Заводський районний суд м. Запоріжжя
Справа № 332/135/22
Провадження №: 2/332/1004/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

14 листопада 2022 р. м.Запоріжжя

Заводський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді - Сінєльніка Р.В.,

при секретарі - Васильченко Н.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Запоріжжі цивільну справу за позовом Концерну «Міські теплові мережі» (місцезнаходження : м.Запоріжжя бульвар Гвардійський , 137 ) до ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) та ОСОБА_2 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за комунальні послуги, -

ВСТАНОВИВ:

Концерн «Міські теплові мережі» звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за комунальні послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води у період з 01.04.2011р. по 01.11.2021 р. та зазначив, що надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають відповідачі. В зв`язку з тим, що відповідачі сплачують за надані послуги не в повному обсязі, за вказаний період виникла заборгованість в розмірі 33994,78 грн., яку позивач просив стягнути з відповідачів, та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. судового збору.

Ухвалою судді Заводського районного суду м.Запоріжжя від 13.01.2022 року відкрито провадження у даній справі за правилами спрощеного позовного провадження, сторонам по справі надано строк для подання заяв по суті справи(а.с.16) .

08.04.2022 року відповідачем ОСОБА_2 подано заяву про застосування строків позовної давності від 07.04.2022 року та відзив на позовну заяву від 07.04.2022 року , в яких зазначає , що вимоги позивача в частині стягнення заборгованості за період з 01.04.2011 року по 01.12.2018 року виходять за межі трирічного строку позовної давності, а тому в цій частині підлягають залишенню без задоволення. Крім того зазначила, що право власності на квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 вона набула 13.01.2016 р., тому нарахування позивачем заборгованості за комунальні послуги з 01.04.2011 по 01.01.2016 р. є неправомірним. Також зазначила, що позивачем заявлена вимога про стягнення заборгованості за централізоване опалення та гаряче водопостачання за період з 01.04.2011 року по

01.11.2021 року, однак з 2017 року в квартирі відповідача встановлені лічильники

на гарячу воду, оскільки було встановлено бойлер, тому відповідач не

користувалася гарячим водопостачанням та надавала нульові показники

лічильника на гарячу воду, тому відсутні підстави для задоволення позовних щодо

стягнення за гаряче водопостачання з 01.01.2017 року по 01.11.2021 року.

08.04.2022 року відповідач ОСОБА_1 надала відзив на позовну заяву від 07.04.2022 року , в якому зазначила , що з червня 2018 року по сьогоднішній день вона не проживає у квартирі АДРЕСА_2 , оскільки фактично мешкає за іншою адресою, а саме: АДРЕСА_3 , за якою сплачує комунальні послуги . У квартирі АДРЕСА_2 зареєстрована та проживає її донька - ОСОБА_2 . Крім того зазначила , що в частині стягнення заборгованості за період з 01.04.2011 року по 01.12.2018 року є підстави для застосування строку позовної давності, оскільки дані вимоги виходять за межі трирічного строку позовної давності, а тому в цій частині підлягають залишенню без задоволення.

В подальшому, 16.06.2022 року представником позивача подано уточнену позовну заяву(а.с. 59-60) , відповідь на відзив відповідача ОСОБА_1 на позовну заяву (а.с. 46-47) та відповідь на відзив відповідача ОСОБА_2 на позовну заяву (а.с. 52-54), які надійшли до суду 20.06.2022 року.

У відповіді на відзиви відповідачів позивач зазначив, що згідно інформаційний даних з КП „ЦУП " було встановлено, що відповідачі зареєстровані за адресою надання послуг з 21.01.2016 р., а тому являються користувачами на рівні зі споживачами усіма житлово-комунальними послугами та несе солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Лічильник ГВП (гарячого водопостачання) в квартирі встановлений з квітня 2014 р.,у зв`язку з чим нарахування за вказану послугу здійснюються згідно показів засобів обліку води. Споживач житлово-комунальних послуг має право на несплату вартості житлово-комуна послуг (крім теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження .

