Номер провадження 2/756/1717/22
У Х В А Л А

21 жовтня 2022 року м. Київ

Оболонський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Банасько І.М.,

за участю секретаря судового засідання Слуцького О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ Кредит», приватного виконавця виконавчого кругу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави

УСТАНОВИВ:

У провадженні Оболонського районного суду міста Києва перебуває цивільна справа №756/16329/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ Кредит», приватного виконавця виконавчого кругу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що 26.08.2020 приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Горай О.С. вчинено виконавчий напис № 21552 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» заборгованості у розмірі 19 831,50 грн.

ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» пред`явило виконавчий напис для виконання до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В., на підставі якого приватний виконавець виніс постанову про відкриття виконавчого провадження № 63036643 від 15.09.2020.

За твердженням позивача, 17.09.2020 приватний виконавець виніс постанову про звернення стягнення на заробітну плату та пенсію ОСОБА_1 , які він отримує у Національному університеті біоресурсів і природокористування України та в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Київській області. Загалом із пенсії і заробітної плати було утримано 29 447,14 грн, тобто у сумі більшій, ніж та, що вказана у постанові про відкриття виконавчого провадження.

10.06.2021 рішенням Ірпінського районного суду Київської області у справі №367/617/2021, яке набрало законної сили 13.07.2021, визнано виконавчий напис №21552 від 26.08.2020 таким, що не підлягає виконанню. Однак, як зазначає позивач відповідачі так і не повернули позивачу коштів, набутих без достатньої правової підстави.

За таких обставин, ОСОБА_1 просить суд стягнути безпідставно набуті грошові кошти з ТОВ «ІЗІ КРЕДИТ» у розмірі 19 831,50 грн та приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. у розмірі 9 615,64 грн.

Ухвалою суду від 07.12.2021 постановлено відкрити провадження у справі №756/16329/21 за правилами спрощеного позовного провадження.

За наслідками проведення судового засідання, призначеного на 21.10.2022, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для зупинення провадження у справі №756/16329/21, виходячи з такого.

Зі змісту позовних вимог про стягнення, зокрема з приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. грошових коштів у розмірі 9 615,54 грн, які позивач вважає безпідставно набутими вбачається, що заявлена до стягнення сума грошових коштів включає в себе в тому числі суму основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 983,15 грн та суму витрат виконавчого провадження у розмірі 669,00 грн.

У відзиві на позовну заяву приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В. проти задоволення позову заперечує, зазначаючи про те, що на користь саме приватного виконавця стягнуто з боржника суму основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1983,15 грн та суму витрат виконавчого провадження у розмірі 669,00 грн, що сукупно становить 2 652,15 грн. Однак, вважає, що відшкодування приватному виконавцю понесених ним витрат не ставиться у взаємозалежність із визнанням виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню, так як факт понесення витрат приватним виконавцем уже є безумовною підставою для їх відшкодування приватному виконавцю. До того ж зазначає, що підставою набуття приватним виконавцем коштів є постанова приватного виконавця про стягнення з боржника основної винагороди, постанова про розмір мінімальних витрат виконавчого провадження та постанова про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника, які позивачем не оскаржувалися, а тому на її переконання підстава для отримання коштів, як витрати виконавчого провадження та основної винагороди приватного виконавця не відпала.

При цьому, акцентуючи увагу суду на тому, що питання про повернення боржнику стягнутої приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Малковою М.В. винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження, має вирішуватися не в порядку статті 1212 ЦК України, як безпідставно набуті кошти.

Принагідно приватний виконавець виконавчого округу м. Києва Малкова М.В. посилається на постанову Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 05.02.2020 у справі № 201/8493/18, в якій суд касаційної інстанції зазначив про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження; на постанову колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 15.09.2021 у справі №320/5868/16, в якій суд касаційної інстанції зауважив, що стягнення з Мелітопольського МР ВДВС ГТУЮ у Запорізькій області виконавчого збору не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства, та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства; на правові висновки викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 у справі № 921/16/14-г/15 та № 127/9870/16-ц, від 28.11.2018 у справі №2-01575/11, від 13.03.2019 у справі № 545/2246/15-ц, від 03.04.2019 та 10.04.2019 у справах №370/1288/15 та 766/740/17-ц, в яких закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані.

Також, приватний виконавець Малкова М.В. у відзиві стверджує, що не може виступати в якості відповідача у цих категоріях справ, оскільки позови про визнання виконавчого документа таким, що не підлягає виконанню та повернення стягненого за виконавчим написом нотаріуса звертається саме до стягувачів, що є доказом неправомірного залучення приватного виконавця як відповідача в таких справах.

