Справа №638/6131/22
Провадження № 2-н/638/999/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м.Харків

Суддя Дзержинського районного суду м. Харкова Цвіра Д.М., розглянувши заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів,

встановив:

02 листопада 2022 року представником заявника ОСОБА_1 адвокатом Волковим Іваном Миколайовичем до Дзержинського районного суду м. Харкова подано заяву ОСОБА_1 про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

03 листопада 2022 року матеріали вищезазначеної заяви канцелярією суду передані на розгляд судді Цвірі Д.М.

Розглянувши вказану заяву про видачу судового наказу, суд дійшов висновку про наступне.

Порядок звернення до суду за судовим захистом урегульований ЦПК України. Подання заяви до суду має відбуватись із дотриманням певних умов.

Відповідно до частини першої, другої статті 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу. Із заявою про видачу судового наказу може звернутися особа, якій належить право вимоги, а також органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.

Згідно п.4) ч.1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.

Форма і зміст заяви про видачу судового наказу передбачені ст. 163 ЦПК України.

Частиною 1 ст. 163 ЦПК України закріплено, що заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником або його представником.

Відповідно до п. 4, п. 5 ч. 2 ст. 163 ЦПК України, у заяві повинно бути зазначено вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються та перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги. Відповідно до п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, до заяви про видачу судового наказу додаються інші документи або їх копії, що підтверджують обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги.

Відповідно до частини 5 статті 183 Сімейного кодексу України той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

В заяві про видачу судового наказу зазначено, що від шлюбу сторони мають неповнолітню доньку ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , вже тривалий час батько дитини не мешкає із заявником та дитиною, донька проживає із заявником - ОСОБА_1 , знаходиться на повному її утриманні, оскільки боржник не надає добровільної матеріальної допомоги достатньої для утримання дитини.

При цьому, доказів на підтвердження обставин, на які посилається заявник про те, що дитина проживає разом з заявником та перебуває на її утриманні, заявником та її представником до заяви про видачу судового наказу не додано та суду не надано.

09.11 2022 року через систему «Електронний суд» представником заявника надано клопотання про долучення доказів, в якому просить суд долучити до заяви про видачу судового наказу документи, які підтверджують проживання дитини з матір`ю.

На підтвердження цього, до клопотання додано три документи, перший - на іноземній мові.

В другому документі зазначене наступне: «Повідомляє, що сім`я складена з гр. ОСОБА_4 з NIE Y-9506099-Y та дитини, яка перебуває під її опікою ОСОБА_5 з NIE Y-9506161-E, є бенефіціаром проекту з прийому та інтеграції заявників та бенефіціарів міжнародного захисту Федерації Андалусії Акохе з 3 травня 2022 року, який фінансується Міністерством Інклюзії, Соціального забезпечення та Міграції через Генеральну дирекцію програми міжнародного захисту та гуманітарної допомоги та має на меті «Прийом та соціальна інтеграція заявників та бенефіціарів міжнародного захисту. Наразі ця сім`я знаходиться в процесі реєстрації в приміщенні асоціації ОСОБА_6 , розташованому за адресою: АДРЕСА_1 . І для протоколу, підписую Уельва, 4 листопада 2022.»

В третьому документі зазначено наступне «Справка. ОСОБА_7 на даний час проживає в Іспанії зі своєю неповнолітньою дитиною ОСОБА_3 та прописані за адресою: АДРЕСА_1 ».

З приводу отриманих документів, суд зазначає наступне.

Відповідно до Конвенції про отримання за кордоном доказів у цивільних або комерційних справах від 18 березня 1970 року, Конвенція застосовується у відносинах України з Данією, Мексикою, Люксембургом, Болгарією, Ізраїлем, Італією, Словенією, Сполученим Королівством Великої Британії та Північної Ірландії, Німеччиною, Фінляндією, Австралією, Швейцарією, США, Іспанією, Швецією, Норвегією, Аргентиною, Польщею, Словаччиною, Латвією.

Оформлення документів для їх можливого використання як за кордоном так і на території України є проставлення апостиля, запровадженого Гаазькою Конвенцією, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, до якої приєдналися більше ніж 90 країн (Австрія, Сполучене Королівство Великобританії, Данія, Італія, Іспанія, Ізраїль, Греція, Німеччина, Португалія, Південна Корея, США, Фінляндія, Франція, Швейцарія, Швеція та інші).

Гаазька Конвенція, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів 1961 року, згода на обов`язковість якої надана Законом України від 10 січня 2002 року «Про приєднання України до Конвенції, що скасовує вимогу легалізації іноземних офіційних документів», набула чинності між Україною і державами-учасницями Конвенції, що не висловили заперечень проти її приєднання, з 22 грудня 2003 року.

Апостиль - це спеціальний штамп, який проставляється на офіційних документах, що надходять від держав - учасниць зазначеної Конвенції. Він засвідчує справжність підпису особи під документом і автентичність відбитку печатки або штампа, якими скріплено відповідний документ.

Відповідно до статей 2, 3 зазначеної Конвенції кожна з Договірних держав звільняє від легалізації документи, на які поширюється ця Конвенція і які мають бути представлені на її території. Єдиною формальною процедурою, яка може вимагатися для посвідчення автентичності підпису, якості, в якій виступала особа, що підписала документ, та, у відповідному випадку, автентичності відбитку печатки або штампу, якими скріплений документ, є проставлення апостиля компетентним органом держави, в якій документ був складений.

Згідно з положеннями вказаної Конвенції документ, на якому проставлено апостиль, не потребує жодного додаткового оформлення чи засвідчення і може бути використаний в будь-якій іншій державі-учасниці цієї Конвенції.

Саме на позивача покладається обов`язок забезпечити подання до суду належно оформлених, перекладених, нотаріально посвідчених документів.

З наданого представником заявника документу, викладеного на іноземній мові, неможливо встановити, що це за документ, якого він змісту, хто його переклав на українську мову та неможливо встановити, чи відповідає переклад документу, тексту викладеному в самому документі на іноземній мові.

З викладеного вбачається, що доказів на підтвердження обставин, того, що дитина проживає окремо від батька, проживає з матір`ю та перебуває на утриманні матері заявником та її представником до заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів суду не надано.

Отже, заявником не надано доказів на підтвердження обставин, на яких грунтуються вимоги її заяви про видачу судового наказу за вимогою про стягнення аліментів.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 165 УПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу.

Про відмову у видачі судового наказу суддя постановляє ухвалу не пізніше десяти днів з дня надходження до суду заяви про видачу судового наказу (ч. 2 ст. 165 ЦПК України).

У зв`язку із наведеним, з огляду на те, що заява про видачу судового наказу подана з порушеннями вимог п. 4, п. 5 ч. 2 ст. 163, п. 4 ч. 3 ст. 163 ЦПК України, суддя відмовляє у видачі судового наказу у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 165 ЦПК України.

Відповідно до ст. 166 ЦПК України, відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків. На підставі викладеного та керуючись ст. 163, 165, 166, 258-260 ЦПК України, суд

Враховуючи викладене, керуючись ст.ст. 161,165 ЦПК України, -

ухвалив:

Відмовити ОСОБА_1 у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з ОСОБА_2 аліментів.

Роз`яснити в цій ухвалі, що відмова у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 8, 9 частини першої статті 165 цього Кодексу, не є перешкодою для повторного звернення з такою самою заявою в порядку, встановленому цим розділом, після усунення її недоліків.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд міста Харкова шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Текст ухвали розміщений в Єдиному державному реєстрі судових рішень (веб-адреса сторінки: http://www.reyestr.court.gov.ua).

Суддя Д.М. Цвіра