Справа №295/72/20
20.10.2022 року м. Житомир
Богунський районний суд міста Житомира в складі:
головуючої - судді Семенцової Л.М.,
за участі секретарів Ковальчук М.М., Скришевської О.Р., Кирийчук А.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна,-
Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 17.01.2020 року позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в справі та призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження.
У лютому 2020 року до суду надійшов відзив на позовну заяву від відповідачів із викладеними в ньому запереченнями проти задоволення позову з посиланням на те, що від шлюбу з позивачем у них народилося двоє дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Після розірвання шлюбу 03.02.1993 року в спірному будинку залишилися проживати відповідач ОСОБА_2 з їхніми неповнолітніми на той час дітьми, а позивач згодом утворив нову сім`ю. В 1994 році позивач погодився на продаж належної йому частки будинку та видав ОСОБА_2 довіреність від 19.07.1994 року на право розпорядження його частиною будинку на власний розсуд. Твердження позивача стосовно не видання ним цієї довіреності на розпорядження 66/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 , не відповідають дійсності та кошти від продажу будинку в сумі 10 млн. купонокарбованців батьки ОСОБА_2 віддали ОСОБА_1 влітку 1995 року, коли він з`явився в будинок із своїм товаришем, та жодних претензій до жовтня 2019 року до відповідачів не пред`являв. Позивач періодично підтримував контакт із сином, який згодом йому повідомив у 2005 році про дарування ОСОБА_2 її матір`ю ОСОБА_3 частини будинку, а в липні 2011 року в присутності сина вона показала позивачу примірник договору дарування частини будинку від 21.12.2005 року. За період з лютого 1993 року і до цього часу будинок збільшився в своїй площі та в ньому проведені нею спільно з дітьми значні поліпшення, що суттєво відрізняє його від того стану, в якому він знаходився в 1992 році.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 19.06.2020 року за клопотанням представника позивача в справі було призначено судову почеркознавчу експертизу.
Ухвалою Богунського районного суду міста Житомира від 02.07.2020 року за клопотанням представника позивача в справі було призначено судову технічну експертизу та провадження в справі зупинено до закінчення її проведення.
Ухвалою судді Богунського районного суду міста Житомира від 29.01.2021 року поновлено провадження в справі.
Позивач та його представник у судовому засіданні вимоги позову підтримали з викладених у позовній заяві обставин. Позивач пояснив, що він хотів, щоб належна йому частина будинку була у власності сина ОСОБА_4 . Після надходження до суду висновку експерта за результатами проведення почеркознавчої експертизи позивач у судовому засіданні підтвердив підписання ним довіреності від 19.07.1994 року.
Відповідач ОСОБА_2 та представник обох відповідачів у судовому засіданні заперечували проти задоволення позову з викладених у відзиві мотивів. Відповідач ОСОБА_3 , будучи належним повідомленою про дату, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явилася, причин неявки до суду не повідомила. Відповідач ОСОБА_2 пояснила, що розписку про отримання коштів від продажу частини будинку позивач відмовився написати, так як його не влаштовувала визначена договором сума коштів. Домовленість із позивачем була, що довіреність видається ним взамін за сплату аліментів і вона не зверталася до нього з такою вимогою, але грошові кошти від продажу частини будинку в сумі 10 млн. купонокарбованців її батьки віддали позивачу повністю. Представник відповідачів звернув увагу на те, що довіреність була видана на один рік та іншого нерухомого майна в позивача не було, тому він не міг не знати про відчуження частини будинку. Допитана як свідок ОСОБА_2 надала аналогічні своїм поясненням показання та вказала на те, що її батьки купили в позивача частину будинку для її дітей.
Суд, заслухавши позивача та його представника, відповідача та представника відповідачів, ОСОБА_2 , допитану в судовому засіданні як свідка, дослідивши письмові матеріали справи, з`ясувавши фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позовна заява, оцінивши докази в їх сукупності, дійшов до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що позивач та відповідач ОСОБА_2 перебували в шлюбі, який було розірвано, про що в книзі реєстрації актів про розірвання шлюбу 03.02.1993 року зроблено запис за № 76. Свідоцтво про розірвання шлюбу НОМЕР_1 видано ВРАГС Богунського райвиконкому м. Житомира ОСОБА_1 08.12.1998 року, а ОСОБА_2 видано 10.09.2001 року повторно відповідне свідоцтво НОМЕР_2 (а. с. 11, 53).
Згідно виданого державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Фещенко А.С. свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 18.03.1992 року позивач успадкував після смерті своєї матері ОСОБА_6 66/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_2 (пізніше назву вулиці змінено на ОСОБА_7 , а згодом на АДРЕСА_1 (а. с. 8).
За нотаріально посвідченою довіреністю державного нотаріуса Другої житомирської державної нотаріальної контори Слюсар В. від 19.07.1994 року позивач уповноважив дружину ОСОБА_2 управляти та розпоряджатися всім його майном, з чого б воно не складалося та де б воно не знаходилося, укладати всі дозволені законом угоди, а саме: купувати, продавати, дарувати, приймати в дар, обмінювати, закладати та приймати в заставу будівлі та інше майно, визначаючи в усіх випадках суми, строк та інші умови на свій розсуд, проводити розрахунки за укладеними угодами: приймати спадщини та відмовитися від них, отримувати належне йому майно, гроші, цінні папери, а також документи від всіх осіб, установ, підприємств, організацій та інше. Довіреність зареєстрована в реєстрі за № 1-5016 та видана строком на один рік (а. с. 21).
Рішенням Богунського районного суду міста Житомира від 26.11.2001 року в справі № 2-5797 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання втратившим право користування жилим приміщенням, яке набрало законної сили 27.12.2001 року, позов задоволено та визнано ОСОБА_1 втратившим право користування жилим приміщенням квартирою АДРЕСА_3 (а. с. 54), а також ОСОБА_1 виписаний 06.07.2002 року згідно рішення суду (а. с. 55).