Разом з тим, судом установлено, що Великою Палатою Верховного Суду 23.12.2021 постановлено ухвалу у справі № 229/1026/21 (провадження № 14-205цс21), якою прийнято до розгляду справу за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича, третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович, про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за безпідставне володіння коштами.

Зі змісту зазначеної ухвали суду вбачається, що ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 справу №229/1026/21 (провадження № 14-205цс21) передано на розгляд Великої Палати Верховного Суду з підстав необхідності відступу від висновків Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 22.10.2020 у справі № 910/4286/20, та у складі Касаційного цивільного суду, викладених у постанові від 05.02.2020 року у справі №201/8493/18. Окрім того, також зазначено, що справа містить виключну правову проблему.

Підстави передачі справи на розгляд Великої Палати Верховного Суду мотивовані тим, що імперативною нормою - частиною другою статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» закріплено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи з приводу оскарження постанов державного виконавця про стягнення виконавчого збору, постанов приватного виконавця про стягнення основної винагороди, витрат виконавчого провадження та штрафів, прийнятих у виконавчих провадженнях щодо примусового виконання усіх виконавчих документів, незалежно від того, яким органом, у тому числі судом якої юрисдикції, вони видані. У справі, що переглядається, позов ПАТ «Промінвестбанк», який був боржником у виконавчому провадженні, стосується стягнення з відповідача коштів, отриманих у вигляді основної винагороди за вчинення виконавчих дій приватним виконавцем. Позивач вважає, що підстав для стягнення основної винагороди не було, оскільки приватним виконавцем не вчинялись дії щодо виконання судового рішення, воно примусово виконане іншим приватним виконавцем із стягненням основної винагороди. Такі вимоги пов`язані із питанням законності постанови приватного виконавця щодо стягнення основної винагороди за вчинення виконавчих дій, яка і є підставою для такого стягнення. Тому, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що цей позов не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства та має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.

Висновки щодо юрисдикції спору колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду обґрунтовує посиланням на правові висновки, викладені Великою Палатою Верховного Суду у постановах від 06.06.2018 року у справах № 921/16/14-г/15 (провадження № 12-93гс18), № 127/9870/16-ц (провадження № 14-166цс18), від 28.11.2018 у справі № 2-01575/11 (провадження № 14-425цс18), від 13.03.2019 у справі № 545/2246/15-ц (провадження № 14-639цс18), від 03.04.2019 та 10.04.2019 у справах № 370/1288/15 (провадження № 14-612цс18) та № 766/740/17-ц (провадження № 14-664цс18).

Разом з тим, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду у постанові від 22.10.2020 року у справі з подібними правовідносинами №910/4286/20 за позовом АТ «Укртрансгаз» до приватного нотаріуса виконавчого округу міста Києва Пишного А. В. про стягнення суми безпідставно набутих коштів, дійшов висновку про те, що предметом спору у цій справі є не оскарження дій/бездіяльності відповідача (приватного виконавця) як суб`єкта владних повноважень, а саме неправомірність та безпідставність набуття відповідачем грошових коштів, які належать позивачу, що свідчить про приватно-правовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин. Суд зазначив, що спір не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку приватного виконавця, що, відповідно, виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства. Оскільки предметом розгляду у справі не є вимоги про оскарження дій приватного виконавця, суд касаційної інстанції погодився з висновком апеляційного господарського суду про те, що вказаний позов не може бути віднесений до адміністративної юрисдикції як такий, що підлягає розгляду адміністративними судами на підставі частини другої статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» та частини першої статті 287 КАС України.

Верховний Суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05.02.2020 року у справі з подібними правовідносинами №201/8493/18 (провадження № 61-11748св19) за позовом акціонерного товариства «Дніпроважмаш» до приватного виконавця виконавчого округу Дніпропетровської області Сивокозова Олександра Миколайовича, третя особа - товариство з обмеженою відповідальністю «Тема-07», про стягнення безпідставно отриманих коштів, погодився з висновком суду першої інстанції про відсутність правових підстав для застосування статті 1212 ЦК України до спірних правовідносин, які виникли у зв`язку з безпідставним, на думку позивача, стягненням основної винагороди приватного виконавця, які не можуть вважатися безпідставно набутими коштами у розумінні статті 1212 ЦК України, а є витратами виконавчого провадження. Водночас, зазначивши, що Законом України «Про виконавче провадження» встановлено спеціальний порядок судового оскарження рішення, дії чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця щодо стягнення виконавчого збору та/або витрат на проведення виконавчих дій, згідно з яким відповідні спори відносяться до юрисдикції адміністративних судів та підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства, Верховний Суд у складі суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду залишив в силі рішення суду першої інстанції у справі №201/8493/18, яка розглянута за правилами цивільного судочинства.

