ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 953/2048/21 Номер провадження 22-ц/814/3905/22Головуючий у 1-й інстанції Бородіна Н.М. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Пилипчук Л.І.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2021 року ОСОБА_2 звернулась до місцевого суду із вказаним позовом у якому прохала стягнути з ОСОБА_1 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини заробітку (доходу) відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та стягнути з відповідача аліменти на утримання позивача в розмірі 1/5 частини заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною 3-х років.

В обґрунтування позову зазначає, що сторони від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , відповідач коштів на утримання дитини не надає.

Вказувала, що у зв`язку з перебування в декретній відпустці по догляду за дитиною вона не має змоги працювати, у зв`язку з чим просить стягнути аліменти на її утримання та утримання дитини в зазначеному розмірі.

Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі ј частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідно віку, починаючи з 08 лютого 2021 року до досягнення дитини повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти в розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, починаючи з 08 лютого 2021 року до 14 травня 2023 року.

В решті позову відмовлено.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 908 грн.

Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць піддано негайному виконанню.

Не погодившись із вказаним рішенням в частині стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 , його в апеляційному порядку оскаржив ОСОБА_1 , посилаючись на те, що рішення не відповідає нормам матеріального та процесуального права, а також фактичним обставинам справи.

В обґрунтування апеляційної скарги вказував, що він не ухиляється від сплати аліментів на утримання дитини та відправляв кошти на утримання дитини у розмірі 1000,00 грн.

Вказував, що позивачка з дитиною проживають у м.Челябінськ, Російської Федерації, дитиною він не бачиться.

Зазначав, що він не працює, немає у власності майна, як рухомого, так і нерухомого, доглядає за своїм батьком ОСОБА_4 , який потрапив у ДТП, а також на утриманні у нього перебуває матір ОСОБА_5 , яка є пенсіонеркою.

Також зазначав, що у нього з позивачкою був підписаний шлюбний контракт, фактично все майно, яке вони придбали в шлюбі залишилось їй. Крім того ОСОБА_2 продала нерухоме майно, а кошти залишила собі.

Суд не взяв до уваги, що донька народилась в Російській Федерації, ОСОБА_2 отримала материнський капітал у розмірі 483881,00 тисяч рублів та буде отримувати виплати на дитину у сумі близько 2700,00 грн.

Ураховуючи викладене, прохав скасувати рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року в частині стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів у розмірі 1/6 частини усіх видів заробітку щомісячно, починаючи з 08 лютого 2021 року до 14 травня 2023 року.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Апеляційний суд, перевіривши законність та обґрунтованість рішення місцевого суду у межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, приходить до висновку, що скарга задоволенню не підлягає.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається, що 03 грудня 2016 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрували шлюб, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 виданим Дзержинським районним у м.Харкові відділом ДРАЦС ГТУЮ у Харківській області.

Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 сторони від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Ураховуючи те, що апелянтом оскаржується рішення в частині стягнення з нього аліментів на користь ОСОБА_2 , рішення в частині стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , апеляційним судом не переглядається.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Стосовно стягнення аліментів на утримання дружини, слід зазначити наступне.

Відповідно до ч.2 ст.84 СК України дружина, з якою проживає дитина, має право на утримання від чоловіка - батька дитини до досягнення дитиною трьох років.

Стаття 85 СК України регулює правовідносини з припинення права дружини на утримання.

Частина 4 статті 84 СК України право на утримання вагітна дружина, а також дружина, з якою проживає дитина, має незалежно від того, чи вона працює, та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Таким чином, сімейним законодавством передбачено право дружини-матері на утримання чоловіком-батьком до досягнення дитиною трирічного віку незалежно від того чи вона працює та незалежно від її матеріального становища, за умови, що чоловік може надавати матеріальну допомогу.

Подання суду доказів того, що дружина, з якою проживає дитина, потребує матеріальної допомоги, не є обов`язковим, оскільки право на аліменти належить дружині-матері незалежно від цієї обставини.

У зв`язку з доглядом за дитиною, якій менше трьох років, позивач не має змоги працювати і утримувати себе.

Колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що не приймається посилання відповідача, що він доглядає за хворим батьком, оскільки доказів суду не надано, надані суду чеки не підтверджують утримання саме ним своїх батьків. Більш того, за поясненнями самого відповідача його батьки є пенсіонерами, тобто отримують пенсію.

Такі доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження і у суді апеляційної інстанції.

Відповідач є працездатного віку та будь-яких доказів втрати ним працездатності він суду не надав, а тому місцевий суд дійшов правильного висновку про те,що останній спроможний надавати матеріальну допомогу на утримання дружини, з якою проживає їх спільна дитина, до досягнення нею трьох років.

Ті обставини, що відповідач не працює за відсутності для цього перешкод, не є підставою для відмови в задоволені позову, щодо утримання дружини, яка доглядає та виховує їх спільну малолітню дитину.

Разом з цим суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про необхідність стягнення з відповідача на користь позивача аліменти на її утримання в розмірі 1/6 частини від заробітку (доходу) відповідача щомісячно до досягнення дитиною трьох років.

Апеляційний суд відхиляє доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 після народження доньки, отримала материнський капітал у розмірі 483881,00 тисяч рублів та буде отримувати виплати на дитину у сумі близько 2700,00 грн, оскільки таке твердження не підтверджено матеріалами справи.

Доводи апелянта про те, що ОСОБА_2 продала нерухоме майно, яке вони придбали в шлюбі та яке залишилось їй, а кошти залишила собі, не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджені жодними доказами.

Інші доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та порушення норм процесуального права, а зводяться лише до переоцінки доказів.

Апеляційним судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи немає.

Керуючись п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Київського районного суду м. Харкова від 07 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.І. Пиипчук