до висновку, що у відповідача мало місце введення нових змін в організації виробництва і праці, а тому державне підприємство мало право змінювати істотні умови праці позивача.

Щодо аргументів позивача про порушення відповідачем ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» та ч.2 ст. 49-4 КЗпП України.

Відповідно до ст. 22 Закону України «Про професійні спілки, їх права та гарантії діяльності» у разі, якщо роботодавець планує звільнення працівників з причин економічного, технологічного, структурного чи аналогічного характеру або у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією, зміною форми власності підприємства, установи, організації, він повинен завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень надати первинним профспілковим організаціям інформацію щодо цих заходів, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про терміни проведення звільнень, а також провести консультації з профспілками про заходи щодо запобігання звільненням чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-яких звільнень.

Відповідно до ч. 2 ст. 49-4 КЗпІІ України ліквідація, реорганізація підприємств, зміна форм власності або часткове зупинення виробництва, що тягнуть за собою скорочення чисельності або штату працівників. погіршення умов праці, можуть здійснюватися тільки після завчасного надання професійним щілкам інформації з цього питання, включаючи інформацію про причини наступних звільнень, кількість і категорії працівників, яких це може стосуватися, про строки проведення звільнення. Власник або уповноважений ним орган не пізніше трьох місяців з часу прийняття рішення проводить консультації з професійними спілками про заходи щодо запобігання звільненню чи зведенню їх кількості до мінімуму або пом`якшення несприятливих наслідків будь-якого звільнення.

Отже, згаданими нормами передбачено обов`язок роботодавця надати інформацію профспілкам у разі планування звільнення працівників, а не проведення змін в організації виробництва і праці.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 у справі № 761/3388/15-ц.

Не передбачено й умовами Колективного договору звертатися до профспілкового органу за погодженням у випадку застосування зміни в організації виробництва і праці.

Так, згідно п.2.2.2 Колективного договору трудового колективу, апарату управління ДП «АМПУ» на 2016-2018 роки у питаннях зайнятості та формування фінансового плану Адміністрація зобов`язується у зв`язку з ліквідацією, реорганізацією або перепрофілюванням підприємства, скорочення чисельності працівників завчасно, не пізніше як за три місяці до намічуваних звільнень, надати Профспілці письмову інформацію про причини, терміни їх проведення, кількість і категорії працівників, яких це може торкнутися, а також про заходи, спрямовані на працевлаштування працівників, що підлягають звільненню.

При цьому, підлягає врахуванню й зміст долученого до справи протоколу № 145/10 від 16.06.2020, відповідно до якого, незважаючи на необов`язковість вчинення таких дій, адміністрація підприємства обговорювала з профспілковими організаціями питання запровадження в підприємстві змін в організації виробництва і праці.

З урахуванням викладеного, суд не вбачає порушень з боку ДП «АМПУ» трудового законодавства та колективного договору, що виключає задоволення вимог позивача про зобов`язання відповідача розірвати трудовий договір на підставі ч.3 ст.38 КЗпП України та стягувати вихідну допомогу.

Перевіряючи аргументи позивача про порушення підприємством умов колективного договору щодо виплати квартальних премій, суд приходить до таких висновків.

Відповідно до частини 1 статті 9-1 КЗпП України, підприємства, установи, організації в межах своїх повноважень і за рахунок власних коштів можуть встановлювати додаткові порівняно з законодавством трудові і соціально-побутові пільги для працівників.

Згідно з частиною 1 статті 15 Закону України «Про оплату праці», форми і системи оплати праці, норми праці, розцінки, тарифні сітки, схеми посадових окладів, умови запровадження та розміри надбавок, доплат, премій, винагород та інших заохочувальних, компенсаційних і гарантійних виплат встановлюються підприємствами у колективному договорі з дотриманням норм і гарантій, передбачених законодавством, генеральною, галузевими (міжгалузевими) і територіальними угодами.

За змістом Положення про преміювання за підсумками роботи за місяць та квартал працівників апарату управління ДП «АМПУ» (Надалі - Положення про преміювання), преміювання за основним результатом діяльності проводиться за підсумками роботи ДП «АМПУ» за місяць і квартал (пункт 2).

Відповідно до пункту 3 Положення, розмір премії працівників визначається виходячи з фінансового плану Підприємства відповідно до пункту 4 цього Положення (але не менше ніж 50 %).

