Провадження № 2/344/3337/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Татарінової О.А.,

секретаря Кондратів Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, мотивуючи тим, що 15 березня 2019 року між нею та відповідачем, ОСОБА_2 , був укладений шлюб. За час перебування в шлюбі та спільного проживання, спільних дітей немає. Сторони прожили у шлюбі 3 роки, вели спільне господарство та будували міцні сімейні відносини. Позивачем зазначається, що все вищевказане більше стосується першого року спільного життя, але останніх півроку сторони не проживають як сім`я разом, не виконують сімейні обов`язки, практично не спілкуються. Позивач та відповідач неодноразово намагалися говорити один з одним про їхні особисті сімейні проблеми, спокійно вирішувати їх та ніяких результатів це не дало. В сімейних стосунках нічого не змінювалося, хоча сторони прикладали для цього максимально зусиль. В результаті, зважаючи на фактичну відсутність будь-яких відносин протягом останніх півроку вона прийшла до висновку, що розлучення це єдиний вихід для них побудувати нове щасливе життя. З підстав наведених вище, збереження їхньої сім`ї і подальше спільне проживання з відповідачем є неможливим. Враховуючи наведене просить суд про розірвання шлюбу з відповідачем.

Позивач в судовому засіданні позов підтримала. Просила суд не надавати строку для примирення, оскільки вона заперечує щодо можливості примирення.

Відповідач у судовому засіданні проти задоволення позову заперечив, оскільки вважав, що можливо збереження сімї.

Суд, вислухавши пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. Положеннями ч. 3 ст. 56 СК України передбачено, що кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини.

Згідно свідоцтва про шлюб, Серії НОМЕР_1 від 15.03.2019 року сторони зареєстрували шлюб 15.03.2019 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 446.

Відповідно до ч.2 ст.104 Сімейного кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання.

За приписами ч.1 ст.110 Сімейного кодексу України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Судом встановлено, що через непорозуміння в сім`ї сторони припинили взаємовідносини як подружжя.

Як зазначили сторони у судовому засіданні, з червня 2022 року вони не підтримують шлюбні стосунки, разом не проживають, спільного господарства не ведуть.

Позивач зазначила, що наміру зберігати сім`ю не має, сім`я розпалась і подальше її збереження неможливе, шлюб існує формально, подальше спільне життя з відповідачем суперечить її інтересам.

Відповідач не погодився із зазначеним, вважає, що шлюб може бути збереженим.

Згідно із статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя, оскільки такі питання можуть вирішуватися виключно у процесі розгляду конкретної справи.

Важливою особливістю справ про розірвання шлюбу є те, що суд з урахуванням усіх фактичних обставин може відкласти розгляд справи та призначити подружжю строк для примирення, як це визначено частиною сьомою статті 240 ЦПК України.

Отже, шлюб може бути розірвано в судовому порядку лише за умови, якщо встановлено, що подальше спільне життя подружжя, збереження шлюбу суперечитиме інтересам одного з них чи інтересам їх дітей. З цією метою суди повинні уникати формалізму при вирішенні позовів про розірвання шлюбу, повно та всебічно з`ясовувати фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, враховувати наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя, забезпечувати участь у судовому засіданні, як правило, обох сторін, вживати заходів до примирення подружжя.

Надання строку для примирення є виключно правом суду, а не його обов`язком.

У свою чергу, побудова сімейних відносин відбувається на паритетних засадах, на почуттях взаємної любові та поваги, взаємоповаги та підтримки (стаття 1 СК України).

Згідно положень ст. 21, 24 СК України, шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Вирішуючи питання про надання строку на примирення судом встановлено, і це не заперечувалось відповідачем, що сторони проживають окремо.

Сторони не дійшли спільної згоди щодо збереження шлюбу. Вказана обставина підтверджується, у тому числі, поясненнями позивачки, яка в судовому засіданні просила шлюб розірвати та категорично заперечила проти надання строку на примирення.

Беручи до уваги те, що в позовній заяві та в судовому засіданні позивач категорично заперечила щодо примирення, а також враховуючи те, що ОСОБА_1 не бажає зберігати подружні відносини із ОСОБА_2 , відповідачем не наведено беззаперечних доводів щодо необхідності надання строку на примирення подружжю, а тому суд вважає доводи відповідача про збереження сім`ї безпідставними.

У свою чергу, судом встановлено, що шлюбні відносини між сторонами фактично припинені, спільного господарства не ведуть, разом не проживають, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам позивача.

За визначенням ст.3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

З цього законодавчо сформульованого поняття сім`ї випливає, що однією із ознак сім`ї є спільне проживання та спільний побут подружжя.

Враховуючи особливий характер сімейних відносин та їх об`єктивну недоступність для оточуючих, можливість покладення судом в рішенні обов`язку збереження сім`ї на одного з подружжя при наявності на це його категоричного заперечення, суперечило б інтересам іншого із подружжя, та призвело б до порушення одного із принципів побудови сімейних та шлюбних відносин, зокрема принципу вільної згоди та добровільності їх існування.

Суд вважає, що визначальним в даному випадку є вільна згода на побудову та підтримання сімейних відносин.

Виходячи з обставин встановлених судом, категоричної позиції позивача з приводу розірвання шлюбу, суд приходить до висновку, що сім`я сторін розпалася, її збереження не можливо, а тому позов слід задовольнити.

В порядку ч. 2 ст. 115 СК України після набрання даним рішенням законної сили воно підлягає направленню до органу РАЦС за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

На підставі наведеного, пункту 10 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», ст. ст. 104, 110, 112 Сімейного кодексу України, ст.ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, керуючись ст.ст. 89, 263-265, 273, 354-355 Цивільного процесуального кодексу України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , зареєстрований 15 березня 2019 року у Івано-Франківському міському відділі державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції в Івано-Франківській області, актовий запис № 446 розірвати.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Івано-Франківського Апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Суддя: О.А. Татарінова