Справа № 143/1364/21
14.11.2022 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого судді Сича С.М.,
за участю секретаря Левченко М.О.,
представника позивача адвоката Гончарука Р.О.,
представника відповідача адвоката Царківського О.Ю.,
розглянувши в місті Погребище Вінницького району Вінницької області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,-
У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики.
Позов мотивовано тим, що 10.12.2017 року між ним та ОСОБА_2 укладено договір позики грошових коштів в розмірі 200 000 грн. 00 коп. Дані кошти були передані відповідачці, про що свідчить надана нею розписка від 10.12.2017 року. Зазначена розписка була складена відповідачкою в присутності свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4
03.11.2021 року ним було надіслано відповідачці претензію, якою остання повідомлялася про необхідність повернення повної суми позичених коштів в термін до 03.12.2021 року. Вказану претензію вона отримала 05.11.2021 року, що підтверджується рекомендованим повідомлення про вручення поштового відправлення. Проте, до цього часу ОСОБА_2 коштів не повернула.
Також стверджує, що оскільки прострочення виконання зобов`язання за договором позики розпочалося 04.12.2021 року, то станом на 24.12.2021 року вона має сплатити на його користь три проценти річних від простроченої суми в розмірі 345 грн. 00 коп.
Посилаючись на наведені обставини та положення ст.ст.207, 545, 625, 629, 1046, 1047, 1049 ЦК України, просить стягнути із ОСОБА_2 на його користь борг за договором позики в розмірі 200 345 грн. 00 коп. та понесені судові витрати.
Ухвалою судді від 01.02.2022 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи визначено проводити за правилами спрощеного позовного провадження (а.с.20, 21).
Представник позивача - адвокат Гончарук Р.О. також підтримав позов та зауважив, що із наданих суду документів вбачається, що у відповідачки немає підпису, а тому всі офіційні документи вона підписує, вказуючи своє прізвище, ім`я та по батькові. При цьому відмітив, що підписання боргових документів саме у такий спосіб не суперечить чинному законодавству, оскільки суд має виходити із характеру спірних правовідносин та факту написання тексту розписки саме відповідачкою. Наголошує на тому, що відповідачкою та її представником не заявлялося клопотання про призначення судово почеркознавчої експертизи для спростування тієї обставини, що текст розписки виконаний ОСОБА_2 власноручно.
Представник відповідача - адвокат Царківський О.Ю. позов не визнав з тих підстав, що між сторонами не існувало цивільно правових відносин позики. Водночас, пояснив, що відповідачка отримала від ОСОБА_1 100000 грн. 00 коп. в якості завдатку за купівлю позивачем у неї двох земельних паїв, які належали їй на той час на праві власності. Також підтвердив ту обставину, що відповідачка видала доручення позивачеві, яким уповноважила його отримувати орендну плату за користування орендарем згаданими земельними паями. В подальшому ОСОБА_2 зажадала від позивача, щоб він сплатив їй ще 100000 грн. 00 коп., але позивач їй ці кошти не надав. А тому в подальшому вона скасувала заповіт і довіреність. Стверджує, що відповідачка не писала боргову розписку і не розписувалася у ній. Вважає, що відсутність підпису відповідачки на розписці свідчить про неукладеність договору позики між сторонами, а відтак підстави для стягнення коштів із ОСОБА_2 відсутні. Звернув увагу суду на те, що перед підписами свідків у розписці є вказівка на це, а перед словосполученням «розписка виконана мною, ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 » такої вказівки немає. Також зазначив, що проведення судово почеркознавчої експертизи є неможливим, оскільки справа розглядається за правилами спрощеного позовного провадження.
Свідок ОСОБА_4 в судовому засіданні пояснив, що взимку 2017 року ОСОБА_1 попросив його бути свідком при здійсненні ним позики коштів відповідачці. Передача коштів відбулася в салоні автомобіля, при цьому він із іншим свідком перебували на задніх сидіннях автомобіля, а позивач із відповідачкою - на передніх. Він не пам`ятає хто писав розписку та не перераховував кошти, однак заперечень щодо суми отриманих коштів відповідачка не висловлювала. Передача коштів відбувалася в м.Вінниця біля приміщення «Книжка».
Аналогічні за змістом покази надав свідок ОСОБА_3 , додавши при цьому, що мали бути передані в позику кошти в сумі 200000 грн. 00 коп.
Суд, заслухавши учасників справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, встановивши суть спірних правовідносин, що склалися між сторонами, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, встановив наступне.
