ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 643/2737/21 Номер провадження 22-ц/814/2752/22Головуючий у 1-й інстанції Довготько Т.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:

головуючого судді Хіль Л.М.,

суддів: Дорош А.І., Пилипчук Л.І.,

розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду з вищевказаним позовом в якому просила стягнути з відповідача на її користь аліменти на утримання неповнолітньої доньки у розмірі 1/4 частини усіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

В обґрунтування своїх вимог зазначає, що з 2007 року по 2018 рік вона з відповідачем проживала однією сім`єю. Від спільного життя у них народилася дочка ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 28 грудня 2020 року шлюб між нею та відповідачем було розірвано. З 2018 року по теперішній час вона з дочкою проживають окремо від відповідача. Відповідач не надає матеріальної допомоги на утримання дочки в добровільному порядку, хоча є працездатним, його стан здоров`я дозволяє працювати, а тому він може сплачувати аліменти на утримання дитини.

Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2022 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі ј частини з усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з 17.02.2021 року і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись з вказаним рішенням, його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення скасувати, апеляційну скаргу задовольнити та призначити сплату аліментів на утримання неповнолітньої доньки в твердій грошовій сумі у розмірі 2500 грн. щомісяця.

В обгрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що він офіційно не працює, в нього на утриманні знаходиться його непрацездатний батько, а тому він має можливість сплачувати аліменти на утримання дитини у твердому грошовому розмірі, а саме 2500 грн.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Місцевим судом вірно встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 27.04.2007 року, який рішенням Московського районного суду м. Харкова від 28.12.2020 року розірвано /а.с.9-10/.

У шлюбі народилася дитини - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 /а.с.5/.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 05.02.2021 року та довідки про реєстрацію місця проживання особи від 09.02.2021року, позивач ОСОБА_2 зареєстрована разом із дитиною ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_1 /а.с.6, 7/.

Відповідно до довідки про реєстрацію місця проживання особи від 18.02.2021 року, відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 /а.с.15/.

Задовольняючи позов, місцевий суд виходив з того, що батьки зобов`язані утримувати своїх дітей до досягання ними повноліття. Враховуючи, що відповідач є людиною працездатного віку, доказів того, що на його утриманні перебувають інші особи відсутні, місцевий стягнув ј частину з усіх його видів доходу, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Апеляційний суд вважає такий висновок місцевого суду вірним з наступних підстав.

Відповідно до частин першої та другої статті 27 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789XII (78912) та набула чинності для України 27вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

За змістом статті 18 Конвенції про права дитини - батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Предметом їх основного піклування є найкращі інтереси дитини. Обов`язок виховувати та розвивати дитину найважливіший обов`язок матері і батька.

Статтею 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

У § 54 рішення Європейського суду з прав людини від 07 грудня 2006 року № 31111/04 у справі «Хант проти України» зазначено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага (рішення у справі «Олсон проти Швеції» (№ 2) від 27 листопада 1992 року, № 250, ст. 35-36, § 90) і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Згідно із частиною першою статті 8 Закону України «Про охорону дитинства`кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Статтею 51 Конституції України та статтею 180СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Вказаною нормою не передбачено звільнення від такого обов`язку в разі неможливості його виконання.

Частиною 3 статті 181 СК України передбачено, що за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Із роз`яснень, які містяться в пункті 17 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 3 від 15 травня 2006 року «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» вбачається, що за відсутності домовленості між батьками про сплату аліментів на дитину той із них, з ким вона проживає, вправі звернутися до суду з відповідним позовом.

Статтею 182 СК України передбачено, що при визначенні розміру аліментів судвраховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі, рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі, на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів недоведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Статтею 183 СК України передбачено, щосуд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини. Якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. Якщо після досягнення повноліття найстаршою дитиною ніхто з батьків не звернувся до суду з позовом про визначення розміру аліментів на інших дітей, аліменти стягуються за вирахуванням тієї рівної частки, що припадала на дитину, яка досягла повноліття. Той із батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина, має право звернутися до суду із заявою про видачу судового наказу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину.

Таким чином, законом встановлено мінімальний розмір частки заробітку (доходу) платника аліментів, яка стягується у безспірному порядку 1/4 частина на одну дитину.

У зв`язку з тим, що відповідачем не надано належних та допустимих, що свідчать про наявність у нього інших дітей, непрацездатних батьків місцевий суд дійшов вірного висновку про задоволення позову та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини на підставі ст. 183 СК України визначити розмір аліментів на законодавчо встановлених загальних підставах у розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50 % прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, щомісячно починаючи з дня пред`явлення позову і до досягнення дитиною повноліття.

Доводи апеляційної скарги щодо необхідності стягнення аліментів в твердій грошовій сумі, а не у частці від його доходу не можуть бути взяті до уваги, адже відповідно до частини першоїстатті 184 СК Українисуд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Тобто, кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Визначення способу стягнення (в твердій грошовій сумі чи частці) залежить тільки від вибору одержувача аліментів, та суд не може виходити за межі заявлених вимог.

Фактично відповідач ставить питання про зміну способу стягнення аліментів .

Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів. Одержувач аліментів не зверталася до суду із позовною заявою про зміну способу стягнення аліментів, тому підстав для стягнення коштів на утримання дітей у твердій грошовій сумі суд не вбачає.

Доводи апеляційної скарги про те, що на утриманні відповідача перебуває його непрацездатний батько не підтверджено належними та допустими доказами.

Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, й міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення («Серявін та інші проти України» (Seryavin and Others v.Ukraine) від 10.02.2010 року, заява №4909/04).

Таким чином, апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 374,375, 381, 384 ЦПК України, апеляційний суд,-

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Московського районного суду м. Харкова від 17 січня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуючий-суддя Л.М. Хіль

Судді А.І. Дорош

Л.І. Пилипчук

Повний текст постанови складено 10.11.2022 року