Номер провадження: 22-ц/813/8343/22 Головуючий у 1-й інстанції: Добров П.В.
Єдиний унікальний номер судової справи:504/2837/19 Доповідач Базіль Л. В.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді (судді-доповідача) - Базіль Л.В.,

суддів: Воронцової Л.П.,

Полікарпової О.М.,

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк на рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 липня 2022 року, ухвалене у складі судді Доброва П.В. у цивільній справі №504/2837/19 за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування.

У серпні 2019 року Акціонерне товариство Комерційний банк Приватбанк (далі АТ КБ Приватбанк) звернулося до Комінтернівського районного суду Одеської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Позовна заява мотивована тим, що відповідач звернувся до банку з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву б/н від 03.12.2009 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 12000,00 грн. у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Підписуючи анкету-заяву, відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг, Тарифами, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складають між сторонами договір про надання банківських послуг (далі - договір), що підтверджується підписом у заяві.

АТ КБ Приватбанк свої зобов`язання за договором про надання банківських послуг виконало у повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатися кредитними коштами на умовах передбачених договором та в межах встановленого кредитного ліміту.

Натомість, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору станом на 17.07.2019 року у нього перед банком утворилася заборгованість у розмірі 38817,83 грн, з яких 17131,50 грн - заборгованість за тілом кредиту; 8953,04 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн - заборгованість за нарахованими відсотками;

9658,63 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання; 750,00 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн, а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500,00 грн - штраф (фіксована частина), 1824,66 грн. - штраф (процентна складова).

На підставі викладеного, АТ КБ Приватбанк просило стягнути з ОСОБА_2 на свою користь заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг №б/н від 03.12.2009 року у розмірі 38817,83 грн. та відшкодувати судові витрати за сплату судового збору у розмірі 1921 грн.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 липня 2022 року позовну заяву АТ КБ Приватбанк задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь банку заборгованість за кредитним договором б/н від 03.12.2019 року у розмірі 17131,50 грн. Стягнуто з

ОСОБА_1 на користь банку судовий збір в сумі 1921 грн.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту у розмірі 17131,50 грн, суд першої інстанції врахував, що між позивачем та відповідачем укладено кредитний договір, шляхом підписання анкети-заяви від 03.12.2009 року, в якій строк повернення кредиту не зазначено, а також те, що фактично отримані та використанні відповідачем кредитні кошти в добровільному порядку ним позивачу не повернуті, а тому позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд, шляхом зобов`язання позичальника виконати свій обов`язок щодо повернення кредитних коштів. При цьому суд керувався положеннями

ч.2 ст.530 ЦК України за змістом яких, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку, визначений пред`явленням вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення заборгованості за простроченим тілом кредиту, нарахованої неустойки, суд першої інстанції виходив з відсутності у заяві позичальника від 03.12.2009 року розміру процентної ставки та умов щодо відповідальності у вигляді неустойки (пені, штрафів) за порушення зобов`язання у вигляді грошової суми та її визначеного розміру.

Також суд вказав, що матеріали справи не містять підтверджень, що саме зазначені позивачем Витяг з Умов та Правил, розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, підписуючи анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо сплати процентів за користування кредитними коштами та щодо сплати неустойки (пені, штрафів), та, зокрема саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви розмірах і порядках нарахування.

Вимоги апеляційної скарги та узагальнені доводи особи, яка її подала.

Частково не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, уповноважений представник АТ КБ Приватбанк, адвокат Сокуренко Н.В. подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення суду в частині відмови у стягненні сум за простроченим тілом кредиту, неустойки скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити вказані позовні вимоги у повному обсязі.

В обґрунтування апеляційних доводів посилається на те, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що у підписаній відповідачем заяві зазначено: валюта картки гривня, вид картки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, базова процентна ставка 2,5% на місяць (30% річних) на залишок заборгованості, а відповідно сторонами обумовлена процентна ставка за користування кредитними коштами. Крім того, відповідачем підписано довідку про умови кредитування з використанням кредитної картки Універсальна, 55 днів пільгового періоду, в якій визначено сторонами - тип кредитної лінії, пільговий період (55 днів), базова відсоткова ставка за користування кредитом 2,5% в місяць (30% річних), розмір та строк внесення щомісячних платежів, розмір комісії зняття готівки, умова щодо сплати пені за несвоєчасне погашення заборгованості, умова щодо сплати штрафу при порушенні строків платежів понад 30 днів, а отже відповідачу були відомі умови кредитного договору на день підписання заяви, а тому у суду не було жодних підстав для відмови у стягненні нарахованих сум за простроченим тілом кредиту та неустойки. Посилаючись на висновки Верховного Суду у постанові від 22 липня 2020 року по справі №182/2109/18 вказує, що відмовивши у задоволенні частини позовних вимог ( сум за простроченим тілом кредиту та неустойки) за наявними у матеріалах справи доказами заборгованості відповідача, суд не вирішив спір по суті.

