Справа № 462/2842/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 листопада 2022 року Залізничний районний суд м. Львова у складі головуючого судді Галайко Н. М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін в приміщенні суду у м. Львові цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство «Левандівка» про приведення квартири до попереднього стану,

встановив:

Позовні вимоги.

ОСОБА_1 , через свого представника адвоката Вишневського М. С., звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить зобов`язати відповідача у справі привести до попереднього стану квартиру АДРЕСА_1 та демонтувати душову кабіну в кухні цієї квартири.

Свої позовні вимоги обґрунтовує тим, що відповідач у жовтня 2021 року здійснив переобладнання у кухні своєї квартири, а саме встановив у цій кімнаті душову кабіну. Зазначає, що особливостями зазначеної квартири є те, що там відсутні санвузол та душова, санвузол знаходиться на балконі. Позивач зазначає, що вказана душова кабіна розташована над кухнею позивача. Враховуючи, що у будинку старе дерев`яне перекриття існує небезпека життю та здоров`ю позивачу та членам його сім`ї. Позивач зазначає, що неодноразово звертався до відповідача про демонтаж душової кабіни, однак останній відмовився у добровільному порядку демонтувати таку. На звернення позивача до ЛКП «Левандівка» надійшов лист-відповідь від 24.12.2021 року за № 2/396 про те, що власнику квартири відповідача надіслано попередження щодо надання документів на влаштування душової кабіни, ним не пред`явлено документи на влаштування душової кабіни, ним не пред`явлено документи на влаштування душової кабіни, не надано доступу у приватизовану квартиру, тому було складено протокол про адміністративне правопорушення. Зазначає, що таке переобладнання здійснено з порушенням вимог ст. 179 ЖК України та Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій. Зокрема, посилається на 1.4.1 та п. 1.4.4. Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76, відповідно до яких переобладнання і перепланування приміщень у жилих будинках дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої ради народних депутатів, таке переобладнання не повинно погіршувати умов експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі. Вважає, що відповідач здійснив згадане переобладнання без відповідного дозволу. Також посилається на той факт, що Залізничною райдержадміністрацією 05.01.2022 року складено протокол щодо відповідача та накладено адміністративне стягнення у межах ст. 150 КУпАП. Вважає, що його права, як співвласника будинку, порушені, тому просить суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.

Рух справи в суді.

Ухвалою Залізничного районного суду міста Львова від 15.07.2022 року прийнято до розгляду позовну заяву. Розгляд справи постановлено проводити у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Відповідачу встановлено п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на позовну заяву. Клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Вишневського М. С. про витребування доказів задоволено. Витребувано у Залізничної районної адміністрація Львівської міської ради матеріали адміністративної справи про притягнення до адміністративної відповідальності 05.01.2022 року ОСОБА_2 (а.с. 22-23).

Позиція сторін по справі.

26.09.2022 року від представника відповідача у справі ОСОБА_2 адвоката Жиравецького Т. М. на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву у справі, у якому останній заперечив проти позовних вимог, просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі. Також, у відзиві на позовну заяву відповідач категорично заперечує проти доводів та міркувань позивача та зазначає, що насправді встановлення душової кабіни не потребує дозволу органів місцевого самоврядування, а відтак порушення норм законодавства зі сторони відповідача відсутні, права та інтереси позивача не порушені, позивач не є належним у цій справі. Так відповідач посилається на ст. 152 ЖК України та зазначає, що виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується. З огляду на такі приписи повідомляє, що замовив проведення будівельно-технічної експертизи для вирішення ключового питання: чи здійснювалося таке переобладнання з втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування чи без такого. До відзиву долучено Висновок Експерта № 08/09-22е від 23.09.2022 року у якому зазначено, що втручання у несучі конструкції будинку, внаслідок установлення душової кабіни на кухні у квартирі АДРЕСА_2 , не було. Так само і не було втручання у інженерні системи загального користування (внутрішній водопровід та каналізація), внаслідок установлення душової кабіни на кухні у квартирі АДРЕСА_2 , не було. Окрім цього зазначає, що позивач не наділений спеціальними повноваженнями з приводу втручання у приватну власність шляхом приведення квартири до попереднього стану у судовому порядку. Більше того, звертає увагу суду, що позивач у позовній заяві так і не вказує які саме його права як власника порушуються: чи створюються йому перешкоди у користуванні, чи позбавлений він права власності тощо.

