Постанова

Іменем України

09 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 159/3898/21

провадження № 61-5072 св 22

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),

суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідач - Ковельська міська рада Волинської області,

треті особи: акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», Ковельський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів),

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада

2021 року у складі судді Шергіної Ю. О. та постанову Волинського апеляційного суду від 25 січня 2022 року у складі колегії суддів Данилюк В. А., Киці С. І., Шевчук Л. Я.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Ковельської міської ради Волинської області (далі - міська рада), третя особа - акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі -АТ «ПУМБ»),

про визнання права власності на нерухоме майно та звільнення майна

з-під арешту.

В обґрунтування позовних вимог зазначав, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла його мати - ОСОБА_2 , після смерті якої відкрилася спадщина, до складу якої увійшла земельна ділянка, розташована по

АДРЕСА_1 , загальною площею 600,00 кв. м,

із кадастровим номером :24:018:0010 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

З метою оформлення спадкових прав та отримання свідоцтва про право

на спадщину, він звернувся до приватного нотаріуса із відповідною заявою, але у видачі такого свідоцтва йому було відмовлено у зв`язку з тим,

що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про арешт указаного майна.

04 липня 2020 року він направив до Ковельського міськрайонного відділу державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) (далі - Ковельський МВ ДВС) заяву, в якій повідомив про смерть матері й вказав про відсутність виконавчих проваджень, у яких ОСОБА_2 є боржником. Накладення арешту на вказану земельну ділянку вважав безпідставним, так як виконавче провадження,

у межах якого накладено арешт, завершено у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Повторно виконавчий лист стягувачем - АТ «ПУМБ», для примусового виконання не пред`явлено.

У відповідь на вказану заяву йому було повідомлено, що виконавче провадження, у межах якого було накладено арешт, завершено, а тому неможливо скасувати вжиті державним виконавцем заходи забезпечення

у вигляді накладеного арешту.

Позивач указував, що він уже намагався в судовому порядку зняти вказаний арешт (справа № 159/5292/20), проте йому було відмовлено. У зв`язку з цим

та неможливістю реалізувати свої права, як спадкоємця, він змушений знову звернутися до суду з даним позовом.

З урахуванням наведеного, ОСОБА_1 просив суд визнати за ним право власності на вищевказану земельну ділянку, яка належала його матері - ОСОБА_2 , померлій ІНФОРМАЦІЯ_1 , зняти арешт та скасувати заборону по типу обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12257716, зареєстрованого 12 березня 2012 року за № 12257716, реєстратором Волинської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження

у межах виконавчого провадження № 31617984 від 12 березня 2012 року.

Короткий зміст судових рішень суду першої інстанції

Ухвалою Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 06 жовтня 2021 року за клопотанням позивача до участі у справі в якості третьої особи на стороні відповідача залучено Ковельський МВ ДВС.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 16 листопада 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано

за ОСОБА_1 , у порядку спадкування за законом після смерті матері - ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на земельну ділянку, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 600,00 кв. м, із кадастровим номером :24:018:0010 з цільовим призначенням для будівництва

і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд.

Знято арешт із майна ОСОБА_2 та скасовано заборону по типу обтяження: арешт нерухомого майна, реєстраційний номер обтяження 12257716 зареєстрованого 12 березня 2012 року за № 12257716, реєстратором Волинської філії державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України на підставі постанови головного державного виконавця про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження

у межах виконавчого провадження № 31617984 від 12 березня 2012 року. Судові витрати у справі залишено за позивачем.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивач, як єдиний спадкоємець за законом після смерті матері, звернувся до приватного нотаріуса із заявою про прийняття спадщини, проте через наявність постанови про арешт майна боржника та заборони його відчуження йому було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом. При цьому виконавче провадження, в якому було накладено арешт на спірне майно, завершено.

Районний суд надав оцінку поданим сторонами доказам, матеріалам спадкової справи, а також урахував, що Ковельський МВ ДВС відмовив позивачу у знятті арешту з майна через відсутність правових підстав для скасування арешту в завершеному виконавчому провадженні.