Позиція відповідача на стадії апеляційного перегляду справи.

ОСОБА_1 своїм процесуальним правом подачі відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Позиція апеляційного суду.

Згідно із ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Пунктом 1 частини 6 статті 19 ЦПК України визначено, що малозначними є справи у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується станом на 01 січня календарного року, в якому подається відповідна заява або скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

Відповідно до ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року, з огляду на положення ч.1 ст. 369 ЦПК України, розгляд даної справи призначено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи, з огляду на те, що позовні вимоги мають виключно майновий характер, та справа є малозначною в силу вимог закону, оскільки ціна позову

38817,83 грн. не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову (192100,00 грн).

З`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Обставини справи.

03.12.2009 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, згідно з якою виявив бажання отримати кредитний ліміт у розмірі 500 грн. за платіжною карткою «Універсальна». Умовами анкети-заяви визначено базову процентну ставку по кредиту 2,5% в місяць на залишок заборгованості, відомості про щомісячну комісію відсутні (а. с. 16).

30.12.2009 року року ОСОБА_1 підписав довідку про умови кредитування з використанням платіжної карти Кредитка Універсальна 55 днів пільгового періоду.(а.с. 17).

На обґрунтування позовних вимог, окрім розрахунку заборгованості, банком надано до суду першої інстанції виписку по картковому рахунку ОСОБА_1 із якої слідує, що відповідач фактично користувався кредитними коштами, здійснюючи банківські операції різного характеру

(а.с. 48-56).

Відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належно не виконував, унаслідок чого за розрахунком банку, станом на 17.07.2019 року утворилася заборгованість у розмірі 38817,83 грн., з яких 17131,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту, 8953,04 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками,

9658,63 грн. - нарахована пеня за прострочене зобов`язання, 750 грн. - нарахована пеня за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн., а також штрафи відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 1824,66 грн. - штраф (процентна складова).

Мотиви апеляційного суду та застосовані норми права, що регулюють спірні правовідносини.

У відповідності до приписів ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Рішення Комітернівського районного суду Одеської області від 20.07.2022 року в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк заборгованості за кредитним договором б/н від 03.12.2009 року у розмірі 17131,50 грн. не оскаржується, а тому відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України в апеляційному порядку не переглядається.

Предметом перевірки на стадії апеляційного розгляду є рішення суду першої інстанції в частині відмовлених позовних вимог, а саме щодо наявності правових підстав для стягнення з ОСОБА_1 на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту, пені та штрафів.

Згідно з статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється засадах змагальності. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається, як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненнями чи невчиненням нею процесуальних дій.

Згідно з частиною 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові

у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

Частинами першою, другою статті 551 ЦК України визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.

У анкеті-заяві ОСОБА_1 від 03.12.2009 року зазначено базову процентну ставку по кредиту 2,5% в місяць на залишок заборгованості.

В матеріалах справи також наявна довідка про умови кредитування з використанням платіжної карти «Кредитка Універсальна» 55 днів пільгового періоду 30.12.2009 року. Вказана довідка підписана відповідачем і заперечень щодо її підпису ним не надано.

Із указаної довідки вбачається, що сторони визначили розмір базової процентної ставки в місяць на рівні 2,5%, порядок нарахування та ставку пені за кожен день прострочки кредиту (пеня = пеня (1) + пеня (2), де пеня(1) = базовій процентній ставці по договору (30%), пеня (2) = 1% від заборгованості, але не більше 30 грн в місяць, нараховується 1 раз в місяць при наявності прострочки по кредиту або відсоткам 5 і більше днів при виникненні прострочки на суму від 50 грн і більше; а також штрафу за порушення строків платежів по будь-якому грошовому зобов`язанню в розмірі 500,00 грн + 5% від суми заборгованості по кредитному ліміту з урахуванням нарахованих і прострочених процентів і комісій. В разі несанкціонованого перевищення ліміту кредитування застосовується процентна ставка в місяць - 3,75% (45% річних).

Пред`являючи позов банк на підтвердження своїх вимог надав суду довідку об умовах кредитування з використанням платіжної картки Кредитка Універсальна 55 днів та розрахунки заборгованості, які відповідачем не спростовані, що було його процесуальним обов`язком відповідно до

ст.12,81 ЦПК України.

