КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження №22-ц/824/8684/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту майна,

УСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовною заявою, якою просив скасувати арешт всього нерухомого майна (об`єкт обтяження: невизначене майно, все майно, все майно) ОСОБА_1 , РКНОПП НОМЕР_1 , накладений постановою бн від 30.11.2005 року, ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, виконавець Костенко, (Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ), зареєстрований 05.12.2005 року за № 2661187 П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, додаткові дані 15з-293 від 05.12.2005 року; виконання рішення суду доручити Деснянському районному відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, .

В обґрунтування позову зазначав, що під час оформлення належним чином своїх прав на нерухоме майно ОСОБА_1 дізнався у нотаріуса про накладений арештна майно. Через Державний реєстр речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно, Державний реєстр іпотек, Єдиний реєстр заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, з`ясовано, що відносно нерухомого майна позивача ОСОБА_1 накладений арешт, постанова б/н від 30.11.2005 року, ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, виконавець Костенко, (Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ), зареєстрований 05.12.2005 року за № 2661187 П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, додаткові дані 15з-293 від 05.12.2005 року.

Позивач звернувся з заявою до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві з проханням про зняття арешту з його майна.

Листом Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 11.05.2021 року за № 11835-Нр було відмовлено позивачу у знятті арешту з майна, з посиланням на те, що в Деснянському районному відділі державної виконавчої служби м. Києва виконавчий документ, боржником за яким є позивач, не знаходиться і на примусовому виконавчому виконанні не перебуває, а тому неможливо навіть встановити чи накладався арешт на майно позивача.

Рішенням Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, з апеляційною скаргою в інтересах позивача ОСОБА_1 звернувся його представник - адвокат Олійник О.В. Посилаючись на невідповідність висновків суду встановленим по справі обставинам, порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.

Зокрема, в доводах апеляційної скарги зазначає, що позивач позбавлений можливості звернутися до суду зі скаргою в порядку статті 447 ЦПК України, оскільки він не є стороною виконавчого провадження, адже як випливає з листа Деснянського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва від 11.05.2021 року за № 11835-Н, виконавчого документу, боржником за яким є позивач, не знаходиться і на примусовому виконанні не перебуває, а тому неможливо навіть встановити чи накладався арешт на майно позивача.

Відзив на апеляційну скаргу в порядку, передбаченому положеннями статті 360 ЦПК України до суду апеляційної інстанції не надійшов.

В судовому засіданні представник позивача - адвокат Олійник О.В. підтримав апеляційну скаргу, посилаючись на викладені в ній доводи, просив скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову.

Відповідач - Деснянський районний відділ ДВС у м. Києві ЦМУ Міністерства юстиції (м. Київ) свого представника для участі у судовому засіданні не направив, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.

Керуючись положеннями частини 2 статті 372 ЦПК України, колегія суддів вважала за можливе розглядати справу без участі представника відповідача.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивача - адвоката Олійника О.В., вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Залишаючи позовбез задоволення, суд першої інстанції дійшов висновку, що у позові слід відмовити, оскільки заявник обрав невірний спосіб захисту.

Однак, колегія суддів не може в повній мірі погодитись із висновками суду першої інстанції, оскільки в даній справі наявні передбачені процесуальним законом підстави для закриття провадження, на що місцевий суд уваги не звернув, розглянувши спір по суті.

Законодавець у частині першійстатті 16 ЦК України встановив, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, а в частині другій цієї статті визначив способи здійснення захисту цивільних прав та інтересів судом. Частиною другоюстатті 16 ЦК України встановлено способи захисту цивільних прав та інтересів судом.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

З цією метою суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

Згадані вище способи захисту мають універсальний характер, вони можуть застосовуватись до всіх чи більшості відповідних суб`єктивних прав. Разом з тим зазначений перелік способів захисту цивільних прав чи інтересів не є вичерпним.

Відповідно достатті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначеніКонституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно із пунктом 1 частини 1 статті 10 Закону України "Про виконавче провадження" заходами примусового виконання рішень, зокрема, є звернення стягнення на кошти, цінні папери, інше майно (майнові права), корпоративні права, майнові права інтелектуальної власності, об`єкти інтелектуальної, творчої діяльності, інше майно (майнові права) боржника, у тому числі якщо вони перебувають в інших осіб або належать боржникові від інших осіб, або боржник володіє ними спільно з іншими особами.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2ст.56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Арешт на майно боржника може накладатися державним виконавцем шляхом: винесення постанови про арешт коштів та інших цінностей боржника, що знаходяться на рахунках і вкладах чи на зберіганні у банках або інших фінансових установах; винесення постанови про арешт коштів, що перебувають у касі боржника або надходять до неї; винесення постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження; проведення опису майна боржника і накладення на нього арешту. Постановами, передбаченими частиною другою цієї статті, може бути накладений арешт у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат, пов`язаних з організацією та проведенням виконавчих дій та застосованих державним виконавцем штрафів, на все майно боржника або на окремі предмети. Копії постанови, якою накладено арешт на майно боржника та оголошено заборону на його відчуження, державний виконавець надсилає органам, що здійснюють реєстрацію майна або ведуть реєстр заборони на його відчуження. Копії постанови державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника надсилаються не пізніше наступного робочого дня після її винесення боржнику та банкам чи іншим фінансовим установам або органам, зазначеним у частині другій цієї статті. Постанова державного виконавця про арешт коштів чи майна боржника може бути оскаржена в десятиденний строк у порядку, встановленому цим Законом.