Відповідач ОСОБА_1 не зверталась до Позивача ні в письмовій ні в будь-якій іншій формі з приводу своєї відсутності за місцем реєстрації , підтверджуючих документів про даний факт також не надавала. Оскільки відсутність споживачів за адресою реєстрації є необґрунтованою , вони звільняються від сплати за користування наданими послугами .

Щодо строків позовної давності зазначили, що вимоги Позивача вбачають в собі не разову оплату боргу, а щомісячні сплати боргу за послуги . За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається від дня коли особа (Позивач) довідався про порушення свого права, з певного моменту (факту) (ст. 261 ЦК України).В даному випадку, Позивач довідувався про порушення свого права щомісячно - періодично, після кожної періодичної не сплати Відповідачами боргу за надані послуги за період з 21.01.2016 по 01.11.2021 року. Тобто, перебіг загальної позовної давності починався з кожного місяця заборгованості. Крім того наголосили що з врахуванням оплат здійснених відповідачем протягом 2016-2019 року, в жовтні та грудні 2020 року , у березні , вересні, жовтні 2021 року на загальну суму 7227,81 грн.,які свідчать про визнання відповідачами боргу та переривання позовної давності , а також беручи до уваги продовження строків на період дії карантину, вважають , що при зверненні з позовом до суду ними не порушено строків позовної давності.

Щодо показів приладу обліку ГВП позивач зазначив , що згідно наданого „Архіву показів ГВП по договору/особовому рахунку НОМЕР_1 /1 АДРЕСА_1 за період з січня 2017 р. по листопад 2021 р., встановлено, що Відповідачами з 2017 року передавались покази приладу обліку гарячої води, згідно яких наявне користування ГВП Дані нульових показів фіксуються тільки з січня 2019 року. Щодо наявності в квартирі бойлеру зазначили , що встановлення в квартирі бойлеру не забороняє та не перешкоджає користуванню наданими послугами ГВП.

Згідно уточненої позовної заяви Концерн «Міські теплові мережі» просить стягнути солідарно з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь концерну «Міські теплові мережі» суму заборгованості за надані послуги з централізованого опалення та гарячого водопостачання за період з 21.06.2016 р. по 01.11.2021 р. в розмірі 35706,15 грн. та судові витрати в розмірі 2270,00 грн. судового збору(а.с. 60 зворотний бік).

20.07.2022 року відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 надала відзиви від 19.07.2022 року на уточнену позовну заяву, в яких зазначили , що з уточненою позовною заявою не згодні , заперечують проти її задоволення у повному обсязі. Підтримали заперечення викладені у попередніх відзивах . Крім того зазначили, що в первинній позовній заяві заявлялися позовні вимоги Концерном «МТМ» про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 01.04.2011 по 01.11.2021 року загальна сума якої складає 33994,78 грн. В уточненій позовній заяві позивачем заявляються позовні вимоги про стягнення заборгованості за комунальні послуги за період з 21.01.2016 по 01.11.2021 року загальна сума якої складає 35706,15 грн. Тобто період стягнення заборгованості зменшився на п`ять років, однак сума заборгованості безпідставно збільшилася на 1711,37 гривень. Вважає, що збільшення суми заборгованості виникла внаслідок того, що позивачем не

врахована сума оплати у січні 2016 року у розмірі 7500 гривень, яку відповідач ОСОБА_2 особисто сплачувала у січні 2016 року. Тому вважають , що доданий до позовної заяви розрахунок заборгованості зроблений з

помилками та не може бути належним доказом наявності заявленої заборгованості в розмірі 35706,15 грн. Крім того, відповідач ОСОБА_2 у своєму відзиві на уточнену позовну заяву щодо показників лічильника зазначила, що не відоме утворення цифри 78, яку зазначено у графі «різниця» в довідці щодо архіву показів ГВП по ГВП договору, за 2017 рік( а.с. 76, 78).

30.08.2022 року представником позивача надано клопотання про приєднання до матеріалів справи пояснення та додаткових документів (а.с. 85). В письмових поясненнях позивач зазначає , що згідно інформаційний даних з КП „ЦУІТ встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 зареєстровані за адресою надання послуг з 21.01.2016 р. Також звертають увагу суду, що дата передачі квартири АДРЕСА_2 , згідно Договору міни від 13.01.2016 року, повинна бути здійснена до 27.01.2016 р.