Ухвалюючи рішення у даній справі в частині відмови у стягненні заборгованості за нарахованою сумою пені за прострочене зобов`язання, суд першої інстанцій не звернув належної уваги на доводи позивача про те, що умови про стягнення спірної суми погоджені сторонами, що не спростовано відповідачем.

Відтак, встановивши сукупність указаних обставин, апеляційний суд приходить до висновку, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за нарахованою пенею за прострочене зобов`язання у розмірі 9658,63 грн. є слушними та обґрунтованими, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.

Водночас, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відсутні підстави для стягнення з відповідача на користь банку заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 8953 грн., оскільки як вбачається із розрахунку заборгованості, нараховані позивачем суми фактично є сумами процентів, які віднесені позивачем як суми простроченого тіла кредиту (к.12 +к.11 =6).

При цьому, заборгованість за тілом кредиту у розмірі 17131,60 грн.

(з 20 000 грн. встановленого кредитного ліміту), судом першої інстанції, була стягнута з відповідача на користь банку. А вимог про стягнення з

ОСОБА_1 заборгованості за базовою відсотковою ставкою за користування кредитом, банком заявлено не було (у позовних вимогах вказано, що заборгованість за нарахованими відсотками відсутня - 0,0 грн).

Окрім того, апеляційний суд наголошує, що як в анкеті-заяві, так і в довідці про умови кредитування не міститься умов щодо «пені за несвоєчасність сплати боргу на суму від 100 грн», тому, з наведених вище підстав, вимоги банку про стягнення 750 грн. відповідного платежу, теж є необґрунтованим і судом правильно відмовлено у задоволенні цієї вимоги.

Враховуючи, що відповідно до статті 549 ЦК України штраф і пеня є одним видом цивільно-правової відповідальності, а тому їх одночасне застосування за одне й те саме порушення - строків виконання грошових зобов`язань за кредитним договором, свідчить про недотримання положень, закріплених у статті 61 Конституції України щодо заборони подвійної цивільно-правової відповідальності за одне і те саме порушення.

Зазначена правова позиція висловлена в постанові Верховного Суду України від 21 жовтня 2015 року № 6-2003цс15.

Отже, оскільки банком було одночасно заявлено вимоги до

ОСОБА_1 , як щодо пені, так і щодо штрафів за одне й те саме порушення, а саме за несвоєчасність погашення останнім заборгованості, то задоволенню підлягають тільки вимоги про стягнення пені, яка нараховується за кожен день прострочки.

У відповідності до приписів ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

За положеннями ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

На підставі викладеного, апеляційний суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги, шляхом скасування рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 липня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційного банку «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасність погашення заборгованості та ухвалення у цій частині нового судового рішення про задоволення цих позовних вимог.

У іншій оскаржуваній частині рішення суду першої інстанції належить залишити без змін, оскільки воно ухвалене з дотриманням вимог закону, а доводи апеляційної скарги правильності таких висновків суду не спростовують.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України, якщо суд апеляційної інстанції не передаючи справи на новий розгляд,змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

На підставі зазначеного враховуючи, що позовні вимоги позивача, заявлені ним на суму 38817,83 грн, задоволено на суму 26790,13 грн, що становить 0,69%, то сплачений позивачем судовий збір за подання позовної заяви в сумі 1921,00 грн підлягає відшкодуванню за рахунок відповідача в сумі 1325,49 грн.

Зважаючи на те, щоза наслідками апеляційного перегляду справи, апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового скасування рішення суду та задоволення вимог банку у розмірі 9658,63 грн., що становить 25% від загальної ціни позову, то з ОСОБА_1 на користь АТ КБ Приватбанк підлягає стягненню 720,38 грн. у рахунок компенсації судових витрат за сплату судового збору за подання апеляційної скарги.

Керуючись ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк задовольнити частково.

Рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 липня 2022 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк до ОСОБА_1 про стягнення пені за несвоєчасність погашення заборгованості скасувати і ухвалити в цій частині нове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитним договором від 03 грудня 2009 року у розмірі 9658,63 грн.

Це ж рішення суду в частині розподілу судових витрат змінити, шляхом зменшення суми судового збору, що підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк з 1921 грн. до 1325,49 грн.

В іншій оскаржуваній частині рішення Комінтернівського районного суду Одеської області від 20 липня 2022 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк Приватбанк судові витрати за сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 720,38 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий Л.В. Базіль

Судді: Л.П. Воронцова

О.М. Полікарпова