Крім того, рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 04 лютого 2020 року у справі 159/5854/19, яке залишено без змін після апеляційного перегляду, з урахуванням зміни його мотивувальної частини, позов ОСОБА_1 до АТ «ПУМБ»», треті особи: приватний нотаріус Ковельського міського нотаріального округу (далі - приватний нотаріус) Козоріз Н. С., ОСОБА_3 , про визнання припиненими кредитного договору

та договору іпотеки, скасування обтяження на нерухоме майно задоволено. Визнано припиненим кредитний договір від 26 червня 2008 року № 6549922, укладений між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 . Визнано припиненим договір іпотеки від 26 червня 2008 року № 6551222, укладений між ТА «ПУМБ» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Козоріз Н. С. та зареєстрований у реєстрі за номером 3835. Скасовано обтяження за реєстраційним номером 7466713 заборони відчуження, вчиненого та зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26 червня 2008 року приватним нотаріусом Козоріз Н. С. на підставі вказаного іпотечного договору щодо обтяження спірної земельної ділянки, належної ОСОБА_2 .

Указаним судовим рішенням установлено, що банк втратив право вимоги

до позивача, як спадкоємця боржника ОСОБА_2 , у зв`язку

із непред`явленням вимоги у визначений законом строк.

З урахуванням указаних обставин суд першої інстанції вказав, що подальше збереження обтяження спірного майна, а саме його арешт, є незаконним

і порушує права позивача.

Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції

Постановою Волинського апеляційного суду від 25 січня 2022 року апеляційну скаргу АТ «ПУМБ» залишено без задоволення. Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 16 листопада 2021 року залишено без змін.

Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовано фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, його висновки підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються

на нормах законодавства, оскільки права позивача, як єдиного спадкоємця померлої ОСОБА_2 , порушено через наявність постанови про арешт майна боржника та заборони його відчуження, а виконавче провадження, в якому було накладено арешт на майно ОСОБА_2 , завершено.

Апеляційний суд відхилив доводи апеляційної скарги банку про те,

що АТ «ПУМБ» має бути відповідачем у даній справі з тих мотивів,

що судовими рішеннями у справі 159/5854/19 визнано припиненими кредитний договір і договір іпотеки, укладений між банком та ОСОБА_2 ,

й скасовано обтяження, накладені на підставі іпотечного договору, а тому банк втратив своє право вимоги до позивача, як до спадкоємця ОСОБА_2 .

Короткий зміст вимог касаційної скарги

У квітні 2022 року акціонерне товариство «Перший український міжнародний банк» (далі - АТ «ПУМБ») звернулося до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 16 листопада 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду

від 25 січня 2022 року.

Ухвалою Верховного Суду від 13 травня 2022 року касаційну скаргу

АТ «ПУМБ» повернуто заявнику (провадження № 61-4229ск22).

У липні 2022 року до Верховного Суду повторно надійшла касаційна скарга

АТ «ПУМБ» на судові рішення судів попередніх інстанцій, в якій, посилаючись

на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, заявник просить скасувати оскаржувані судові рішення у частині задоволених позовних вимог про зняття майна з-під арешту

та скасування заборони по типу обтяження й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в цій частині відмовити.

Підставою касаційного оскарження судових рішень заявник зазначає застосування судами норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених

у постановах Верховного Суду (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції

Ухвалою Верховного Суду від 15 червня 2022 року касаційну скаргу АТ «ПУМБ» залишено без руху, заявнику надано строк на усунення недоліків касаційної скарги.

У наданий Верховним Судом строк заявник направив матеріали на усунення недоліків касаційної скарги.

Ухвалою Верховного Суду від 08 липня 2022 року клопотання АТ «ПУМБ»

про поновлення строку на касаційне оскарження задоволено. Поновлено

АТ «ПУМБ» строк на касаційне оскарження судових рішень судів попередніх інстанцій. Відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано дану цивільну справу із суду першої інстанції. Клопотання АТ «ПУМБ»

про зупинення дії судових рішень задоволено частково. Зупинено дію рішення суду першої інстанції у частині зняття арешту з майна ОСОБА_2

та скасування заборони по типу обтяження: арешт нерухомого майна,

до закінчення його перегляду в касаційному порядку. В іншій частині

у зупиненні дії судового рішення відмовлено. Надіслано іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих до неї документів. Роз`яснено право подати відзив на касаційну скаргу та надано строк для подання відзиву

на касаційну скаргу.

У липні 2022 року справа надійшла до Верховного Суду (в електронному вигляді).

Ухвалою Верховного Суду від 31 жовтня 2022 року справу призначено

до судового розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.

Аргументи учасників справи

Доводи особи, яка подала касаційну скаргу

Касаційна скарга АТ «ПУМБ» мотивована тим, що суди попередніх інстанцій, вирішуючи спір, не врахували судову практику Великої Палати Верховного Суду та Верховного Суду у подібних справах, зокрема, у частині визначення позивачем відповідачів у справі й наслідків пред`явлення позову

до неналежного відповідача.