Згідно ізстаттею 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Підстави зняття арешту з майна у виконавчому провадженні визначено статтею 59 Закону України "Про виконавче провадження".

Відповідно дост.59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.

Публічно-правовими є спори між особою, на майно якої накладено арешт у виконавчому провадженні і яка не є боржником у цьому провадженні, та органом державної виконавчої служби - суб`єктом владних повноважень з приводу рішень, дій чи бездіяльності, прийнятих (вчинених) під час проведення опису та арешту майна, що не пов`язані з визнанням права власності на арештоване майно.

Таким чином, за змістом наведених положень Закону України "Про виконавче провадження", в судовому порядку може бути ухвалено рішення про зняття арешту з майна у випадку незавершеного виконавчого провадження або у випадку, коли особа вважає себе власником майна, на яке накладено арешт, та одночасно звертається з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

За змістомстатті 59 Закону України "Про виконавче провадження" до суду з позовом про визнання права власності на це майно і зняття арешту з нього може звернутись особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові.

Згідно із частиною першою статті 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року N 6 "Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах" роз`яснено, що у справах за скаргами стягувача чи боржника на дії державного виконавця, пов`язані з арештом і вилученням майна та визначенням вартості й оцінки цього майна, суд перевіряє відповідність цих дій положенням статей57, 58 Закону України "Про виконавче провадження" (у редакції чинній на момент вчинення процесуальної дії).

Таким чином, арешт майна, який не пов`язаний зі спором про право на це майно, а стосується порушень вимог виконавчого провадження з боку органів державної виконавчої служби, слід розглядати за правилами розділу VII ЦПК України.

Тобто, у разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбаченоЗаконом України «Про виконавче провадження».

Відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстр прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна вбачається, що відносно нерухомого майна позивача ОСОБА_1 накладений арешт, підстава: постанова б/н від 30.11.2005 року, ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві, виконавець Костенко, (Деснянський районний відділ державної виконавчої служби м. Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві, ), зареєстрований 05.12.2005 року за № 2661187 П`ятнадцятою київською державною нотаріальною конторою, додаткові дані 15з-293 від 05.12.2005 року.

З огляду на вказане, позивач ОСОБА_1 був боржником у виконавчому провадженнів рамках якого накладений арешт на нерухоме майно, тому він не може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законом у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником рішення, дій, бездіяльності державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Отже, помилково прийнявши позов до розгляду, під час судового розгляду суд має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Враховуючи викладене, суду першої інстанції після встановлення тієї обставини, що позивач був боржником у виконавчому провадженні, належало закрити провадження у справі, оскільки законом у цьому випадку передбачено інший спосіб судового захисту.

Такі висновки містяться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19 (провадження № 12-122гс19) та у постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2021 року по справі №712/12136/18.

Зокрема, Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку про те, що боржник, як сторона виконавчого провадження, у разі незгоди з арештом, який накладений державним або приватним виконавцем під час примусового виконання судового рішення, не може пред`являти позов про зняття арешту з майна та бути позивачем за таким позовом, оскільки має право на оскарження дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Якщо суд помилково прийняв позов до розгляду, під час судового розгляду він має закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Суд першої інстанції вищенаведеного не врахував, прийняв позов до розгляду, розглянув справу та відмовив у задоволенні позову ОСОБА_1 , хоча повинен був закрити провадження у справі з підстави, передбаченої пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України.

Згідно ч. 1ст. 377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статями 255 та 257 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Оскільки суд першої інстанції розглянув в порядку позовного провадження справу, яка підлягала розгляду в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі на підставі п. 1 ч. 1 ст. 255 та в порядку ч. 1 ст. 377 ЦПК України.

Керуючись п. 1 ч. 1 статті 255, ч. 1 статті 377, статей 382, 383 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 задовольнити частково.

Рішення Деснянського районного суду міста Києва від 19 травня 2022 року - скасувати.

Закрити провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Деснянського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування арешту майна.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 10.11.2022 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.