Провадження № 4-с/161/54/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі:

головуючого - судді Гриня О. М.,

за участю секретаря судового засідання Остимчук О. М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Луцьку цивільну справу за скаргою ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо скасування арешту майна

В С Т А Н О В И В:

09 вересня 2022 року ОСОБА_1 через свого представника адвоката Супрунюка С. М. звернулася в суд зі скаргою на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо скасування арешту майна.

Скаргу обґрунтовує тим, що виконанні Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області перебували виконавчі листи № 2-8245/10 від 04 лютого 2011 року та № 161/16764/13-ц від 07 травня 2014 року про солідарне стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ТзОВ «Волвест», ОСОБА_3 «Арго» в користь ВАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитами.

В серпні 2022 року при вчиненні нотаріальних дій ОСОБА_4 дізналась, що на все її майно накладено арешт.

17 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області із заявою про надання інформації щодо наявності відкритих відносно неї виконавчих проваджень.

У своїй відповіді від 31 серпня 2022 року Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області повідомив скаржнику, що станом на 30 серпня 2022 року на виконанні Відділу виконавчі документи, де боржником є ОСОБА_1 , не перебувають. Разом з тим, скаржника проінформовано, що виконавчі провадження відносно неї закінчені у зв`язку з поверненням виконавчих документів стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», а тому вжиття заходів щодо зняття арешту з майна боржника законодавством не передбачено.

Скаржник вважає неправомірною бездіяльність Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів). Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту майна скаржника за умови відсутності виконавчих проваджень та майнових претензій зі сторони стягувачів, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном, яке закріплено у ст. 1 Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

На підставі наведеного, враховуючи заяву про уточнення вимог, скаржник просить: зняти арешт зі всього майна та заборону на відчуження всього майна, що належить ОСОБА_1 , які були накладені постановою про арешт майна боржника від 29 квітня 2011 року в межах виконавчого провадження №25798100, заступником начальника ВДВС Луцького РУЮ Шумчуком В. Г., та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 червня 2014 року в межах виконавчого провадження №43635964, заступником начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській області Самчуком О. П. Крім того, скаржник просить прийняти рішення про вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про державну реєстрацію обтяження № 40101792 (спеціальний розділ) зареєстрований 16 травня 2011 року та запису про державну реєстрацію обтяження № 6005634 (спеціальний розділ) зареєстрований 13 червня 2014 року.

Ухвалою судді Луцького міськрайонного суду Волинської області від 12 вересня 2022 року скаргу прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі.

У своєму відзиві на скаргу представник оскаржуваної особи зазначає, що наразі у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) виконавчі документи, в яких боржником є ОСОБА_1 , на виконанні не перебувають. Відомостями з Автоматизованої системи виконавчого провадження підтверджується, що на виконанні Відділу перебували виконавчі документи, де боржником значилась ОСОБА_1 , а саме: виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області № 2-8245/10 від 04 лютого 2011 року (ВП № 25798100) та виконавчий лист Луцького міськрайонного суду Волинської області № 161/16764/13-ц від 07 травня 2014 року (ВП №43635964). В межах вищевказаних виконавчих проваджень на майно боржника ОСОБА_1 було накладено арешт. Ці виконавчі провадження були завершені у зв`язку з поверненням виконавчих документів стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження», передані до архіву та в подальшому знищені, як такі строк зберігання яких закінчився. У зв`язку з тим, що боржник не сплатила виконавчий збір у вищевказаних виконавчих провадженнях, а також за відсутності документів, що підтверджують добровільне виконання судових рішень, представник оскаржуваної особи вважає, що підстав для зняття арешту з майна боржника немає, адже скасування арешту майна боржника може призвести до відчуження такого майна боржником з метою ухилення виконання рішення суду. На підставі наведеного представник оскаржуваної особи просить в задоволенні скарги відмовити повністю.

Представник скаржника адвокат Супрунюк С. М. у судове засідання не з`явився, попередньо подав суду заяву про розгляд справи без його участі та на підставі наявних у справі доказів.

Представник оскаржуваної особи Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце розгляду справи.

Інші учасник справи: представник ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» та ОСОБА_5 у судове засідання не з`явились, хоча належним чином повідомлялись про дату, час та місце розгляду справи. 31 жовтня 2022 року від правонаступника стягувача ОСОБА_5 на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі. Вказаною заявою ОСОБА_5 також повідомляє, що станом на 23 червня 2022 року заборгованість за кредитним договором №6М/2007/840-МКЛ/694 від 03 грудня 2007 року відсутня.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Суд установив, що майно скаржника ОСОБА_1 перебуває під обтяженнями, що підтверджується інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта. Зокрема, за ОСОБА_1 зареєстровано такі обтяження:

1)номер запису про обтяження: 6005634 (спеціальний розділ), дата і час реєстрації: 13 червня 2014 року 16:42:56, вид обтяження арешт нерухомого майна; обтяжувач Відділ примусового виконання рішень Управління ДВС Головного управління юстиції Волинської області; предмет обтяження все нерухоме майно в межах суми боргу 3 265 972,14 гривень; підстава обтяження постанова про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, серія та номер: 43635964, видано 12 червня 2014 року, видавник заступник начальника відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській області Самчук О. П.