Належним відповідачем у даній категорії справ є боржник, тобто особа,

в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа,

якій передане майно, якщо воно було реалізоване. Банк уважає, що саме він

є належним відповідачем у спірних правовідносинах, так як саме в його інтересах накладено арешт на спірне майно. Міська рада не може бути належним відповідачем у справі, оскільки не має цивільно-правового зв`язку

з майном і накладеним арештом.

Указане, на думку заявника касаційної скарги, є правовою підставою

для відмови у позові ОСОБА_1 в частині вирішення його позовних вимог про звільнення майна з-під арешту й скасування відповідних обтяжень.

Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу

У серпні 2022 року до Верховного Суду надійшов відзив на касаційну скаргу від ОСОБА_1 , в якому вказується, що оскаржувані судові рішення

є законними та обґрунтованими, просить залишити їх без змін, а касаційну скаргу банку - без задоволення.

Посилається на те, що міська рада є належним відповідачем у спорі, так як інших спадкоємців після смерті матері, окрім нього, немає. При цьому банк,

як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору,

не реалізував своє процесуальне право вступити у справу в якості третьої особи із самостійними вимогами.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

26 червня 2008 року між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 6549922, за яким банк надав останній кредит у розмірі

10 000,00 доларів США зі сплатою 14,49 % річних, строком до 26 червня

2018 року.

Вказані кредитні зобов`язання забезпечені іпотекою на підставі нотаріально посвідченого договору іпотеки, за яким ОСОБА_2 передала в іпотеку банку земельну ділянку, площею 600,00 кв. м, із кадастровим номером :24:018:0010, розташовану за адресою:

АДРЕСА_1 .

У зв`язку із невиконанням ОСОБА_2 зобов`язань за вказаним кредитним договором банк звернувся до суду з позовом про стягнення заборгованості.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду Волинської області від 18 січня 2012 року позов АТ «ПУМБ» задоволено, стягнуто із ОСОБА_2

та поручителя - ОСОБА_3 , в солідарному порядку на користь банку заборгованість за кредитним договором у розмірі 9 802,41 доларів США,

19 653,23 грн, а також 489,37 грн судових витрат (справа № 0306/1944/2011).

На виконання цього судового рішення розпочато виконавче провадження

№ 31925460 про стягнення основної суми боргу, та виконавче провадження

№ 31617984 про стягнення із ОСОБА_2 судових витрат у розмірі 489,37 грн.

У межах виконавчого провадження № 31617984 головним державним виконавцем винесено постанову від 12 березня 2012 року про арешт майна

та оголошення заборони на його відчуження.

Відомості про таке обтяження внесено до Єдиного реєстру за № 12257716.

30 грудня 2014 року виконавчий лист повернуто стягувачу на підставі пункту 2 частини першої статті 47 Закону України «Про виконавче провадження»

у зв`язку із відсутністю у боржника майна. Визначено строк повторного пред`явлення до 30 грудня 2015 року.

Згідно із даними автоматизованої системи виконавчих проваджень виконавчий лист повторно до примусового виконання не пред`явлено.

ОСОБА_2 (боржник) померла ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1 , виданим відділом державної реєстрації актів цивільного стану по місту Ковелю реєстраційної служби Ковельського міськрайонного управління юстиції Волинської області.

З матеріалів спадкової справи встановлено, що позивач - ОСОБА_1 ,

є єдиним спадкоємцем майна померлої матері - ОСОБА_2 , він подав заяву про прийняття спадщини, інші спадкоємці, які б прийняли спадщину, відсутні.

Приватним нотаріусом Кушнерук А. Ю. 04 липня 2019 року відмовлено

ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину у зв`язку з тим,

що у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про арешт майна померлої ОСОБА_2 .

Листом від 01 серпня 2019 року Ковельський МВ ДВС відмовив ОСОБА_1

у знятті арешту з майна, посилаючись на завершення виконавчого провадження, у рамках якого було накладено арешт, та відсутність правових підстав для скасування арешту у завершеному виконавчому провадженні.

