Провадження № 2/752/3016/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

05 жовтня 2022 року місто Київ

Голосіївський районний суд м. Києва у складі

головуючого судді Ольшевської І.О.,

за участю секретаря судових засідань Гладибороди Л.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні суду в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Диких Діана Валеріївна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 , в особі свого представника Диких Д.В. , звернувся до Голосіївського районного суду із указаною позовною заявою та просить суд визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 07.06.2013р., зареєстрований у реєстрі за номером 3502, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню, виходячи із наступного.

24.11.2005 р. був укладений договір іпотеки № PCL-004/338/2005 між позивачем та АКБ «Райффайзенбанк Україна», посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З., зареєстрованим у реєстрі за № 9899, яким передано в іпотеку нерухоме майно, а саме: квартиру АДРЕСА_1 . У березні 2021р. позивачу стало відомо, що 07.06.2013р. приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. вчинено виконавчий напис № 3502 про звернення стягнення на вищезазначене іпотечне майно для задоволення вимог ТОВ ОТП Факторинг Україна». Позивач вважає, що діями відповідача порушено права та законні інтереси ОСОБА_1 , як власника нерухомого майна, та іпотекодавця, тому він вимушений звернутися з позовною заявою про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, з підстав того, що виконавчий напис вчинено з порушенням вимог чинного законодавства України, зокрема позивач посилається не те, що нотаріусом порушено встановлений строк для вчинення виконавчого напису, оскільки заборгованість по кредиту та відсоткам виникла з 25.12.2009 р., тому банк мав право звернутись до нотаріуса протягом трирічного строку, встановленого ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», у редакції, чинній на день вчинення виконавчого напису нотаріуса. Вказане свідчить, що сума заборгованості, зазначена у виконавчому написі нотаріуса не може вважатись безспірною, що виключало можливість його вчинення.

Ухвалою судді від 04.08.2021 за зазначеною позовною заявою відкрито провадження та вирішено подальший розгляд справи здійснювати в порядку загального позовного провадження.

У подальшому, 22.11.2021 року ухвалою судді закрито підготовче провадження, а справу призначено до судового розгляду.

Відповідач про відкриття провадження у справі повідомлявся належним чином, шляхом направлення копії ухвали про відкриття провадження у справі, примірника позовної заяви та судової повістки про виклик до суду, однак у встановлений ухвалою про відкриття провадження у справі строк, відзиву на позовну заяву не подав.

Тому, керуючись ч. 8 ст. 178 ЦПК України, суд вирішую справу за наявними матеріалами.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд приходить до наступного.

Судом установлено, що 24 листопада 2005 року між АКБ «Райффайзенбанк Україна» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № ML 004/338/2005, відповідно до умов якого банк надає позичальнику, а позичальник приймає його на наступних умовах: розмір кредиту - 80000 доларів США, цільове використання кредиту - купівля нерухомого майна, річна база нарахувань - 360 днів у році, сума першочергового внеску не менше 20 % нерухомого майна у відповідності до договору купівлі продажу, дата остаточного повернення кредиту - 24 листопада 2025 року.

У забезпечення зобов`язань за кредитним договором між сторонами був нотаріально посвідчений договір іпотеки № PCL - 004/338/2005, відповідно до якого предметом іпотеки є квартира АДРЕСА_1 та належить іпотекодавцю на праві власності, що підтверджується договором купівлі продажу квартири, посвідченим 24 листопада 2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстром № 9895, який зареєстровано в державному реєстрі правочинів за 3984460.

07 червня 2013 року приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна вчинилп виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 3502, яким запропоновано звернути стягнення на нерухоме манно - квартира, що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , що належить на праві власності гр. ОСОБА_1 (реєстраційний номер облікової картки платника податків за даними Державного реєстру фізичних осіб - платників податків НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_3 , дата народження ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце народження - Дніпропетровська обл., м. Кривий Ріг, місце роботи - Товариство з обмеженою відповідальністю «Об`єднання Укрпродінвест» на посаді заступника директора).

Зазначене нерухоме майно на підставі договору іпотеки, посвідченого 24.11.2005 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Русанюком З.З. за реєстром № 9899, передане в іпотеку Публічному акціонерному товариству «ОТП Банк», яке є правонаступником Закритого акціонерного товариства «ОТП Банк», яке є правонаступником Акціонерного комерційного банку «Райффайзенбанк Україна». Право вимоги за зазначеним договором іпотеки на підставі ст. ст. 512-516, 656, 1077-1086 Цивільного кодексу України було придбано Товариством з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна» за Договором про відступлення права вимоги від 05.11.2010 року, посвідченого приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. за реєстром № 8676. Строк платежу за вищезазначеним договором іпотеки настав 22.05.2013 року.