06.10.2022 року Залізнична районна адміністрація ЛМР на виконання вимог ухвали Залізничного районного суду м. Львова від 15.07.2022 року надіслала до суду Постанову № 01 від 05.01.2022 року, докази надіслання повідомлення про проведення засідання адміністративної комісії, Протокол складений ЛКП «Левандівка» № 41 від 23.12.2021 року.

28.10.2022 року від представника позивача у справі ОСОБА_1 адвоката Вишневського М. С. надійшла письмова відповідь на відзив (яка також 31.10.2022 року була сформована у системі «Електронний суд») у якій сторона позивача заперечує проти доводів та міркувань відповідача. Звертає увагу суду на те, що на фото № 10, 11 додатку № 1 фототаблиці до експертизи візуально чітко видно, що було втручання у міжповерхове перекриття часткове бетонування. Також висловлює нерозуміння того чому до проведення експертизи не запросили інших учасників справи бути присутніми при проведенні обстеження житлового приміщення, чому не обстежувалося приміщення на кухні квартири у якій проживає позивач.

Треті особи не скористалися своїм правом на подання пояснень на позовну заяву та відзиву на позовну заяву.

У матеріалах справи відсутні клопотання сторін про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Враховуючи наведене, відповідно до ч. 8 ст. 178 та ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.

У відповідності до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Розглянувши справу у порядку спрощеного провадження, без повідомлення сторін, вивчивши зібрані у справі докази, з`ясувавши дійсні обставини справи, суд дійшов наступного висновку.

Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Стаття 12 ЦПК України передбачає, зокрема те, що учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Як передбачено ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Положеннями ст. 15, 16 ЦК України, ст. 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлені судом фактичні обставини справи.

Судом встановлено та не заперечується сторонами, що особливостями квартир у будинку АДРЕСА_3 є те, що у них відсутні санвузол та окремі ванні кімнати. Позивач проживає у квартирі АДРЕСА_4 . Відповідач проживає на другому поверсі, у квартирі АДРЕСА_5 , яка розташована над квартирою позивача.

Довідкою з місця проживання про склад сім`ї і прописки № 390 від 08.06.2022 року стверджується, що ОСОБА_3 (на підставі Свідоцтва про право власності на квартиру № НОМЕР_1 від 11.07.2003 року) є власником приватизованої квартири за адресою: АДРЕСА_6 . У вказаній квартирі зареєстровано двоє осіб: ОСОБА_4 та ОСОБА_1 (а.с. 6).

За відомостями відділу обліку та моніторингу інформації про реєстрацію місця проживання ГУДМС України у Львівській області встановлено, що позивач ОСОБА_3 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_6 (а.с. 21).

Листом ЛКП «Левандівка» ЗРА ЛМР № 2/396 від 24.12.2021 року стверджується, що згідно ЗУ № 417 від 14.05.2015 року будинок за адресою: АДРЕСА_3 списаний з балансу місцевих рад, мешканці будинку є співвласниками. Усі приміщення загального користування у будинку на АДРЕСА_3 є спільною приватною власністю всіх мешканців будинку, та знаходяться в користуванні на рівних правах. ЛКП «Левандівка» скеровано попередження мешканцю квартири АДРЕСА_2 щодо надання документів на влаштування душової кабіни на площі приватизованої квартири. Мешканцем квартири АДРЕСА_5 не пред`явлено документи на влаштування душової кабіни, а також не надано доступу у приватизовану квартиру для обстеження дому працівниками ЛКП «Левандівка» складено протокол про адміністративне правопорушення (а.с. 7).

Листом ЛКП «Левандівка» ЗРА ЛМР № 2/392 від 09.05.2022 року стверджується, що працівниками ЛКП за вчинене правопорушення було складено на мешканця квартири АДРЕСА_2 протокол 23.12.2021 року про притягнення до адміністративної відповідальності (а.с. 9).