Рішенням Ковельського міськрайонного суду від 04 лютого 2020 року у справі 159/5854/19, залишеним без змін постановою Волинського апеляційного суду від 20 липня 2020 року, з урахуванням зміни апеляційним судом мотивувальної частини рішення міськрайонного суду, позов ОСОБА_1

до АТ «ПУМБ», треті особи: приватний нотаріус Козоріз Н. С., ОСОБА_3 ,

про визнання припиненими кредитного договору та договору іпотеки, скасування обтяження на нерухоме майно задоволено. Визнано припиненим кредитний договір від 26 червня 2008 року № 6549922, укладений

між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 . Визнано припиненим договір іпотеки

від 26 червня 2008 року № 6551222, укладений між АТ «ПУМБ» та ОСОБА_2 , посвідчений приватним нотаріусом Козоріз Н. С. та зареєстрований у реєстрі за номером 3835. Скасовано обтяження за реєстраційним номером 7466713 заборони відчуження, вчиненого та зареєстрованого у Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна 26 червня 2008 року приватним нотаріусом Козоріз Н. С. на підставі іпотечного договору від 26 червня

2008 року, зареєстрованого у реєстрі за номером 3835, щодо обтяження земельної ділянки, яка знаходиться за адресою:

АДРЕСА_1 , загальною площею 600,00 кв. м,

із кадастровим номером :24:018:0010 з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, належної ОСОБА_2 .

Указаним судовим рішенням встановлено, що банк утратив право вимоги

до ОСОБА_1 , як спадкоємця боржника - ОСОБА_2 , у зв`язку

із непред`явленням вимоги у визначений законом строк.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

Частиною третьою статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження

у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Підстави касаційного оскарження судових рішень визначені у частині другій статті 389 ЦПК України.

Підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, зокрема, якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права

у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку.

Касаційна скарга АТ «ПУМБ» підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої

або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права

і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини,

що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання

про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права,

які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним

і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог

і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав

та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі статтею 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який

не суперечить закону.

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Суд також може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором

або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16

ЦК України).

У справі, яка переглядається Верховним Судом, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до міської ради, треті особи: АТ «ПУМБ», Ковельський МВ ДВС,

про визнання права власності на нерухоме майно та звільнення майна з-під арешту.

В абзаці 2 пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України

з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03 червня 2016 року № 5

«Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» судам роз`яснено, що відповідачами в указаній категорії справ є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

Позов мотивовано порушенням прав позивача, як спадкоємця померлої

ОСОБА_2 , у зв`язку з наявністю у Державному реєстрі речових прав

на нерухоме майно запису про арешт майна померлої матері.

Суди попередніх інстанцій задовольнили позов ОСОБА_1 , відповідачем

за яким є міська рада. При цьому апеляційний суд указав, що АТ «ПУМБ»

не має бути відповідачем у даній справі, так як банк втратив своє право вимоги до позивача, як до спадкоємця ОСОБА_2 , а кредитний та іпотечний договори, укладені між нею та банком, визнано припиненими, скасовано обтяження, накладені на підставі іпотечного договору.

Верховний Суд не погоджується з такими висновками судів попередніх інстанцій з огляду на таке.

Сторонами у цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем

і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава

(стаття 48 ЦПК України).

Згідно зі статтею 51 ЦПК України суд першої інстанції має право

за клопотанням позивача до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження -

до початку першого судового засідання залучити до участі у справі співвідповідача. Якщо позов подано не до тієї особи, яка повинна відповідати за позовом, суд до закінчення підготовчого провадження, а у разі розгляду справи за правилами спрощеного позовного провадження - до початку першого судового засідання за клопотанням позивача замінює первісного відповідача належним відповідачем, не закриваючи провадження у справі. Після спливу строків, зазначених у частинах першій та другій цієї статті, суд може залучити до участі у справі співвідповідача або замінює первісного відповідача належним відповідачем виключно у разі, якщо позивач доведе, що не знав та не міг знати до подання позову у справі про підставу залучення такого співвідповідача чи заміну неналежного відповідача. Про залучення співвідповідача чи заміну неналежного відповідача постановляється ухвала. За клопотанням нового відповідача або залученого співвідповідача розгляд справи починається спочатку.

Тлумачення змісту статті 51 ЦПК України свідчить про те, що належним відповідачем є особа, яка має відповідати за позовом.

Відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.

Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.

У постанові Верховного Суду від 19 травня 2021 року у справі № 756/2298/18 (провадження № 61-3976св21) вказано, що пред`явлення позову

до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється у порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача.

Тобто визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі

і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, зміст і характер відносин

між учасниками справи, встановлені судами обставини справи підтверджують, що цейспір виник фактично між позивачем та банком, а не між позивачем

та міською радою.