Тому посилаючись на норми Житлового кодексу України, Закону України « Про житлово-комунальні послуги » , враховуючи дату реєстрації відповідачів за адресою надання послуг, вважають, що відповідачі з 21.01.2016 р. являються користувачами на рівні зі споживачами усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг, зобов`язані оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановлені відповідно до законодавства.

Крім того зазначають, що з роздруківки особового рахунку, яка долучена до позовної заяви, вбачається , що попередній власник квартири - ОСОБА_3 сплатила за період з 01.04.2011 р. по 20.01.2016 року суму нарахованої заборгованості у розмірі 5065,03 грн. Щодо оплати відповідачами суми у розмірі 7500,00 грн. , про яку зазначено у відзивах відповідачів на уточнену позовну заяву зазначають, що даний факт не підтверджено доказами.

У зв`язку з тим, що у розрахунку заборгованості, який надано суду з уточненою позовною заявою позивачем було допущено технічну описку, а саме : не враховано суму нарахувань за січень 20916 року розмірі 397,87 грн. , а також суму оплати у розмірі 2 434,97 грн. надали суду довідку щодо заборгованості та розрахунок з урахуванням зазначених сум (а.с. 86, 87-89).

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 уточнений позов підтримала та пояснила, що наразі наявна заборгованість в сумі 33271,18 грн. При цьому дійсно, на погашення заборгованості на особовий рахунок по спірній квартирі в січні 2016 року надійшла оплата в сумі 7500 грн. Але позивач вирішив цю суму за власним розсудом розділити, а саме: 5065,03 грн. були віднесені на погашення боргу по попередньому періоду з 01.04.2011р. по 20.01.2016р., коли власником квартири був попередній власник ОСОБА_3 . При цьому друга частина суми в розмірі 2434,97 грн. була віднесена на іншій період, за який вже є відповідальними дійсні відповідачі по справі.

Представник обох відповідачів адвокат Прядко Д.В. в судовому засіданні проти позову заперечував та пояснив, що в січні 2016 року ОСОБА_2 особисто сплатила 7500 грн. на погашення боргу, тому позивач безпідставно відрахував з цієї суми кошти в розмірі 5065,03 грн. та направив їх на погашення боргу попереднього власника ОСОБА_3 . Окрім того, другий відповідач ОСОБА_1 взагалі не проживає у спірній квартирі з червня 2018 року. Просив застосувати позовну давність та у задоволенні позову відмовити.

Суд, вислухавши учасників процесу, вивчивши і дослідивши письмові матеріали справи, аналізуючи і оцінюючи надані докази, приходить до висновку, що позов підлягає частковому задоволенню за таких підстав.

В судовому засіданні було встановлено та підтверджено матеріалами справи, що Концерн «Міські теплові мережі» діє на підставі статуту. Предметом діяльності підприємства є виробництво теплової енергії, розподілення теплової енергії для обігріву житла, а також побутових потреб населення та підприємств, установ, організацій , її збут та інше.

Таким чином, Концерн «Міські теплові мережі у період з 21.01.2016 р. по 01.11.2021 р. надав послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за адресою: АДРЕСА_1 , де мешкають відповідачі. В зв`язку з тим, що відповідачі сплачують за надані послуги не в повному обсязі, за вказаний період виникла заборгованість. Згідно наданих позивачем розрахунку та довідки щодо заборгованості розмір заборгованості відповідачів за період з 21.01.2016 року по 01.11.2021 року складає 33271,18 грн.( а.с. 86, 89).

