Провадження № 2/761/9478/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 року суддя Шевченківського районного суду м.Києва Романишена І.П., розглянувши матеріали цивільної справи за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року до суду звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 в твердій грошовій сумі в розмірі 19 208 грн. щомісячно, починаючи з 26.02.2022 року, і до досягненню дитиною повноліття.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує, що з 26.02.2022 р., він з сином ОСОБА_3 виїхали з України та переїхали проживати у Федеративну Республіку Німеччина, де досі проживають. Починаючи з 26.02.2022 р. ОСОБА_3 перебуває на повному утриманні батька. У квітні-травні 2022 року позивач звертався до відповідача з пропозицією врегулювати наявні спори утримання дитини та участі сторін у вихованні дитини, однак відповідач відмовилася від врегулювання спорів в позасудовому порядку. У зв`язку з викладеним, позивач, на утриманні якого знаходиться неповнолітній ОСОБА_3 , звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 17 серпня 2022 року по справі відкрито спрощене позовне провадження без виклику сторін.

До суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому відповідач заперечила проти задоволення позову, вказавши, що вимоги є безпідставними, зокрема зазначивши у відзиві, що проживання дитини разом з батьком є виконанням рішення Шевченківського районного суду м.Києва від 06.07.2017 по цивільній справа №761/24612/16-ц, предметом розгляду якої було усунення перешкод спілкування позивача з ОСОБА_3 . Крім того, посилається на те, що постановою Київського апеляційного суду від 12.02.2019 справа №761/27566/17 було визначено місце проживання дитини разом з матір`ю. Відповідач не надавала своєї згоди на зміну місця проживання дитини.

Відповідач процесуальним правом на подання відповіді на вказаний відзив не скористався.

Ухвалою суду від 14 листопада 2022 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про зупинення провадження по даній цивільній справі.

Ухвалою суду від 14 листопада 2022 відмовлено відповідачу у задоволенні клопотання про розгляд справи в порядку загального позовного проведення.

Відповідно до положень ст. ст. 55, 124 Конституції України та ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

За змістом ст. 12 ЦПК України, сторони та інші особи, які беруть участь у справі, мають рівні права щодо подання доказів, їх дослідження та доведення перед судом їх переконливості. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу свої вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданими учасниками справи.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі, починаючи з 16.12.1995 року, який 23.11.2010 року було розірвано рішенням Шевченківського районного суду м. Києва.

Від шлюбних відносин в подружжя народилися діти: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 4 березня 2013 року справа №2610/23392/2012, з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 30 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 2 жовтня 2012 року до досягнення повноліття дітей.

Постановою Київського апеляційного суду від 11 березня 2020 року цивільна справа №761/39512/18, було змінено спосіб стягнення аліментів, встановлений рішенням Шевченківського районного суду міста Києва від 4 березня 2013 року зі стягнення аліментів у розмірі 1/3 частини від заробітку (доходу) відповідача, зазначивши, що до стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 20 270 грн (двадцять тисяч двісті сімдесят) щомісячно, починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття. Отже, спір про аліменті зобов`язання наразі вирішено.

Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2017 року цивільна справа №761/24612/16-ц, позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, Орган опіки та піклування Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації, про усунення перешкод у спілкуванні та вихованні дитини та визначення способів участі у вихованні та спілкуванні із дитиною - задоволено, зобов`язано ОСОБА_2 не чинити перешкод ОСОБА_1 у спілкуванні та вихованні сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначено спосіб участі ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , наступним шляхом: Побачення - перша, третя п`ятниці місяця з 15.00 год. до 20.00 год. наступної за нею суботи з правом відвідувань місць загального відпочинку громадян в м. Києві та Київської області без можливої присутності матері дитини - ОСОБА_2 ; Побачення - друга, четверта неділі з 10.00 год. до 20.00 год. з правом відвідувань місць загального відпочинку громадян в м. Києві та Київської області без можливої присутності матері дитини - ОСОБА_2 ; Тридцять днів поспіль будь-якого літнього місяця календарного року до досягнення дитиною 18-річного віку, з правом виїзду за межі м. Києва до курортних зон України або за кордон, з повідомленням про це матір дитини - ОСОБА_2 ; Щорічно, до досягнення дитиною 18-річного віку, проводження часу з дитиною за попереднім узгодженням з матір`ю дитини - ОСОБА_2 протягом семи днів періоду з 01 по 15 січня; Інші святкові, неробочі дні та дні канікул - за попередньою домовленістю з матір`ю дитини - ОСОБА_2 , й без можливої її присутності; Необмежене спілкування із малолітнім сином засобами телефонного, стільникового зв`язку, за допомогою соціальних мереж, в тому числі «Skype», електронної пошти, зобов`язано ОСОБА_2 надавати ОСОБА_1 для побачень із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 : Перша, третя п`ятниці місяця з 15.00 год. до 20.00 год. наступної за нею суботи з правом відвідувань місць загального відпочинку громадян в м. Києві та Київської області без можливої присутності матері дитини - ОСОБА_2 ; Друга, четверта неділі з 10.00 год. до 20.00 год. з правом відвідувань місць загального відпочинку громадян в м. Києві та Київської області без можливої присутності матері дитини - ОСОБА_2 ; Тридцять днів поспіль будь-якого літнього місяця календарного року до досягнення дитиною 18-річного віку, з правом виїзду за межі м. Києва до курортних зон України або за кордон, з повідомленням про це матір дитини - ОСОБА_2 ; Щорічно, до досягнення дитиною 18-річного віку, проводження часу з дитиною за попереднім узгодженням з матір`ю дитини - ОСОБА_2 , протягом семи днів періоду з 01 по 15 січня; Інші святкові, неробочі дні та дні канікул - за попередньою домовленістю із матір`ю дитини - ОСОБА_2 , й без можливої її присутності; Необмеженого спілкування із малолітнім сином засобами телефонного, стільникового зв`язку, за допомогою соціальних мереж, в тому числі «Skype», електронної пошти.

Відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у справі № 761/27566/17 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - Служба у справах дітей Шевченківської районної в м. Києві державної адміністрації про визначення місця проживання дитини, у задоволенні позову ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини з ним відмовлено та встановлено, що малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , проживає з матір`ю від народження.

Згідно статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами.

Відповідно до частини першої статті 18, частини першої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Відповідно до статті 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

Згідно з частиною другою статті 150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.

Статтею 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до статті 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Згідно з статтею 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що за загальним правилом спосіб виконання батьками своїх обов`язків по утриманню неповнолітніх дітей, зокрема, сплаті аліментів, залежить від домовленості між ними, однак, у разі відсутності такої домовленості той з батьків, з ким проживають діти, має право звернутися до суду з відповідним позовом і в цьому разі аліменти на них можуть бути присуджені в частці від заробітку (доходу) їх матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Відповідно до статті 183 СК України, частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Сплата аліментів за рішенням суду є одним із способів виконання обов`язку утримувати дитину тим з батьків, хто проживає окремо від дитини.

Статтею 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Як убачається з матеріалів справи та не сростовується сторонами, позивач разом з сином ОСОБА_1 виїхали за межі України 26.02.2022 року.

Разом з тим, матеріали справи не містять доказу постійного проживання дитини разом з батьком, починаючи з 26.02.2022 р. по день звернення до суду, в той час як постановою Київського апеляційного суду від 12 лютого 2019 року у визначені постійного місця проживання дитини з батьком відмовлено.

Крім того, матеріали справи не містять жодного аргументування та доказу, що виїзд за межі України та проживання разом з сином в іншій країні має постійний характер, а не є виконанням судового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2017 року у цивільній справа № 761/24612/16-ц, яким був встановлений спосіб спілкування позивача з сином ОСОБА_3 .

У відповідності до ч.3 ст.12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч.1 ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Відповідно до ч. 1, 7 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, - ч. 1 ст. 89 ЦПК України.

Відповідно до рішення Європейського суду з прав людини в справі «Ващенко проти України» (Заява № 26864/03) від 26 червня 2008 року, принцип змагальності полягає в тому, що суд уважно досліджує зауваження заявника, виходячи з сукупності наявних матеріалів в тій мірі, в якій він є повноважним вивчати заявлені скарги. Отже, у суду відсутні повноваження на вихід за межі принципу диспозитивності і змагальності та збирання доказів на користь однієї із зацікавлених сторін.

Враховуючи вищевикладені правові норми та зважаючи на те, що позивачем не доведено місце проживання дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з ним, не спростовано доводи відповідача про те, що перебування дитини з батьком є виконанням судового рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 06.07.2017 року у цивільній справа №761/24612/16-ц, враховуючи вирішення спору про аліментні зобов`язання, що присуджені до стягнення на користь відповідача у даній справі, суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову.

Керуючись ст. ст. 12, 76-81, 259-265, 272, 279, 353-355 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, - відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ;

ОСОБА_2 : АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Повний текст рішення складено 14.11.2022 р.

СУДДЯ І.П. РОМАНИШЕНА