10.12.2017 року ОСОБА_2 видано боргову розписку про те, що вона отримала від ОСОБА_1 в борг грошові кошти в сумі 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. готівкою для власних потреб і зобов`язується їх повернути у найкоротший строк на банківську картку «Ощадбанку» ОСОБА_1 одним платежем.
У разі змін в чинному законодавстві України щодо заборони відчуження земель сільськогосподарського призначення зобов`язується безоплатно та в найкоротший строк у встановленому порядку оформити відчуження на користь ОСОБА_1 вищезазначені належні їй земельні ділянки.
Розписка також містить вказівку на те, що вона написана ОСОБА_2 10 грудня 2017 року, складена в присутності двох свідків ОСОБА_3 та ОСОБА_4 та містить підписи останніх (а.с.9).
03.11.2021 року ОСОБА_1 направлено поштовим зв`язком на адресу ОСОБА_2 претензію, в якій він, покликаючись на вказану боргову розписку, просить відповідачку негайно до 03.12.2021 року повернути йому заборговані грошові кошти (а.с.8, 11).
Зазначена претензія була отримана ОСОБА_2 05.11.2021 року, що підтверджується її розпискою в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення (а.с.10).
Згідно з частиною першою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Частиною першою статті 626 ЦК України передбачено, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Згідно з частиною першою статті 1047 ЦК України договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менше як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподаткованого мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми.
Допускається пред`явлення на підтвердження укладання договору позики та його умов розписки позичальника або іншого документа, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).
Частиною першою статті 1049 ЦК України передбачено, що позичальник зобов`язується повернути позикодавцю позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовим ознаками у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, які встановлені договором.
Письмова форма договору позики внаслідок його реального характеру є доказом не лише факту укладення договору, але й факту передачі грошової суми позичальнику.
Договір позики є двостороннім правочином, а також він є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за договором позики, у тому числі повернення предмета позики або рівної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.
За своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання боржником від кредитора певної грошової суми або речей.
Досліджуючи боргові розписки чи договори позики, суди повинні виявляти справжню правову природу укладеного договору, незалежно від найменування документа, і залежно від установлених результатів робити відповідні правові висновки.
Стаття 545 ЦК України містить положення про підтвердження виконання зобов`язання, яке має бути здійснене шляхом видачі кредитором боржникові на вимогу останнього розписки про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Так, згідно із статтею 545 ЦК України, прийнявши виконання зобов`язання, кредитор повинен на вимогу боржника видати йому розписку про одержання виконання частково або в повному обсязі.
Якщо боржник видав кредиторові борговий документ, кредитор, приймаючи виконання зобов`язання, повинен повернути його боржникові. У разі неможливості повернення боргового документа кредитор повинен вказати про це у розписці, яку він видає.
Наявність боргового документа у боржника підтверджує виконання ним свого обов`язку.
У разі відмови кредитора повернути борговий документ або видати розписку боржник має право затримати виконання зобов`язання. У цьому разі настає прострочення кредитора.
За загальним правилом, закріпленим у ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
З`ясування судом фактичних обставин справи здійснюється із застосуванням критеріїв оцінки доказів, передбачених статтею 89 ЦПК України, щодо відсутності заздалегідь встановленої сили доказів та оцінки кожного доказу окремо та в їх сукупності та взаємозв`язку в цілому.
Відповідно до ст.76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
За частиною 2 ст.78 ЦПК України Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Частинами 1, 2 ст.89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини, який у рішенні від 23 серпня 2016 року у справі «Дж. К.» та інші проти Швеції» зазначив, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом» («beyond reasonable doubt»). Натомість у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника вимога цього заявника заслуговує довіри».
З урахуванням наведеного у справах про стягнення коштів за договором позики на позивача покладається тягар доказування факту укладання такого правочину (видачі позичальником боргової розписки). Натомість, якщо відповідач заперечує такий факт чи оспорює розмір суми отриманих в позику коштів, то на спростування таких доводів позивача також має надати суду належні та допустимі докази.
В ст.1051 ЦК України визначено, що позичальник має право оспорити договір позики на тій підставі, що грошові кошти або речі насправді не були одержані ним від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Якщо договір позики має бути укладений у письмовій формі, рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків для підтвердження того, що гроші або речі насправді не були одержані позичальником від позикодавця або були одержані у меншій кількості, ніж встановлено договором. Це положення не застосовується до випадків, коли договір був укладений під впливом обману, насильства, зловмисної домовленості представника позичальника з позикодавцем або під впливом тяжкої обставини.