Але у вказаному розрахунку позивач необґрунтовано виключив суму 5065,03 грн., яка була сплачена на особовий рахунок по вказаній квартирі. В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_4 пояснила, що на погашення заборгованості на особовий рахунок по спірній квартирі в січні 2016 року надійшла оплата в сумі 7500 грн. Але позивач вирішив цю суму за власним розсудом розділити, а саме: 5065,03 грн. були віднесені на погашення боргу по попередньому періоду з 01.04.2011р. по 20.01.2016р., коли власником квартири був попередній власник ОСОБА_3 . Представник обох відповідачів адвокат Прядко Д.В. в судовому засіданні пояснив, що в січні 2016 року ОСОБА_2 особисто сплатила 7500 грн. на погашення боргу, тому позивач безпідставно відрахував з цієї суми кошти в розмірі 5065,03 грн. та направив їх на погашення боргу попереднього власника ОСОБА_3 .

Суд вважає, що позиція представника позивача є необґрунтованою та надуманою і не підтверджена ніякими доказами, тоді як пояснення представника відповідача є логічними і послідовними, оскільки згідно договору міни вбачається, що в січні 2016 року спірна квартира була вже у власності ОСОБА_2 (а.с.29-31), отже у попереднього власника ОСОБА_3 були відсутні підстави сплачувати заборгованість наперед, тобто за період, де ОСОБА_3 вже не була власником.

Отже, суд вважає доведеним розмір заборгованості в сумі 28206 грн. 15 коп., який визначено за розрахунком: 33271,18 грн. - 5065,03 грн. = 28206 грн. 15 коп.

Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому Кодексі України ( ст. ст. 64, 67, 68).

Концерн «Міські теплові мережі» по відношенню до відповідачів, як споживачів послуг, являється виконавцем послуг з централізованого опалення та гарячого водопостачання.

Стаття 526 ЦК України визначає, що зобов`язання, підстави виникнення яких були

передбачені в ст. 11 ЦК України, повинні виконуватися належним чином згідно умов договору, вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов і вимог - згідно звичаям ділового обороту або інших вимог, які звичайно висуваються.

В п. 18 „ Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених Постановою КМУ від 21.07.2005 р. за № 630 зазначено, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць. Плата за послуги вноситься не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим місяцем.

Правилами та Законом України „Про житлово-комунальні послуги (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості) передбачено, що надання послуг з централізованого опалення, постачання гарячої води і водовідведення здійснюється на підставі укладеного між Виконавцем та Споживачем відповідного договору.

Пунктом 8 Правил встановлюється, що послуги надаються споживачеві згідно з договором, що оформляється на основі типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення.

Згідно ст. 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості) відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах. Учасниками відносин у сфері житлово- комунальних послуг є: власник, споживач, виконавець, виробник, при чому виробник послуг може бути і їх виконавцем.

Відповідно до п.1 ч.3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний укласти договір на надання житлово-комунальних послуг, підготовлений виконавцем на основі типового договору.

Згідно п.3 ч.2 ст. 21 Закону виконавець зобов`язаний підготувати та укласти із споживачем договір на надання житлово-комунальних послуг з визначенням відповідальності за дотримання умов його виконання згідно з типовим договором.

Відповідно до п. 5 ч. 3 ст. 20 Закону споживач зобов`язаний оплачувати житлово- комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Таким чином, законодавством передбачений двосторонній обов`язок щодо укладання договору про надання житлово-комунальних послуг, у зв`язку з чим у разі відмови на оплату таких послуг споживачем з посиланням на відсутність укладеного договору не беруться до уваги, оскільки споживачі зобов`язані оплатити житлово-кому нальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.

Обов`язок споживача сплачувати за житлово-комунальні послуги закріплений у Житловому кодексі України (ст.ст. 67, 68). Відповідно до п.2 ст.11 ЦК України підставою для виникнення прав та обов`язків є договір.

За вказаний період заперечень з боку споживача на неналежну якість надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої воді на адресу Концерну „Міські теплові мережі» не надходило.

Централізоване опалення - послуга, спрямована на задоволення потреб споживача у забезпеченні нормативної температури повітря у приміщеннях квартири, яка надається виконавцем з використанням внутрішньобудинкових систем теплопостачання (пункт 2 Правил).

Система опалення помешкання відповідача є невід`ємною складовою централізованої системи теплопостачання всього будинку, від`єднання якої є неможливим, як з юридичної точки зору, так і з технічної сторони.