Відповідно до розрахунку заборгованості по клієнту ОСОБА_1 за кредитним договором № ML 004/338/2005 від 24.11.2005 року станом на 22.08.2011 року, за підписом ст. економісту відділу обліку кредитних та депозитних операцій фізичних осіб ОСОБА_3 , свої зобов`язання за кредитним договором позивач перестав виконувати, оскільки останній платіж було внесено 25.12.2009 року.

За загальним правилом статей 15,16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першою статті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

При цьому, відповідно до статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (частина перша статті 39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі - Порядок).

Відповідно до статті 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

За змістом статті 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями-не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, в якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі, якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій, а лише їх конкретизує.

Стаття 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Виходячи із системного аналізу вищенаведених норм, можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає у посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує виникнення права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання безспірного зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості боржника, у тому числі і внаслідок цивільно-правової відповідальності - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої вимоги боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та виходячи з системного аналізу статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчинення виконавчого напису.

Підставами оскарження виконавчих написів може бути як порушення нотаріусом процедури вчинення напису (наприклад, неповідомлення боржника про вимогу кредитора), так і необґрунтованість вимог до боржника.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й встановити та зазначити у рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року № 6-887цс17 та постанові Верховного Суду від 19 вересня 2018 року у справі № 207/1587/16 (провадження № 14-12559св18).

Відповідно до частини 1, 6 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків встановлених цим кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно з пунктом 10 статті 84 ЦПК України у разі неподання учасником справи з неповажних причин або без повідомлення причин доказів, витребуваних судом, суд залежно від того, яка особа ухиляється від їх подання, а також яке значення мають ці докази, може визнати обставину, для з`ясування якої витребовувався доказ, або відмовити у його визнанні, або може здійснити розгляд справи за наявними в ній доказами, або, у разі неподання таких доказів позивачем, - також залишити позовну заяву без розгляду.

У відповідності до статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Згідно з умовами кредитного договору позичальник зобов`язаний здійснювати повернення кредиту частинами (щомісячними платежами) в розміри та строки визначені графіком повернення кредиту, та щомісячно сплачувати проценти за користування кредитом, а також встановлено відповідальність за порушення графіку повернення кредиту та процентів за користування ним.

Оскільки умовами договору (графіком погашення кредиту) встановлені окремі самостійні зобов`язання, які деталізують обов`язок боржника повернути весь борг частинами, то право кредитора вважається порушеним з моменту недотримання боржником строку погашення кожного чергового траншу, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожний черговий платіж починається з моменту порушення строку його погашення.

Таким чином, у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором, позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу. В даному випадку, як зазначалося вище, остання сплата платежу позивачем відбулась 25.12.2009 року, тобто у наступному місяці, у зв`язку із несплатою позичальником чергового платежу, банк дізнався про своє порушене право, а тому мав право звернутись до нотаріуса у термін до січня 2013 року, однак у порушення ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», нотаріус вчинив виконавчий напис 07.06.2013 року, тобто поза трирічним строком.

З наведеного вбачається, що виконавчий напис нотаріусом вчинено без дотримання вимог п.3.1. та п.3.4 ч. З глави 16 розділу II Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України та ст.88 Закону України «Про нотаріат». Адже, з дня виникнення права вимоги минуло більше трьох років..

Ураховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису, останній має бути визнаний таким що не підлягає виконанню.

З урахуванням задоволення позову, на підставі статті 141 ЦПК України, стягненню з відповідача на користь позивача підлягає 908 грн судового збору за подання позову до суду.

На підставі викладеного та керуючись вимогами статей 13, 81, 141, 259, 263-265, 268, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В:

1. Позов ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якої діє адвокат Диких Діана Валеріївна, до Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна, третя особа Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

2. Визнати виконавчий напис приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М. від 07.06.2013р., зареєстрований в реєстрі за номером 3502, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 , таким, що не підлягає виконанню.

3. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 908 (дев`ятсот вісім грн. 00 коп.) грн.

4. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

5. Рішення суду може бути оскаржене безпосередньо до Київського апеляційного суду або через Голосіївський районний суд міста Києва шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

6. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Відомості про учасників справи:

Позивач - ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_4 РНОКПП НОМЕР_1 .

Відповідач - Товариства з обмеженою відповідальністю «ОТП Факторинг Україна», , адреса: 03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 28-Д.

Третя особа - Приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна, адреса: АДРЕСА_5.

Суддя І. О. Ольшевська