2)реєстраційний номер обтяження: 40101792 (спеціальний розділ), дата та час реєстрації 16 травня 2011 року, 11:59:16, вид обтяження арешт нерухомого майна; обтяжувач відділ ДВС Луцького РУЮ; предмет обтяження нерухоме майно в межах суми боргу 4804064,23 гривень; підстава обтяження постанова про арешт майна боржника, серія та номер: 25798100, видано 29 квітня 2011 року, видавник заступник начальника ВДВС Луцького РУЮ Шумчук В. Г.

Установлено, що 17 серпня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) з письмовою заявою про скасування вищевказаних обтяжень свого майна (а. с. 6).

Розглянувши таку заяву, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) надав ОСОБА_1 відповідь про відсутність правових підстав для скасування обтяжень майна. Разом з тим, Відділ примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) повідомляє, що:

-обтяження майна боржника ОСОБА_1 № 40101792 від 16 травня 2011 року зареєстровано на підставі постанови ВДВС Луцького РУЮ про звернення стягнення на майно боржника від 29 квітня 2011 року в межах виконавчого провадження № 25798100 про стягнення з ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ТзОВ «Волвест», ТзОВ «Арго» в користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в сумі 4 803 609,23 гривень. Вказане виконавче провадження 20 вересня 2011 року передано для подальшого виконання до Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській області. Це виконавче провадження 27 грудня 2012 року закінчено у зв`язку з поверненням виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції). В подальшому зазначений виконавчий документ стягувач неодноразово пред`являв для примусового виконання. За останніми відомостями виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» постановою від 16 листопада 2017 року;

-обтяження майна боржника ОСОБА_1 № 6005634 від 13 червня 2014 року зареєстровано на підставі постанови про арешт майна боржника від 12 червня 2014 року у виконавчому провадженні № 43635964 про стягнення ОСОБА_6 , ОСОБА_1 , ТзОВ «Волвест», ТзОВ «Арго» в користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості за кредитним договором в сумі 3 265 111,89 гривень. Заступником начальника відділу Самчуком О. П. 06 квітня 2016 року винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» (у відповідній редакції). В подальшому зазначений виконавчий документ було пред`явлено до відділу повторно, в зв`язку з чим на виконанні відділу перебувало виконавче провадження № 52339459, яке було закінчено постановою про повернення виконавчого документа стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження» від 16 листопада 2017 року.

Вищевказані виконавчі провадження наразі знищені, як такі строк архівного зберігання яких сплив.

Листом від 20 липня 2020 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що ТзОВ «Преміум Лігал Колекшн» набуло право кредитора за кредитним договором № 6М/2007/840-МКЛ/481 від 10 травня 2007 року на підставі договору від 17 липня 2020 року № GL48N718070_1_2-N.

Листом від 12 липня 2021 року ОСОБА_1 було повідомлено про те, що ОСОБА_5 є новим кредитором за кредитним договором № 6М/2007/840-МКЛ/694 від 03 грудня 2007 року на підставі договору від 09 липня 2020 року № 50В.

Спеціальним законом, що визначає умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, є Закон України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року №606-ХІV в редакції, чинній на час вчинення виконавчих дій.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до статті 1 Закону № 1404-VIII виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Державний виконавець здійснює заходи, необхідні для своєчасного і в повному обсязі виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення, у спосіб та в порядку, встановленому виконавчим документом і цим Законом.

Відповідно до статті 30 Закону № 606-XIV державний виконавець провадить виконавчі дії з виконання рішення до завершення виконавчого провадження у встановленому цим Законом порядку, а саме: закінчення виконавчого провадження згідно із статтею 49 цього Закону; повернення виконавчого документа стягувачу згідно із статтею 47 цього Закону; повернення виконавчого документа до суду чи іншого органу (посадовій особі), який його видав, згідно із статтею 48 цього Закону.

Згідно з пунктом 2 частини першої статті 47 Закону № 606-XIV виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернуто стягнення, а здійснені державним виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положення містились у редакціях Закону України «Про виконавче провадження», чинних на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент звернення заявника до суду із цією скаргою) підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII «Прикінцеві та перехідні положення» цього Закону.

Аналіз зазначених норм дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який застосовується для забезпечення реального виконання рішення, що підлягає примусовому виконанню.

Наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Подібні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15 (провадження № 61-18160св19).