Відключення опалення в окремій квартирі значною мірою порушить вимоги ДБН України (Державні будівельні норми України), а саме вплине на якість наданих послуг до інших житлових приміщень.

Тож, послуга з централізованого опалення надавалась відповідачам в межах опалювального сезону, а послуга з постачання гарячої води (підігріву питної води) - постійно. Отже, фактично відносини між сторонами з приводу надання послуг з централізованого опалення, централізованого постачання гарячої води тривають. Згідно норм діючого законодавства на відповідачів покладається обов`язок по оплаті наданих їм послуг.

Квартира АДРЕСА_2 на праві приватної власності належить відповідачу ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору міни квартир від 13.01.2016 року та витягом № 51783902 з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 19.01.2016 року (а.с. 29-30, 31).

Реєстрація відповідача ОСОБА_1 за адресою : АДРЕСА_1 підтверджується довідкою УДРФО Департамента реєстраційних послуг №4182_04-47 від 11.01.2022 року ( а.с. 15). Реєстрація відповідача ОСОБА_2 за вказаною адресою підтверджується довідкою УДРФО Департамента реєстраційних послуг №4183_04-47 від 11.01.2022 року ( а.с. 14). Згідно зазначених довідок відповідачі зареєстровані за вказаною адресою з 21.01.2016 року по теперішній час.

Надана відповідачем ОСОБА_1 копія договору купівлі-продажу квартири за адресою АДРЕСА_3 , не оспорює фактичної реєстрації відповідача ОСОБА_1 за адресою надання послуг.

Що стосується не проживання відповідача ОСОБА_1 за зареєстрованою адресою проживання суд зазначає наступне.

Згідно Закону України „Про житлово-комунальні послуги, зобов`язання з оплати наданих житлово- комунальних послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства покладено на всіх дієздатних осіб, які проживають та/або зареєстровані у житлі споживача, користуються на рівні зі споживачем усіма житлово-комунальними послугами та несуть солідарну відповідальність за зобов`язаннями з оплати житлово-комунальних послуг.

Стаття 543 Цивільного кодексу України передбачає, що у разі солідарного обов`язку боржників кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як з усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Оскільки за спірний період виникла заборгованість в тому числі і за послугу з централізованого опалення, враховуючи принцип неподільності та загальності споживання, нормами чинного законодавства не передбачено звільнення від оплати саме за послуги з опалення, через відсутність за адресою реєстрації споживачів (Споживач житлово-комунальних послуг має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг (крім теплової енергії) у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні (іншому об`єкті нерухомого майна) споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження.

Позивачем зазначається , що Відповідач ОСОБА_1 не зверталась до Концерну «МТМ» ні в письмовій ні в будь-якій іншій формі з приводу своєї відсутності за місцем реєстрації , підтверджуючих документів про даний факт також не надавала.

Щодо позовної давності суд зазначає наступне.

Відповідачем ОСОБА_2 було заявлено про застосування позовної давності. Згідно з положеннями статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. Статтею 257 ЦК України визначено, що загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Письмового договору про збільшення строку позовної давності між сторонами не укладалось, а тому до спірних правовідносин належить застосовувати загальний трирічний строк позовної давності.

Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. 252-255 ЦК України. Відповідно до ст.253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок. Оскільки заборгованість за житлово-комунальні послуги нараховувалась позивачем щомісяця, то перебіг загальної позовної давності слід відраховувати від кожного щомісячного платежу.

Так, з розрахунку, який не оспорювався відповідачами , вбачається, що протягом 2016-2019 року, в жовтні та грудні 2020 року , у березні , вересні, жовтні 2021 року здійснювались оплати, що свідчить про визнання відповідачами боргу та переривання позовної давності(а.с. 87-89).

Крім того, згідно п.5 Закону України „Про внесення змін до деяких законодавчих актів, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» - Розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України доповнено пунктами 12-14 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання

поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2»(зі змінами і доповненнями) установлено з 12.03.2020 року на всій території України карантин, який неодноразово

продовжувався Постановами Кабінету Міністрів України та діяв на час звернення Концерну «МТМ» до суду з цим позовом.