Касаційний суд уважає обґрунтованими відповідні доводи касаційної скарги.

При цьому апеляційна скарга банку також була мотивована доводами

про неналежний суб`єктний склад сторін у спорі, проте апеляційний суд указаним доводам не надав належної правової оцінки.

Крім того, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада

2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зроблено правовий висновок про те, що при розгляді скарг стягувача чи боржника на дії органу державної виконавчої служби, пов`язані з арештом і вилученням майна та його оцінкою, суд перевіряє відповідність цих дій приписам статей 57, 58 Закону України «Про виконавче провадження». Вимоги інших осіб щодо належності саме їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, реалізується шляхом подання ними з додержанням правил юрисдикційності позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на майно і звільнення його з-під арешту. У такому самому порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна,

але володіють ним з підстав, передбачених законом. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі

у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна

є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно

у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна.

Аналогічні за змістом правові висновки викладено Верховним Судом

у постанові від 07 квітня 2021 року у справі № 174/474/17 (провадження

№ 61-3822св19).

Ця судова практика є незмінною тривалий час і застосовувалася

як Верховним Судом України, так і Вищим спеціалізованим судом України

з розгляду цивільних і кримінальних справ, а наразі і Верховним Судом.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 17 квітня 2018 року у справі № 523/9076/16-ц (провадження № 14-61цс18) також указано, що визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язок суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.

ОСОБА_1 пред`явив позов до міської ради, яка не є ані боржником,

ані особою, в інтересах якої накладено арешт. Тобто міська рада не має правового зв`язку із спірним майном й накладеним на нього арештом.

Верховний Суд зазначає про те, що ОСОБА_1 звертався до суду з позовом до Ковельського МВ ДВС, АТ «ПУМБ» про звільнення майна з-під арешту (справа № 159/5292/20). Постановою Волинського апеляційного суду

від 19 квітня 2021 року апеляційну скаргу АТ «ПУМБ» задоволено, рішення суду першої інстанції у цій справі скасовано й ухвалено нове рішення

про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 з тих підстав, що він не є законним власником спадкового майна, на яке накладено арешт, тому його звернення до суду з відповідним позовом, без вирішення питання

про визнання права власності на це спадкове майно в порядку спадкування,

є передчасним.

У справі, яка переглядається Верховним Судом, позивач пред`явив позов

про визнання права власності на нерухоме майно та звільнення майна

з-під арешту до неналежного відповідача, а тому висновки судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог

є помилковими.

Касаційний суд відхиляє посилання позивача у відзиві про те, що міська рада є належним відповідачем у спорі, а банк сам не реалізував своє процесуальне право вступити у справу в якості третьої особи із самостійними вимогами, оскільки вони спростовуються вищенаведеними нормами права і матеріалами справи про кредитні правовідносини сторін, зводяться до власного тлумачення позивачем норм матеріального та процесуального права,

що не може бути правовою підставою для залишення касаційним судом оскаржуваних банком судових рішень без змін.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.

Згідно з частиною першою статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення

у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.

Враховуючи вищенаведене, Верховний Суд указує про наявність підстав

для виходу за межі доводів та вимог касаційної скарги й скасування судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій у цій справі з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову ОСОБА_1 .

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416

ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку із розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, - у разі скасування рішення

та ухвалення нового рішення або зміни рішення; а також вирішити питання

про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до частин першої-другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов'язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Верховний Суд зробив висновок про задоволення касаційної скарги банку

й ухвалення нового судового рішення про відмову у задоволенні позову

ОСОБА_1 , тому, з урахуванням сплаченого заявником касаційної скарги судового збору за подання апеляційної й касаційної скарг, судовий збір

за подання касаційної скарги у розмірі 1 816,00 грн, за подання апеляційної скарги у розмірі 1 362,00 грн, а всього - 3 178,00 грн, підлягає стягненню

з позивача на користь банку.

Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 415, 416, 418 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» задовольнити.

Рішення Ковельського міськрайонного суду Волинської області

від 16 листопада 2021 року та постанову Волинського апеляційного суду

від 25 січня 2022 року скасувати, ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Ковельської міської ради Волинської області, треті особи: акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк», Ковельський міськрайонний відділ державної виконавчої служби Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), про визнання права власності на нерухоме майно та звільнення майна з-під арешту відмовити.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь акціонерного товариства «Перший Український міжнародний банк» судовий збір у розмірі 3 178 (три тисячі сто сімдесят вісім) гривень 00 копійок.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту

її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець