Справа № 743/1165/21
Провадження № 2/743/44/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 жовтня 2022 року Ріпкинський районний суд Чернігівської області у складі:

головуючої - судді Павленко О.В.,

при секретарі судового засідання Воєдило О.В.,

з участю: представника відповідача за первісним позовом (позивача за зустрічним позовом) - адвоката Писаренка О.О. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EASYCON»), представника позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - адвоката Галдецького Я.А. (в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів за допомогою програмного забезпечення «EASYCON»),

у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт Ріпки під час розгляду цивільної справи за первісним позовом Акціонерного товариства "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості та за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" про повернення суми стягнутої у виконавчому провадженні, у зв`язку з визнанням таким, що не підлягає виконанню виконавчого напису нотаріуса,

ВСТАНОВИВ:

АТ "Альфа-Банк" звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просить стягнути з останнього заборгованість за Кредитним договором № 700008048 від 28.07.2008 у розмірі 22650, 23 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 28.07.2008 між сторонами було укладено Кредитний договір № 700008048, відповідно до умов якого позивач надав відповідачу кредит та прийняв у заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором предмет застави, а відповідач отримав кредит та передав позивачу у заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за кредитним договором предмет застави на наступних умовах: сума кредиту та валюта кредиту 9076, 46 доларів США, номінальна процентна ставка - 18, 50 % річних, дата остаточного повернення кредиту 29.07.2015. Позивач свої зобов`язання за кредитним договором виконав, надавши відповідачу кредит. Проте, у зв`язку з невиконанням відповідачем взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, у нього виникла заборгованість перед позивачем на загальну суму 79602, 78 грн, яка судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 12.08.2009 була стягнута на користь позивача. Також зазначеним судовим рішенням в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором № 700008048 було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR 1.8I, 2008 року випуску, колір чорний, державний номер НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 , тип легковий хетчбек, який був предметом застави за спірним договором, шляхом продажу вказаного автомобіля ЗАТ «Альфа-Банк» з укладанням від імені ОСОБА_1 , угод щодо оплатного відчуження в будь-який спосіб з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, отриманням витягів з державного реєстру прав власності, а також надання ЗАТ «Альфа-Банк» всіх необхідних повноважень для здійснення такого відчуження. 30.09.2016 було відкрито виконавче провадження № 52430238 з примусового виконання вказаного судового наказу. Проте, 09.08.2018 у виконавчому провадженні державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документу стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження». Враховуючи, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання ним грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 ЦК України, позивач просив стягнути з відповідача за кредитним договором № 700008048 від 28.07.2008, за період з 01.09.2018 по 01.05.2021, 3% річних у розмірі 6148, 66 грн та інфляційні втрати у розмірі 16501, 59 грн, що загалом складає 22650, 26 грн, адже, на момент звернення позивача до суду, відповідач не виконав вищезазначений судовий наказ, продовжує користуватися грошовими коштами за кредитним договором, належними до сплати позивачу, що порушує його право на мирне володіння своїм майном.

26.10.2021 до Ріпкинського районного суду Чернігівської області від ОСОБА_1 надійшов відзив на позов, в якому він заперечує проти задоволення позову. Суть заперечень зводиться до того, що за заявою позивача Шахтарським міськрайонним судом Донецької області від 12.08.2009 було ухвалено судовий наказ про стягнення з відповідача заборгованості за кредитним договором у розмірі 79602, 78 грн і в рахунок сплати вказаної суми було звернуто стягнення на заставний автомобіль, шляхом його продажу позивачем від імені відповідача третій особі-покупцю. Відтак, позивач на власний розсуд змінив спосіб погашення заборгованості за кредитним договором, тому з моменту вилучення автомобіля у відповідача, останній не несе відповідальність за його продаж та не відповідає за невиконання судового наказу. Крім того, 06.08.2013 державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві у виконавчому провадженні № 34247590 було вилучено у відповідача заставний автомобіль, накладено на нього арешт та передано його для реалізації 13.08.2013. Згідно акту опису арештованого майна, підписаного представником позивача ОСОБА_2 та представником ПП «Нива-В.Ш.» ОСОБА_3 , автомобіль було передано на відповідальне зберігання останньому. 08.08.2013 постановою державного виконавця було призначено оцінку автомобіля відповідача для його подальшої реалізації на конкурсних засадах. Відповідач не чинив перешкод у вчиненні виконавчих дій, подальшому продажу автомобіля та не оскаржував цих дій, тому з моменту звернення стягнення на автомобіль відповідач не несе відповідальності за його продаж державним виконавцем, представником позивача, ПП «Нива-В.Ш.» й погашення боргу за судовим наказом за рахунок вирученої суми та, відповідно, не може нести відповідальність у вигляді інфляційних витрат та 3% річних за невиконання судового наказу, адже у нього відсутня вина у несвоєчасності його виконання.

Разом із відзивом на позов відповідач подав зустрічний позов до АТ "Альфа-Банк", у якому просить стягнути з АТ "Альфа-Банк" безпідставно набуті кошти у розмірі 48413, 43 грн. Вимоги обґрунтовані тим, що 28.07.2008 за кредитним договором № 700008048 сторони погодили суму кредиту в еквіваленті 9076, 46 доларів США (40710 грн) на придбання ОСОБА_1 автомобіля у ТОВ «Автоцентр Київ». 28.07.2008 АТ "Альфа-Банк" перерахувало на рахунок ТОВ «Автоцентр Київ» 40710 грн безготівково. Початкові внески за автомобіль на загальну суму 80000 грн ОСОБА_1 здійснив безпосередньо продавцю в період з 22.05.2008 по 22.07.2008 до укладення кредитного договору. 21.01.2021 було вчинено нотаріальний напис № 110 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ "Альфа-Банк" заборгованості за кредитним договором у розмірі 15756, 65 доларів США. 04.02.2021 постановою приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Палігіним О.П. відкрито виконавче провадження № 64385936 за вказаним виконавчим написом та звернено стягнення на заробітну плату та доходи ОСОБА_1 . Рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26.04.2021 вказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню. Рішення набрало законної сили та 15.07.2021 завершено вищезазначене виконавче провадження. Приватним виконавцем 15.07.2021 було повернуто ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 140497, 49 грн, а 21.07.2021 у розмірі 39742, 40 грн як надмірно стягнені кошти. Проте частина стягнутих коштів з ОСОБА_1 під час виконавчого провадження у розмірі 48413, 43 грн приватним виконавцем була перерахована АТ "Альфа-Банк" як стягувачу і ним на вимогу ОСОБА_1 у добровільному порядку не повернута. З врахуванням наведеного, керуючись ст. 1212 ЦК України, ОСОБА_1 просить стягнути з АТ "Альфа-Банк" у судовому порядку вищезазначені безпідставно набуті кошти.

Також у відзиві на позов відповідач просив стягнути з позивача судові витрати, понесені ним на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн та судовий збір за подання зустрічного позову у розмірі 908 грн.

Від АТ "Альфа-Банк" до суду надійшов відзив на зустрічний позов, в якому останнє заперечує щодо задоволення зустрічних позовних вимог ОСОБА_1 , посилаючись на те, що грошові кошти у розмірі 48413, 43 грн стягнуті з ОСОБА_1 в рахунок виконання зобов`язання за кредитним договором № 700008048 від 28.07.2008, який не розірвано та за яким у ОСОБА_1 виникла заборгованість в результаті невиконання своїх зобов`язань, тому факт визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, не є підставою застосування наслідків ст. 1212 ЦК України.

Представник позивача за первісним позовом (відповідача за зустрічним позовом) - адвокат Галдецький Я.А. у судовому засіданні просив задовольнити первісний позов у повному обсязі та відмовити у задоволенні зустрічного позову, з підстав викладених у позовній заяві та відзиві на зустрічний позов. Додатково зазначив, що він не володіє інформацією щодо виконання судового наказу Шахтарського міськрайонного суду Донецької області від 12.08.2009 і щодо реалізації заставного автомобіля, який було вилучено у ОСОБА_1 .

Відповідач за первісним позовом (позивач за зустрічним позовом) у судове засідання не з`явився. Його представник адвокат Писаренка О.О. у судовому засіданні просив відмовити у задоволенні первісного позову та задовольнити зустрічний позов у повному обсязі, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву та у зустрічній позовній заяві.

Заслухавши пояснення з`явившихся учасників справи, дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до положень ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа, має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Ч. 1 та 3 ст. 13 ЦПК встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дні, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Ч. 2 ст. 77 ЦПК України встановлено, що предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухвалені судового рішення.

Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).

Відповідно ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

З матеріалів справи вбачається, що 28.07.2008 сторони уклали Кредитний договір № 700008048.

Відповідно до п. 2 Розділу № 1 Кредитного договору, Банк надає Позичальнику Кредит та приймає в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором Предмет застави, а Позичальник приймає Кредит та передає Банку в заставу в якості забезпечення виконання зобов`язань за Договором Предмет застави на наступних умовах: сума кредиту 9076, 46 доларів США. Номінальна процентна ставка 18, 5 % річних. Дата остаточного повернення кредиту 29.07.2015. Цільове використання кредиту - придбання Транспортного засобу згідно з Договором купівлі-продажу, укладеним між Позичальником та ТОВ «Автоцентр Київ» (далі - Продавець) № 8/1686 від 22.05.2008.

Згідно п. 2.11 вказаного кредитного договору предметом застави є транспортний засіб SKODA OCTAVIA TOUR 1.8I, 2008 року випуску, колір чорний, державний номер НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 .

Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України, правочин це дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

За змістом ст. 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).

Ч. 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Згідно зі ст. 526 ЦПК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Ч. 2 ст. 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

За змістом ст. 524, 533-535 і 625 ЦК України, грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Ст. 625 ЦК України розміщена у розділі І "Загальні положення про зобов`язання" книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Отже, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Такого правового висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (провадження № 14-16цс18).

Також Велика Палата Верховного Суду у постанові від 10 квітня 2018 року у справі № 910/10156/17 вказала, що приписи ст. 625 ЦК України поширюються на всі види грошових зобов`язань, та погодилася з висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 01 червня 2016 року у справі № 3-295гс16, за змістом яких грошове зобов`язання може виникати між сторонами не тільки з договірних відносин, але й з інших підстав, передбачених цивільним законодавством.

Правовий аналіз положень ст. 526, 599, 611, 625 ЦК України дає підстави для висновку, що наявність судового рішення про стягнення суми боргу за кредитним договором, яке боржник не виконав, не припиняє правовідносин сторін цього договору, не звільняє боржника від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ст. 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення.

Зазначена позиція підтверджена у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц (провадження № 14-154цс18), від 04 червня 2019 року у справі № 916/190/18 (провадження № 12-302гс18).

Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (ч. 2 ст. 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору разом із сумою основного боргу суму інфляційних втрат як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати та 3 % річних від простроченої суми. У кредитора, при цьому, виникає кореспондуюче право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення сплати основного боргу.

Таким чином, зважаючи на таку юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язання, на них поширюється дія ч. 2 ст. 625 ЦК України як спеціальний вид цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

Суд виходить з того, що проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають нарахуванню та стягненню у разі наявності факту прострочення виконання будь-якого грошового зобов`язання незалежно від того, чи скористався кредитодавець правом на дострокове повернення кредиту, тобто строк кредитування припинився, чи договірні відносини між сторонами тривають.

При цьому, проценти, встановлені ст. 625 ЦК України, підлягають стягненню в межах строків позовної давності, однак можуть бути обчисленні на момент ухвалення судового рішення, якщо про це позивач заявив вимогу.

Зазначене узгоджується з висновком викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц , що невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі ст. 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення і обмежується останніми трьома роками, які передували подачі такого позову.

Так, судовим наказом Шахтарського міськрайонного суду Донецької області № 2н-204/2009 від 12.08.2009 з ОСОБА_1 стягнено заборгованість за вказаним кредитом в розмірі 67 841 грн 48 коп., по процентам 4 637 грн 04 коп., пені в сумі 7 124 грн 26 коп., а всього 79 602 грн 78 коп. та в рахунок погашення заборгованості за вказаним кредитним договором звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR 1.8I, 2008 року випуску, колір чорний, державний номер НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 , тип легковий хетчбек, що належить на праві власності ОСОБА_1 , шляхом продажу вказаного автомобіля ЗАТ «Альфа-Банк» з укладанням від імені ОСОБА_1 угод щодо оплатного відчуження в будь-який спосіб з іншою особою покупцем, зі зняттям вказаного автомобіля з обліку в органах ДАІ, отриманням витягів з державного реєстру прав власності, а також надання ЗАТ «Альфа-Банк» всіх необхідних повноважень для здійснення такого відчуження.

АТ "Альфа-Банк" звернулося до ОСОБА_1 з позовом про стягнення заборгованості, яка складається з 3% річних та інфляційних витрат до суду 23.09.2021.

З розрахунку заборгованості 3% річних та інфляційних витрат, наданого АТ "Альфа-Банк", вбачається, що він проведений за період з 01.09.2018 по 01.09.2021, тобто в межах останніх трьох років, які передували подачі такого позову, на суму заборгованості у розмірі 79 602 грн 78 коп. зазначеної у судовому наказі Шахтарського міськрайонного суду Донецької області № 2н-204/2009 від 12.08.2009.

Водночас, із долученого ОСОБА_1 до матеріалів справи Акту опису й арешту майна від 06.08.2013 вбачається, що державним виконавцем ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, Руденко Ю.О., при примусовому виконанні вищевказаного судового наказу, 06.08.2013 у присутності двох понятих, представника ПАТ «Альфа-Банк» Семенова Р.А. та представника ПП «Нива-В.Ш.» Городенського О.А., було проведено опис майна, що належить боржнику ОСОБА_1 , а саме транспортного засобу SKODA OCTAVIA TOUR 1.8I, 2008 року випуску, колір чорний, державний номер НОМЕР_1 , № кузову НОМЕР_2 , який буде передано для реалізації не раніше 13.08.2013, та який прийняв на відповідальне зберігання ОСОБА_3 , будучи повідомленим про кримінальну або матеріальну відповідальність за розтрату, відчуження, приховування чи підміну описаного майна, про що свідчить його підпис у відповідному Акті.

Постановою державного виконавця ВДВС Шевченківського РУЮ у м. Києві, Руденко Ю.О., від 08.08.2013 у ВП № 34247590 було призначено експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання ТОВ «Українська експертна група» в особі директора Антонова В.О., якого було зобов`язано надати письмовий висновок, звіт про оцінку майна (акт оцінки майна) з питань ринкової вартості вищезазначеного автомобіля для подальшої реалізації на конкурсних засадах (аукціон, прилюдні торги).

З відповіді Шевченківського ВДВС у місті Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) № 18459/18.10-22 від 13.10.2022, яка надійшла на запит суду, вбачається, що «згідно даних АСВП «ВП-Спецрозділ» на виконанні у Відділі перебувало виконавче провадження № 34247590 з примусового виконання судового наказу № 2н-204 від 12.08.2009 Шахтарського міськрайонного суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 79602, 78 грн на користь ПАТ «Альфа-банк» (відкрито 17.09.2012). 22.06.2016 державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувачеві на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» (стара редакція Закону) та виконавчий документ повернуто стягувачу. Надати більш детальну інформацію та будь-які копії матеріалів виконавчого провадження не виявляється можливим, оскільки виконавче провадження завершене в 2016 році і у відповідності до Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, знищене після 3 років зберігання».

Крім того, постановою державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві, Беріковою С.Н., від 30.09.2016 за заявою ПАТ «Альфа Банк» від 30.09.2016 було відкрито виконавче провадження № 52430238 з примусового виконання судового наказу № 2н-204/2009 від 12.08.2009 Шахтарського міськрайонного суду Донецької області про стягнення з ОСОБА_1 боргу в сумі 79602, 78 грн на користь ПАТ «Альфа-банк».

Постановою державного виконавця Шевченківського РВ ДВС міста Київ ГТУЮ у м. Києві, Шеремета О.В., від 09.08.2018 у ВП № 52430238 вищезазначений виконавчий документ повернуто стягувачу на підставі п. 2 ч. 1 ст. ЗУ «Про виконавче провадження».

З урахуванням викладеного, оскільки в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором судовим наказом № 2н-204 від 12.08.2009 Шахтарського міськрайонного суду Донецької області, було звернуто стягнення на предмет застави - автомобіль SKODA OCTAVIA TOUR 1.8I, 2008 року випуску, який було вилучено у ОСОБА_1 06.08.2013, однак у матеріалах справи відсутні докази, які підтверджують оцінку вказаного автомобіля, а також підтверджують або спростовують його реалізацію за конкретною ціною, з незалежних від волі заставодавця причин, суд не має можливості встановити наявність чи відсутність невиконаного позичальником грошового зобов`язання перед кредитором (позивачем за первісним позовом та відповідачем за зустрічним), розмір якого є базою для нарахування 3% річних і інфляційних витрат.

Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог АТ "Альфа-Банк" до ОСОБА_1 як необґрунтованих, оскільки банком не доведено належними та допустимими доказами наявність у нього як підстав для застосування до ОСОБА_1 майнової відповідальності, передбаченої ст. 625 ЦК України, так і розміру цієї відповідальності у заявленому грошовому виразі.

Щодо вирішення вимог за зустрічним позовом, суд зазначає наступне.

21.01.2021 приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 110, про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «АЛЬФА-БАНК» за кредитним договором № 700008048 від 28.07.2008, укладеним між ним та ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» (правонаступником, якого є АТ «АЛЬФА-БАНК»), строк платежу по якому настав, але боржником допущено прострочення платежів, за період з 01.09.2017 по 01.09.2020, грошових коштів в сумі 15756, 65 доларів США, що еквівалентно 444337, 53 грн, в т.ч. прострочена заборгованість за сумою кредиту - 8914, 78 доларів США та прострочена заборгованість за відсотками та комісією - 6841, 87 доларів США та 1500 грн витрат за вчинення виконавчого напису.

На підставі вказаного виконавчого напису приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області, Палігіним О.П., 04.02.2021 відкрито виконавче провадження (ВП № 64385936) та проведені такі виконавчі дії: стягнуто основну винагороду приватного виконавця та витрати на проведення виконавчих дій, накладено арешт коштів боржника, накладено арешт на майно боржника, оголошено розшук майна боржника.

Однак, заочним рішенням Ріпкинського районного суду Чернігівської області від 26.04.2021 вищевказаний виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Вказане рішення набрало законної сили.

15.07.2021 приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області, Палігіним О.П., винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 64385936 на підставі п. 5 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження».

Згідно довідки № 21653 від 23.07.2021, виданої приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області, Палігіним О.П., 15.07.2021 та 21.07.2021 ОСОБА_1 було повернуто 140497, 49 грн та 39742, 40 грн, відповідно, як надмірно сплачені (стягнені) кошти в межах ВП № 64385936.

Також, з вказаної довідки вбачається, що 11.03.2021 та 27.02.2021 приватним виконавцем були перераховані АТ «Альфа-Банк» кошти у розмірі 23721, 87 грн та 24691, 56 грн, а всього - 48413, 43 грн, як кошти стягнуті за виконавчим документом на користь стягувача.

Відповідно до приписів ч. 1 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широку сферу застосування: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так і неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення, чи вибуло майно з володіння власника за його волею або всупереч його волі, чи є набувач добросовісним або недобросовісним.

Правовий аналіз норм ст. 1212 ЦК України дає підстави для висновку, що кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: а) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); б) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності достатньої правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.

Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої абсолютної безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.

Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.

Наведене у своїй сукупності свідчить, що кондикція - це позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого права, який може бути застосований самостійно. Кондикція також застосовується субсидіарно до реституції та віндикації, як спосіб захисту порушеного права у тому випадку, коли певна вимога власника (титульного володільця) майна не охоплюється нормативним урегулюванням основного способу захисту права, але за характерними ознаками, умовами та суб`єктним складом підпадає під визначення зобов`язання з набуття або збереження майна без достатньої правової підстави.

Таким чином, права особи, яка вважає себе власником майна, підлягають захисту шляхом задоволення позову до володільця (набувача майна) з використанням правового механізму, установленого ст. 1212 ЦК України, у разі наявності цивільних відносин безпосередньо між власником та володільцем майна.

Такий спосіб захисту можливо здійснити шляхом застосування кондикційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені ст. 1212 ЦК України, які дають право витребувати у набувача таке майно.

Аналогічні правові висновки викладені у постанові Верховного Суду України від 25.10.2017 року у справі №3-905гс17 та у постанові Верховного Суду від 29.05.2019 у справі №757/42443/15-ц, провадження №61-38890св18.

Отже, положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб, чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Сутність зобов`язання із набуття, збереження майна без достатньої правової підстави полягає у вилученні в особи - набувача частини її майна, що набута поза межами правової підстави, у випадку, якщо правова підстава переходу відпала згодом, або взагалі без неї, якщо майновий перехід не ґрунтувався на правовій підставі від самого початку правовідношення, та передання майна тій особі - потерпілому, яка має належний правовий титул на нього.

Висновок про можливість застосування до спірних правовідносин норм ст. 1212 ЦК України викладений також Верховним Судом у постанові від 06.03.2019 у справі № 910/1531/18.

Під відсутністю правової підстави розуміють такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення і його юридичному змісту. Тобто, відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином. Такий правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 23.01.2020 у справі № 910/3395/19, від 23.04.2019 у справі № 918/47/18, від 01.04.2019 у справі № 904/2444/18.

Якщо поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, положення ст. 1212 ЦК України можна застосовувати тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена або припинена, у тому числі, у виді розірвання договору. Дана правова позиція викладена у постановах Верховного Суду України від 22.03.2016 у справі № 6-2978цс15 та від 03.06.2016 у справі № 6-100цс15.

Оскільки у даній справі виконавчий напис № 110 від 21.01.2021, вчинений приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області, Личуком Т.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «АЛЬФА-БАНК», за кредитним договором № 700008048 від 28.07.2008, укладеним між ним та ЗАТ «АЛЬФА-БАНК» (правонаступником, якого є АТ «АЛЬФА-БАНК»), грошових коштів в сумі 15756, 65 доларів США, що еквівалентно 444337, 53 грн, визнано таким, що не підлягає виконанню з моменту його вчинення, суд дійшов висновку, що стягнуті з ОСОБА_1 на підставі вказаного виконавчого напису кошти у розмірі 48413, 43 грн, які були перераховані АТ «Альфа-Банк», підлягають поверненню шляхом їх стягнення у відповідності до положень ст. 1212 ЦК України, як такі, що отримані АТ «Альфа-Банк» безпідставно, оскільки правова підстава їх стягнення та перерахунку банку, а також їх отримання останнім відпала.

Відтак, зустрічні позовні вимоги ОСОБА_1 є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Згідно з ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Договором № 18/1 про надання правничої допомоги від 18.10.2021 та ордером про надання правничої (правової) допомоги серії АА № 1147356 від 18.10.2022 підтверджено факт надання адвокатом Малашевим Ю.В. правової допомоги ОСОБА_4 .

Згідно акту про надання правничої допомоги від 23.02.2022 та квитанції про сплату гонорару № 18/10 від 18.10.2021, вбачається, що ОСОБА_1 сплатив адвокату Писаренку О.О., згідно договору про надання правничої допомоги від 18.10.2021, 30000 грн.

Таким чином, враховуючи, що представником АТ "Альфа-Банк" не було заявлено клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката ОСОБА_1 Писаренка О.О., тому суд дійшов висновку про стягнення з АТ "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_1 , понесених останнім витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 грн.

Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача за зустрічним позовом на користь позивача за зустрічним позовом належить стягнути витрати по сплаті судового збору у розмірі 908 грн.

Керуючись ст. 2, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 265, 268, 273, 354 ЦПК України,

УХВАЛИВ:

У задоволенні цивільного позову Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) про стягнення заборгованості відмовити.

Зустрічний цивільний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 ) до Акціонерного товариства "Альфа-Банк" (вул. Велика Васильківська, буд. 100, м. Київ, ) про повернення суми стягнутої у виконавчому провадженні, у зв`язку з визнанням виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню задовольнити.

Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , безпідставно набуті кошти у розмірі 48413 (сорок вісім тисяч чотириста тринадцять) грн 43 коп.

Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) грн.

Стягнути з Акціонерного товариства "Альфа-Банк" на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 30000 (тридцять тисяч) грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Чернігівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 31 жовтня 2022 року.

Суддя О.В. Павленко