Згідно з частинами другою та третьою статті 451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене права заявника).

Отже, оскільки з 16 листопада 2017 року на виконанні у Відділі примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відсутні виконавчі провадження, в яких боржником є ОСОБА_1 , то наявні підстави для визнання неправомірною бездіяльності виконавчої служби та зняття арешту, накладеного на все майно ОСОБА_1 , оскільки надалі у застосуванні арешту відсутня необхідність.

Суд вважає, що органу ДВС у відзиві на несплату боржником виконавчого збору по виконавчих провадженнях (які наразі є знищеними) не може бути підставою для відмови в задоволенні скарги, оскільки письмових доказів на підтвердження таких аргументів представник оскаржуваної особи суду не надав. У матеріалах справи відсутні дані, що з метою стягнення виконавчого збору державний виконавець виносив постанову, відкривав виконавче провадження і задля виконання цього виконавчого документа накладав арешт на майно боржника.

Враховуючи відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність у необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння його майном.

Таким чином, суд дійшов висновку про задоволення скарги в частині вимог про скасування арешту майна.

Разом з тим, вимога скарги про вилучення з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна записів про державну реєстрацію обтяжень до задоволення не підлягає з огляду на таке.

Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, або такі, що виникли з правочину (абзац п`ятий частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обмежень».

Відповідно до частини третьої статті 44 Закону України «Про забезпечення вимог кредиторів та реєстрацію обтяжень» після припинення обтяження обтяжувач самостійно або на письмову вимогу боржника чи особи, права якої порушено внаслідок наявності запису про обтяження, протягом п`яти днів зобов`язаний подати держателю або реєстратору Державного реєстру заяву про припинення обтяження і подальше вилучення відповідного запису з Державного реєстру. У разі невиконання цього обов`язку обтяжувач несе відповідальність за відшкодування завданих збитків.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухома майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на їх обтяжень» державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі рішення суду щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, що набрало законної сили.

Згідно з ч. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно на їх обтяжень» відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав). У разі відсутності таких відомостей про речові права в Державному реєстрі прав заявник подає оригінали документів, необхідних для проведення державної реєстрації набуття, зміни чи припинення речових прав.

Згідно з пунктом 51 Порядку ведення Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 26 жовтня 2011 року № 1141 (з відповідними змінами), внесення записів про скасування державної реєстрації прав здійснюється за заявою особи, заінтересованої у внесенні відповідних записів, а також у порядку, передбаченому статтею 37 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Викладене свідчить, що такого способу захисту порушених речових прав як вилучення запису про обтяження закон не передбачає. Отже, за змістом цієї правової норми виконанню підлягають виключно судові рішення: 1) про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 2) про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень; 3) про скасування державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень. Тобто до їх переліку не належить судове рішення про вилучення (виключення) запису про обтяження, а тому цей спосіб захисту вже не може призвести до настання реальних наслідків за процедурою, визначеною у Законі України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень».

Аналогічні правові висновки наведені у постановах Верховного Суду від 03.02.2021 року у справі № 278/3367/19, від 03.09.2020 року у справі № 914/1201/19, від 23.06.2020 у справах № 906/516/19, № 905/633/19, № 922/2589/19, від 30.06.2020 у справі № 922/3130/19, від 14.07.2020 у справі № 910/8387/19, від 20.08.2020 у справі № 916/2464/19.

Таким чином, суд дійшов висновку про часткове задоволення скарги, а саме: в частині вимог про зняття арешту з майна та заборону на відчуження всього майна, що належить ОСОБА_1 , які були накладені постановою про арешт майна боржника від 29 квітня 2011 року в межах виконавчого провадження №25798100, заступником начальника ВДВС Луцького РУЮ Шумчуком В. Г., та постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 червня 2014 року в межах виконавчого провадження №43635964, заступником начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській області Самчуком О. П.

Керуючись Законом України «Про виконавче провадження», ст.257, 447, 450, 451 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Відділу примусового виконання рішень Управління забезпечення примусового виконання рішень у Волинській області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) щодо скасування арешту майна задовольнити частково.

Скасувати арешт майна та заборону на відчуження майна, що належить ОСОБА_1 , які були накладені:

- постановою про арешт майна боржника від 29 квітня 2011 року в межах виконавчого провадження № 25798100 заступника начальника ВДВС Луцького РУЮ Шумчука В. Г.;

- постановою про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження від 12 червня 2014 року в межах виконавчого провадження №43635964 заступника начальника Відділу примусового виконання рішень УДВС ГУЮ у Волинській області Самчука О. П.

В задоволенні решти вимог скарги відмовити.

Ухвала суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги ухвала, якщо її не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається до Волинського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складення повної ухвали суду 07 листопада 2022 року

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області О.М. Гринь