Ураховуючи зазначені вище мотиви та обґрунтування Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду вважає, що для формування єдиної правозастосовчої практики є підстави для відступлення від висновків Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду, викладених у постанові від 22.10.2020 у справі № 910/4286/20, у якій зазначено, що спір у даній справі не пов`язаний із захистом прав, свобод чи інтересів позивача у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку приватного виконавця, що, відповідно, виключає можливість розгляду цієї справи за правилами адміністративного судочинства, та у складі Касаційного цивільного суду, викладених в постанові від 05.02.2020 у справі №201/8493/18, в якій спір з подібними правовідносинами розглянутий за правилами цивільного судочинства.

Також зазначено, що справа містить виключну правову проблему, яка потребує вирішення Великою Палатою Верховного Суду з метою формування єдиної правозастосовної практики, оскільки висновки судів касаційної інстанції у наведених вище постановах при однакових фактичних обставинах і подібних правовідносинах зводяться до протилежних висновків.

У своїй ухвалі Велика Палата Верховного Суду зазначила, що в ухвалі Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22.11.2021 відсутні посилання на кількісні та якісні показники, які б свідчили про те, що передача цієї справи до Великої Палати Верховного Суду необхідна для забезпечення розвитку права та формування єдиної правозастосовчої практики, тому підстави для прийняття та розгляду Великою Палатою Верховного Суду указаної справи згідно з частиною п`ятою статті 403 ЦПК України відсутні.

Проте, Велика Палата Верховного Суду зауважила, що колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду обґрунтувала мотиви відступу від правового висновку щодо застосування норм права, викладеного в постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.10.2020 у справі № 910/4286/20, та у складі Касаційного цивільного суду від 05.02.2020 у справі № 201/8493/18, тому дійшла висновку про прийняття справи за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича, третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович, про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за безпідставне володіння коштами до розгляду.

Враховуючи вищевикладене у своїй сукупності, суд виходячи з того, що однією із заявлених позовних вимог у справі № 756/16329/21 є вимога позивача до приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Малкової М.В. про стягнення з останнього в порядку ст.1212 ЦК України безпідставно набутих грошових коштів у розмірі 9 615,54 грн, які в себе включають у тому числі суму основної винагороди приватного виконавця у розмірі 1 983,15 грн та суму витрат виконавчого провадження у розмірі 669,00 грн, вважає, що зазначена справа пов`язана зі справою №229/1026/21, оскільки судове рішення, яке буде ухвалене Великою Палатою Верховного Суду за результатами розгляду зазначеної справи матиме наслідком остаточне визначення предметної юрисдикції у спорах про стягнення як безпідставно набутих грошових коштів з приватних виконавців, зокрема суми основної винагороди за вчинення виконавчих дій, а тому безпосередньо вплине як на правильність вирішення спору у справі №756/16329/21, так і на правильність ухваленого за результатами її розгляду судового рішення в силу приписів частини шостої статті 13 Закону України "Про судоустрій і статус суддів", відповідно до яких висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.

Відповідно до пункту 10 частини першої статті 252 ЦПК України суд може за заявою учасника справи, а також з власної ініціативи зупинити провадження у справі у випадку перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (у іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду.

Згідно пункту 14 частини першої статті 253 ЦПК України провадження у справі зупиняється у випадках, встановлених пунктом 10 частини першої статті 252 цього Кодексу, - до закінчення перегляду в касаційному порядку.

Таким чином, суд дійшов до переконливого висновку про зупинення провадження у справі №756/16329/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ Кредит», приватного виконавця виконавчого кругу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про стягнення грошових коштів, набутих без достатньої правової підстави до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №229/1026/21 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича, третя особа - приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович, про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за безпідставне володіння коштами.

Керуючись ст.ст. 252 - 253, 259 - 261, 268, 353 - 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Зупинити провадження у справі №756/16329/21 за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ІЗІ Кредит», приватного виконавця виконавчого кругу міста Києва Малкової Марії Вікторівни про стягнення грошових кошті, набутих без достатньої правової підстави до закінчення перегляду Великою Палатою Верховного Суду справи №229/1026/21 за позовом Публічного акціонерного товариства «Акціонерний комерційний промислово-інвестиційний банк» до Приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Жаботинського Івана Володимировича, третя особа - Приватний виконавець виконавчого округу міста Києва Павлюк Назар Васильович, про стягнення безпідставно набутих коштів та відсотків за безпідставне володіння коштами.

Ухвала суду може бути оскаржена в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом 15 днів з дня її складення.

Ухвала суду набирає законної сили з моменту її підписання суддею.

Повний текст ухвали суду складено та підписано - 21.10.2022.

Суддя І.М. Банасько