Попередженням ЛКП «Левандівка» ЗРА ЛМР від 06.12.2021 року стверджується, що ЛКП «Левандівка» просили ОСОБА_2 пред`явити документи на встановлення душової кабіни на площі кухні за адресою: АДРЕСА_7 (а.с. 10).

Протоколом ЛКП «Левандівка» про адміністративне правопорушення № 41 від 23.12.2021 року стверджується, що при обстеженні будинку АДРЕСА_3 встановлено, що ОСОБА_2 , який зареєстрований за адресою: АДРЕСА_7 самовільно, без дозвільних документів здійснив перепланування, а саме: встановив душову кабіну на площі кухні 13 м.кв., чим порушив ст. 150 КУпАП.

Постановою Адміністративної комісії при Залізничній районній адміністрації ЛМР № 01 від 05.01.2022 року ОСОБА_2 притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 150 КУпАП із накладенням адміністративного стягнення у виді штрафу у сумі 51 грн. 00 коп. Постановою встановлено, що ОСОБА_2 самовільно здійснив перепланування у квартирі за адресою: АДРЕСА_7 , на площі кухні встановив душову кабіну. Постанова не оскаржувалась та набрала законної сили.

Висновком експерта (за проведеною будівельно-технічною експертизою по заяві ОСОБА_2 ) № 08/09-22е, який складений 23.09.2022 року судовим експертом Заяць І. Г. для подання до суду, який зазначив, що повідомлений про кримінальну відповідальність за надання завідомо неправдивого висновку відповідно до ст. 384 КК України стверджується, що на дослідження експерту були поставленні наступні питання:

1. Чи було втручання в несучі конструкції будинку, внаслідок установлення душової кабіни на кухні у квартирі АДРЕСА_2 ? 2. Чи було втручання в інженерні системи загального користування (внутрішній водопровід та каналізація), внаслідок установлення душової кабіни на кухні у квартирі АДРЕСА_2 ?

Щодо першого питання у Висновку експерта зазначено, що терміни «несучі конструкції», «огороджувальні конструкції» застосовуються у багатьох нормативних документах (ДБН 13.2.6-31:2006 «Теплова ізоляція будівель», ДБН В.2.6-33:2008 «Конструкції зовнішніх стін із фасадною теплоізоляцією. Вимоги до проектування, улаштування та експлуатації» тощо).

Згідно з уставленою практикою, несучі конструкції це будівельні конструкції, що становлять несучий остов (каркас) будинку або споруди, забезпечуючи їх надійність і довговічність. Несучі конструкції сприймають основні навантаження (власну масу, масу устаткування, людей, снігу, напір вітру, тиск ґрунту на підземні частини будинку або споруди тощо) і передають їх на основу. Окремо у висновку експерта звернено увагу на існування також поняття «перегородка» та його нетотожності терміну «несуча стіна будівлі».

З огляду на це у Висновку експерта зазначено, душова кабіна примикає до перегородки, по якій прокладені внутрішньо квартирні труби водопроводу та каналізації, та до частини замурованого дверного прорізу. Оскільки труби водопроводу та каналізації не прокладені у несучій стіні, а у перегородці, що не відноситься до несучих конструктивних елементів будинку, тому втручання у несучі конструкції не було.

Виходячи з наведеного встановлено, що втручання у несучі конструкції будинку, внаслідок установлення душової кабіни на кухні у кв. АДРЕСА_2 , не було.

Щодо другого питання у Висновку експерта вказано, що інженерні системи загального користування це механічне, електричне, сантехнічне та інше обладнання за межами або всередині квартири, яке обслуговує більше однієї квартири.

Внутрішній водопровід система трубопроводів, обладнання (насосні установки, запасні та регулюючі ємкості) та пристроїв, які забезпечують подачу води до санітарно технічних приладів, пожежних кран-комплектів, та технологічного обладнання, яка обслуговує будинок, будівлю або споруду і має вузол обліку витрат води. п. 3.14, ДБН В.2.5.-64:2012 « Внутрішній водопровід та каналізація».

Внутрішня каналізація система трубопроводів і пристроїв у межах зовнішнього контору стін будинку, будівлі або споруди і обмежена випусками до першого оглядового колодязя п. 3.16, ДБН В.2.5.-64:2012 «Внутрішній водопровід та каналізація».