За змістом п.12 постанови Пленуму Верховного Суду від 06.11.2009 року №9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» не може доводитися показанням свідків виконання зобов`язань, що виникли з правочину. Випадки, коли показання свідків допускаються як засіб доказування факту вчинення правочину, прямо визначені у ЦК України, зокрема у ч.2 ст.937, ч.3 ст.949 ЦК України.
Зважаючи на викладене, суд не бере до уваги покази свідків ОСОБА_4 та ОСОБА_3 як докази укладання договору позики та його виконання позивачем, позаяк вони не відповідають критерію допустимості в розумінні положень ст.78 ЦПК України.
Разом із цим, у постанові Верховного Суду від 14 квітня 2022 року у справі №725/4099/17 сформульовано правовий висновок, який в цілому зводиться до того, що написана позичальником власноручно розписка, у якій замість підпису власноручно особою написане прізвище, яке використовується як обов`язковий реквізит службових документів і правових актів, підтверджує факт укладання договору позики. Підпис належних осіб за наявності всіх інших обов`язкових реквізитів надає документам і правовим актам юридичної сили.
Як встановлено судом у борговій розписці зазначено, що вона написана ОСОБА_2 10 грудня 2017 року.
В той же час, із заповіту, складеного 29.11.2017 року ОСОБА_2 та посвідченого приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотною Т.М., а також довіреності, виданої 29.11.2017 року ОСОБА_2 та посвідченої приватним нотаріусом Погребищенського районного нотаріального округу Вінницької області Заболотною Т.М., убачається, що відповідачкою замість підпису у офіційних документах використовувалося власноручно написане прізвище, ім`я та по батькові.
Таким чином, надані позивачем докази у сукупності дають підстави для висновку, що у офіційних документах (правових актах) відповідачкою замість особистого підпису використовувалися власноручно написані прізвище, ім`я та по батькові.
Водночас, відповідачка не надала суду належні та допустимі докази, які б підтверджували ту обставину, що нею не виконувався власноручно текст згаданої боргової розписки. При цьому ні ОСОБА_2 , ні її представником адвокатом Царківським О.Ю. не заявлялося клопотання про призначення судово почеркознавчої експертизи з метою спростування наданого позивачем доказу (боргової розписки).
Таким чином, боргова розписка від 10.12.2017 року оформлена належним чином та відповідає встановленим вимогам чинного законодавства України.
З огляду на викладене, на переконання суду, згідно з практикою ЄСПЛ щодо урахування принципу «балансу вірогідностей», надані позивачем докази підтверджують укладання між сторонами договору позики на суму 200 000 грн. 00 коп.
Зі змісту боргової розписки слідує, що строк повернення відповідачкою позичених грошових коштів встановлений не був.
В силу абзацу другого частини 1 ст.1049 ЦК України якщо договором не встановлений строк повернення позики або цей строк визначений моментом пред`явлення вимоги, позика має бути повернена позичальником протягом тридцяти днів від дня пред`явлення позикодавцем вимоги про це, якщо інше не встановлено договором.
За матеріалами справи направлена позивачем 03.11.2021 року претензія про повернення повної суми позичених коштів була отримана ОСОБА_2 поштовим зв`язком 05.11.2021 року.
Проте, відповідачкою не надано суду доказів виконання своїх договірних зобов`язань та повернення позивачеві позичених грошових коштів.
Відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням установленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оскільки ОСОБА_2 не виконала свої зобов`язання за договором позики в повному обсязі, не повернула взяті у борг кошти у визначений законом строк, суд дійшов висновку, що із неї підлягає стягненню сума непогашеної позики у розмірі 200 000 грн. 00 коп. та три відсотки річних від простроченої суми у розмірі 345 грн. 00 коп. відповідно до приписів статті 625 ЦК України. Відтак, позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.
Відповідно до частин 1, 2 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
Згідно із частиною 1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Зважаючи на викладене за наслідками розгляду справи із відповідачки слід стягнути на користь позивача сплачений ним судовий збір в розмірі 2003 грн. 45 коп.
Керуючись ст. ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 279, 284, 351, 352, 354 ЦПК України суд, -
Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі 200 000 (двісті тисяч) грн. 00 коп. та три проценти річних від простроченої суми в розмірі 345 (триста сорок п`ять) грн. 00 коп., а разом 200 345 (двісті тисяч триста сорок п`ять) грн. 00 коп.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати по сплаті судового збору в сумі 2003 (дві тисячі дві) грн. 45 коп.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Вінницького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення.

Сторони по справі:

Позивач ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач - ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повний текст рішення буде складено протягом п`яти днів з дня закінчення розгляду справи.

Повний текст рішення складено 16.11.2022 року.

Суддя