Згідно з пунктом 3.3.1 колективного договору, у питаннях матеріального заохочення за результатами праці Адміністрація зобов`язується з метою матеріального стимулювання Працівників у збільшенні прибутку і підвищення рентабельності Підприємства, забезпеченні безпосереднього зв`язку премій за результатами праці кожного Працівника, закріплення кваліфікованих кадрів і зміцнення трудової дисципліни здійснювати преміювання, встановлювати доплати і надбавки та виплачувати винагороди згідно з окремими Положеннями, в тому числі Положенням про преміювання за підсумками роботи за місяць, квартал працівників апарату управління ДП «АМПУ» (Додаток 9 до Договору).

Пунктом 3.3.5 Договору передбачено обов`язок проводити виплати, передбачені пунктами 3.3.1 - 3.3.4 Договору, залежно від фінансових можливостей ДП «АМПУ», з правом припинення, збільшення або зменшення їх з урахуванням результатів діяльності, крім обов`язкових, що передбачені законодавством України.

З викладеного вбачається, що виплата премій відповідно до Положення про преміювання (Додаток 9) не є безумовною, а здійснюється з урахуванням фінансових можливостей підприємства.

Як убачається зі справи, відповідні накази про преміювання працівників апарату управління адміністрацією не видавалися у зв`язку з відсутністю фінансової можливості.

Відповідно до вимог ст. 1 Закону України «Про морські порти» адміністрація морських портів України - державне підприємство, утворене відповідно до законодавства, що забезпечує функціонування морських портів, утримання та використання об`єктів портової інфраструктури державної форми власності, виконання інших покладених на нього завдань безпосередньо і через свої філії, що утворюються в кожному морському порту (адміністрація морського порту).

З урахуванням положень Закону України «Про морські порти» саме на ДП «АМПУ» покладено обов`язок щодо розвитку морської транспортної інфраструктури України й відновлення стратегічних об`єктів портової інфраструктури та інфраструктури загального користування, в тому числі й модернізація та будівництво портових потужностей для ефективного виконання робіт з обслуговування вантажів, пасажирів та суден в морських портах України.

Відповідно до правового висновку, викладеного у постанові від 15.12.2021 Верховного Суду у справі № 1840/2970/18, преміювання та встановлення відповідних надбавок проводиться у межах наявного фонду оплати праці та належить до дискреційних повноважень роботодавця. Крім того, право встановлення надбавок та премій, належить саме до варіативних дискреційних повноважень, в силу яких роботодавець вільний у виборі в межах затвердженого кошторису встановлювати їх або не встановлювати.

Отже, премії визначаються як з урахуванням прибутків, так і видатків, а також стратегією діяльності підприємства, та не є безумовним обов`язком адміністрації, що виключає правові підстави до стягнення з державного підприємства на користь ОСОБА_1 премій за підсумками роботи за 1,2,3,4 квартали 2019 року та за 1,2,3 квартали 2020 року.

За таких обставин, позовні вимоги про стягнення вищевказаних премій на користь позивача задоволенню не підлягають.

Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування роботодавцем моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

При розгляді даної справи судом не встановлено порушення законних прав позивача відповідачем, які призвели до моральних страждань позивача.

Відтак, позовні вимоги про стягнення із відповідача моральної шкоди також не знайшли свого підтвердження у судовому засіданні, тому задоволенню не підлягають.

Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог у зв`язку з їх необґрунтованістю та недоведеністю.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 10, 11, 60, 209, 212-215 ЦПК України, суд, -

в и р і ш и в :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Державного підприємства «Адміністрація морських портів України», третя особа: Професійна спілка персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України», про визнання припиненим трудових відносин, стягнення премії та відшкодування моральної шкоди відмовити.

Рішення може бути оскаржене Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Позивач: ОСОБА_1 , ІПН НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_3 .

Відповідач: Державне підприємство «Адміністрація морських портів України», , адреса місцезнаходження: проспект Перемоги, 14, м. Київ, 01035.

Третя особа: Професійна спілка персоналу державного підприємства «Адміністрація морських портів України», адреса місцезнаходження: вул. Кирпоноса, 10/8, м. Київ, 03190.

Суддя Н.М. Петришин