Оскільки інженерні системи загального користування (внутрішній водопровід та каналізація) не переносились і залишились у первинному стані, а було здійснене під`єднання труб водопроводу та каналізації у місце первинного під`єднання до внутрішньої каналізації та водопроводу, то втручання в інженерні системи загального користування, внаслідок установлення душової кабіни на кухні у квартирі АДРЕСА_2 , не було.

Виходячи з наведеного встановлено, що втручання в інженерні системи загального користування (внутрішній водопровід та каналізація), внаслідок установлення душової кабіни на кухні у квартирі АДРЕСА_2 , не було.

Мотиви прийняття рішення судом.

Спірні правовідносини у цій справі регулюються приписами ЦК України та ЖК України.

Відповідно до ст. 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб і не має права використовувати його для промислового виробництва.

Власник квартири може на свій розсуд здійснювати ремонт і зміни у квартирі, наданій йому для використання як єдиного цілого, - за умови, що ці зміни не призведуть до порушень прав власників інших квартир та нежитлових приміщень у багатоквартирному будинку та не порушать санітарно-технічних вимог і правил експлуатації будинку.

Згідно з приписами ст. 179 ЖК України користування будинками (квартирами) державного і громадського житлового фонду, фонду житлово-будівельних кооперативів, а також приватного житлового фонду та їх утримання здійснюється з обов`язковим додержанням вимог Правил користування приміщеннями жилих будинків і прибудинковими територіями, які затверджуються Кабінетом Міністрів України.

Зазначена стаття відсилає до Правил утримання жилих будинків та прибудинкових територій, затверджених Наказом Держжитлокомунгоспу України від 17.05.2005 року № 76.

Відповідно до п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків переобладнання і перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень дозволяється робити після одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства.

Перепланування жилих будинків, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень, що погіршує умови експлуатації і проживання всіх або окремих громадян у будинку або квартирі, не допускається (абз. 2 п. 1.4.4 Правил утримання жилих будинків).

Суд зазначає, що зазначений п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків оперує двома поняттями: «переобладнання» та «перепланування» жилих приміщень у жилих будинках.

Під переобладнанням мається на увазі улаштування в окремих жилих будинках, жилих і нежилих у жилих будинках приміщень індивідуального опалення та іншого інженерного обладнання, перенесення нагрівальних, сантехнічних і газових приладів; влаштування і переобладнання туалетів, ванних кімнат, вентиляційних каналів (п. 1.4.2 Правил утримання жилих будинків).

Перепланування - до елементів перепланування жилих приміщень належать: перенесення і розбирання перегородок, перенесення і влаштування дверних прорізів, улаштування і переустаткування тамбурів, прибудова балконів на рівні перших поверхів багатоповерхових будинків (абз. 24 розділу «Терміни» Правил утримання жилих будинків).

Суд зазначає, що у цій ситуації, з огляду на доводи позивача щодо встановлення душової кабіни має місце переобладнання жилого приміщення у жилому будинку, що відповідає приписам п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків.

За загальним правилом, встановленим п. 1.4.1 Правил утримання жилих будинків таке переобладнання є допустимим після «одержання дозволу виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів відповідно до законодавства».

Водночас суд звертає увагу на ст. 152 ЖК України, відповідно до якої виконання власниками робіт з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення приватного житлового фонду, які не передбачають втручання в несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування, не потребує отримання документів, що дають право на їх виконання. Після завершення зазначених робіт введення об`єкта в експлуатацію не потребується.

Оскільки зазначена стаття у однаковій мірі використовує поняття «переобладнання» та «переплануваня», суд дійшов висновку, що зазначена стаття встановлює виняток із загального правила, наявність якого не вимагає отримання дозволу від уповноважених органів.

Такі винятки мають місце у тому випадку, коли переобладнання не передбачає втручання у несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування.

Окрім цього, відповідно до ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» замовник, тобто особа, яка має намір здійснювати будівельні роботи, має право здійснювати їх після вчинення окремих дій та отримання необхідних дозвільних документів: повідомлення про початок виконання будівельних робіт; дозволу на виконання будівельних робіт.