Таким чином , враховуючи оплати, здійснені відповідачем , а також беручи до уваги продовження строків на період дії карантину, позивачем не порушено строки позовної давності.

Щодо показів приладу обліку ГВП суд зазначає наступне.

Згідно наданого „Архіву показів ГВП по договору/особовому рахунку НОМЕР_1 /1 АДРЕСА_1 за період з лютого 2017 р. по листопад 2021 р., встановлено, що Відповідачами з 2017 року передавались покази приладу обліку гарячої води, згідно яких наявне користування ГВП. Дані нульових показів фіксуються тільки з січня 2019 року(а.с. 55). Встановлення в квартирі бойлеру не перешкоджає користуванню наданими послугами ГВП.

Крім того, як вже зазначалось, споживач житлово-комунальних послуг має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг у разі їх невикористання (за відсутності приладів обліку) за період тимчасової відсутності в житловому приміщенні споживача та інших осіб понад 30 календарних днів, за умови документального підтвердження.

Пунктом 29 Правилнадання послуг з централізованого опалення,постачання холодної та гарячої води і водовідведення , затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21 липня 2005 р. (в редакції, чинній на час виникнення заборгованості), передбачено, що споживач має право на зменшення розміру плати за послугу у разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї на підставі його письмової заяви та офіційного документа, що підтверджує його/їх відсутність (довідка з місця тимчасового проживання, роботи, лікування, навчання, проходження військової служби, відбування покарання )

Рішенням Запорізької міської ради №142 від 24.03.2017р. „Про порядок зменшення плати за комунальні послуги в разі тимчасової відсутності споживача та/або членів його затверджено, що у разі відсутності споживача та не відключення від послуг централізованого постачання холодної та/або гарячої води, централізованого водовідведення, не опломбування запірних вентилів на вводі в квартиру та відсутності приладів обліку, здійснювати нарахування послуги згідно з встановленою нормою використання води з розрахунку на одного мешканця.

Однак, суду не було надано доказів того, що споживач ОСОБА_1 зверталася до Концерну «МТМ» із заявою та підтверджуючими документами про її відсутність за місцем реєстрації.

Тому суд вважає, що необґрунтована відсутність споживачів за адресою реєстрації не звільняє їх від сплати за фактично надані послуги.

Згідно наданих позивачем розрахунку та довідки щодо заборгованості розмір заборгованості відповідачів за період з 21.01.2016 року по 01.11.2021 року складає 33271,18 грн.( а.с. 86, 89).

Але з урахуванням сплачених відповідачами в січні 2016 року грошових коштів в сумі 7500 грн. та враховуючи, що з цих грошових коштів позивач самовільно відніс грошові кошти в сумі 5065,03 грн. на погашення боргу попереднього власника ОСОБА_3 , суд вважає доведеним розмір заборгованості на суму 28206 грн. 15 коп.

Тому до стягнення з відповідачів слід визначити суму у розмірі 28206 грн. 15 коп.

Приймаючи судове рішення, суд згідно з вимогами ст. 141 ЦПК України вирішує питання щодо розподілу судових витрат, які підлягають стягненню з відповідача на користь позивача пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.

Так, позивачем заявлено уточнений позов з ціною у сумі 35706,15 грн., за подання якого сплачено судовий збір у сумі 2270 грн. Позов задоволено частково, на суму 28206,15 грн. Тому до компенсації йому за рахунок відповідачів належить сума судового збору у розмірі 1793,30 грн., яка повинна бути стягнута рівними частками з відповідачів, а саме по 896,65 грн. з кожного.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 12, 13, 81, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд,-

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Концерну «Міські теплові мережі» - задовольнити частково.

Стягнути солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» заборгованість за надані послуги з централізованого опалення та постачання гарячої води за період з 21.01.2016 по 01.11.2021 року у сумі 28206 грн. 15 коп.

В іншій частині в задоволенні позову відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати в розмірі 896 грн. 65 коп. судового збору.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь Концерну «Міські теплові мережі» судові витрати в розмірі 896 грн. 65 коп. судового збору.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено 16.11.2022р..

Суддя Р.В. Сінєльнік