Частина 2 ст. 34 Закону України «Про регулювання містобудівної діяльності» відсилає до Переліку будівельних робіт, які не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію. Вказаний Перелік затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 07.06.2017 року № 406.

Відповідно до п. 1 Переліку № 406 роботи з переобладнання та перепланування жилого будинку і жилого приміщення, а також нежилого будинку, будівлі, споруди, приміщення в них, виконання яких не передбачає втручання в огороджувальні та несучі конструкції та/або інженерні системи загального користування не потребують документів, що дають право на їх виконання, та після закінчення яких об`єкт не підлягає прийняттю в експлуатацію.

Суд зазначає, що наданий висновок експертизи як доказ відповідає критеріям належності, допустимості та достовірності, зокрема ст. 76 ЦПК України, відтак відхиляє заперечення позивача з приводу висновку експертизи.

Позивач зазначає, що на фото № 10, 11 додатку № 1 фототаблиці до експертизи візуально чітко видно, що було втручання у міжповерхове перекриття часткове бетонування. Однак позивач не наводить жодного законодавчого, чи технічного обґрунтування визначення поняття «міжповерхове перекриття», а з огляду на досліджені судом фототаблиці, долучені до висновку експертизи, суд не вбачає на таких втручання у міжповерхове перекриття.

А згідно висновку експерта зазначена стіна є перегородкою, яка не вважається несучою конструкцією та несучою стіною будівлі.

При проведенні експертизи відсутній обов`язок щодо присутності усіх учасників справи та забезпеченню їх прибуття до місця експертизи. Квартира позивача не є предметом експертизи, а відтак і додаткове проведення експертизи помешкання позивача у межах тієї експертизи, яку замовив відповідач не було потрібним.

Позивач не надав суду власного висновку експерта, із клопотаннями до суду не звертався.

З огляду на вказане, суд приймає аргументи відповідача про те, що встановлення душової кабіни на кухні квартири відповідача відбулося без втручання у несучі конструкції та інженерні системи загального користування, а отже не потребувало жодних дозвільних документів. Зазначена позиція підтверджується належними та допустимими доказами наявними у справі.

Також суд звертає увагу на те, що ст. 15 ЦК України передбачає право кожної особи на захист свого цивільного права в разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Таким чином, лише порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

У розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право. Гарантоване ст. 55 Конституції України й конкретизоване у законах України право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб стверджувальне порушення було обґрунтованим.

Не поширюють свою дію ці положення й на правові ситуації, що вимагають інших юрисдикційних (наприклад позасудових) форм захисту від стверджувальних порушень прав чи інтересів.

Статтею 16 ЦК України встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Вказаною нормою матеріального права визначено способи захисту прав та інтересів, і цей перелік не є вичерпним.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення. Суд зобов`язаний з`ясувати характер спірних правовідносин (предмет і підстави позову), наявність чи відсутність порушеного права чи інтересу та можливість його поновлення чи захисту в обраний спосіб.

Відтак суд повинен встановити, чи були порушені (чи існує можливість порушення), не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цих осіб, і залежно від установленого - вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову у їх задоволенні.

Суд погоджується з тим, що позивач є співвласником багатоквартирного будинку. Проте не зрозумілим залишається, які саме права позивача є порушеними.

Відповідно до ст. 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном (ч. 1 ст. 317 ЦК України).

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (ч. 1 ст. 321 ЦК України). Суд встановив, що відповідач жодним чином не заперечує право власності позивача на належну йому квартиру. Разом з тим позивач не надав жодних переконливих доказів про те, що його право власності на квартиру обмежене, що йому створюються обмеження та перешкоди у володінні та користуванні квартирою.

Доводи про небезпеку життю та здоров`ю у зв`язку з ймовірною можливістю того, що дерев`яне перекриття між поверхами не витримає ґрунтується лише на підозрах самого позивача та не підкріплене жодним із доказів.

Наявність незгоди позивача щодо встановлення душової кабіни судом не може породжувати права вимоги за відсутності будь-яких порушень прав позивача.

Враховуючи викладене, суд не вбачає порушень прав позивача. Створення окремих незручностей не може означати обов`язкове порушення прав позивача.

Також важливим є зауважити, що відповідно до ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» до відання виконавчих органів сільських, селищних, міських рад належать власні (самоврядні) повноваження: управління об`єктами житлово-комунального господарства, побутового, торговельного обслуговування, транспорту і зв`язку, що перебувають у комунальній власності відповідних територіальних громад, забезпечення їх належного утримання та ефективної експлуатації, необхідного рівня та якості послуг населенню (п. п. 1 п. «а» ст. 30 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Згідно ст. 7 Закону України «Про основи містобудування» державне регулювання у сфері містобудування здійснюється, зокрема, органами місцевого самоврядування, а також центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері містобудування, центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань державного архітектурно-будівельного контролю, іншими органами в порядку, встановленому законодавством.

Таким чином подання позову про приведення до попереднього стану квартири, яка знаходиться у приватній власності особи, право приватної власності якої не оспорюється відноситься до виключної компетенції органу місцевого самоврядування.

Водночас фізична особа співвласник багатоквартирного будинку не наділена спеціальними владними повноваженнями з приводу втручання у приватну власність шляхом приведення квартири до попереднього стану у судовому порядку.

Аналогічний правовий висновок наведений у постанові Касаційного цивільного суду у складі Верховного суду від 06.04.2020 року у справі № 2-150/11 (провадження № 61-22530св19).

Як зазначив Європейський суд з прав людини у рішенні від 06.09.1978 року у справі «Класс та інші проти Німеччини» - із принципу верховенства права випливає, зокрема, що втручання органів виконавчої влади у права людини має підлягати ефективному нагляду, який, як правило, повинна забезпечувати судова влада. Щонайменше це має бути судовий нагляд, який найкращим чином забезпечує гарантії незалежності, безсторонності та належної правової процедури.

Засіб юридичного захисту має бути ефективним, як на практиці, так і за законом. Так, при розгляді справи було б неприйнятно враховувати право на ефективний засіб захисту, а саме, запобігання порушенню або припиненню порушення з боку суб`єкта владних повноважень, а так само встановлення механізму відновлення, поновлення порушеного права без його практичного застосування. Таким чином, обов`язковим є практичне застосування ефективного механізму захисту.

Верховний Суд України у своїй постанові від 16.09.2015 року у справі № 21-1465а15 зазначив, що у випадку задоволення позову, рішення суду має бути таким, яке б гарантувало дотримання і захист прав, свобод, інтересів позивача від порушень з боку відповідача, забезпечувало його виконання та унеможливлювало необхідність наступних звернень до суду. Спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії, чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання, або неналежного виконання рішення не виникла б необхідність повторного звернення до суду.

Водночас у справі позивачем є фізична особа співвласник багатоквартирного будинку. Як зазначено вище, він не наділений владними управлінськими функціями, які дозволяли б йому втручатися у право приватної власності відповідача. Такими функціями наділений відповідний орган місцевого самоврядування та його структурні підрозділи. Проте своїм рішенням суд не може підміняти відповідний орган та реалізовувати його повноваження або покладати їх реалізацію на фізичну особу, яка не наділена ними.

Відтак, суд погоджується з аргументами відповідача щодо неналежності позивача. Позивач не може вимагати втручання у облаштування квартири відповідача, оскільки такими повноваженнями наділений інший орган, який і може звернутися із позовом до суду.

Відтак, суд зазначає, що підстави позову, на які посилається позивач, не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Судові витрати по справі.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами у цивільній справі врегульовано положеннями ст. 141 ЦПК України.

Відповідно до ст. 141 ЦК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи у разі відмови у позові покладаються на позивача.

Керуючись ст. 10, 12, 13, 81, 258, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ухвалив:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради, Львівське комунальне підприємство «Левандівка» про приведення квартири до попереднього стану відмовити.

Рішення суду, у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_8 );

Відповідач: ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер: НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_9 );

Третя особа: Львівське комунальне підприємство «Левандівка» (, місцезнаходження: 79052, м. Львів, вул. Широка, 86б);

Третя особа: Залізнична районна адміністрація Львівської міської ради (, місцезнаходження: 79022, м. Львів, вул. Виговського, 34).

Текст рішення складено 18.11.2022 року.

Суддя/підпис/

Згідно з оригіналом.

Суддя: Н. М. Галайко