21.12.2005 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено договір дарування частини житлового будинку, за яким ОСОБА_2 набула у власність 66/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_1 . Договір посвідчено приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Прімою Н.В. та зареєстрований у реєстрі за № 57 (а. с. 24).

За результатами проведення судової технічної експертизи судовим експертом Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Яновичем М. складено висновок № 6/3-267 від 08.09.2020 року, згідно якого вирішити питання «чи вносились зміни до документу, а саме довіреності від 19.07.1994 року, посвідченої державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Слюсарем В.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1-5016? Якщо вносилися, то яким чином (підчистка, дописка, травлення, виправлення тощо) і який зміст первинного тексту зазначеного документу?» не виявляється можливим у зв`язку з відсутністю ознак внесення змін в досліджуваний документ, що не виключає можливості внесення змін без залишення відповідних ознак (а. с. 118-122).

За результатами проведення судової почеркознавчої експертизи судовим експертом Житомирського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Палкіним О. складено висновок № СЕ-19/106-21/8979-ПЧ від 29.09.2021 року, яким визначено, що підпис від імені ОСОБА_1 у графі «Подпись:» довіреності від імені ОСОБА_1 від 19.07.1994 року, посвідченої державним нотаріусом Другої житомирської державної нотаріальної контори Слюсарем В.В., зареєстрованої в реєстрі за № 1-5016, виконаний ОСОБА_1 (а. с. 165-169). Таким чином, спростовано твердження позивача стосовно невидання та непідписання ним вказаної довіреності на надання розпорядження ОСОБА_2 належним йому майном.

Статтею 48 ЦК УРСР визначено, що недійсною є угода, що не відповідає вимогам закону, в тому числі ущемлює особисті або немайнові права неповнолітніх дітей. По недійсній угоді кожна сторона з сторін зобов`язана повернути другій стороні все одержане за угодою, а при неможливості повернути одержане в натурі відшкодувати його вартість у грошах, якщо інші наслідки угоди недійсності угоди не передбачені законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 58 ЦК УРСР недійсною є угода, укладена лише про людське око, без наміру створити юридичні наслідки (мнима угода).

Угода, укладена однією особою (представником) від імені другої особи (яку представляють) в силу повноважень, що ґрунтується на довіреності, законі або адміністративному акті, безпосередньо створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки особи, яку представляють (ч. 1 ст. 62 ЦК УРСР).

Згідно ч. 1 ст. 63 ЦК УРСР угода, укладена від імені другої особи особою, не уповноваженою на укладання угоди або з перевищенням повноважень, створює, змінює і припиняє цивільні права і обов`язки для особи, яку представляють, лише в разі дальшого схвалення угоди цією особою.

Довіреністю визнається письмове уповноваження, яке видається однією особою іншій особі для представництва перед третіми особами (ч. 1 ст. 64 ЦК УРСР).

Із досліджених судом доказів та встановлених обставин суд дійшов до висновку, що позивачем було видано на один рік довіреність від 19.07.1994 року, зареєстровану в реєстрі за № 1-5016, якою він уповноважив відповідача ОСОБА_2 розпоряджатися всім його майном, укладати всі дозволені законом угоди, в тому числі здійснювати продаж його майна. На підставі цієї довіреності відповідач ОСОБА_2 від імені ОСОБА_1 уклала із своєю матір`ю ОСОБА_3 договір купівлі-продажу 66/100 частин будинку за адресою: АДРЕСА_2 , зареєстрований у реєстрі за № 22089.

Змагальність сторін є одним із основних принципів цивільного судочинства, зміст якого полягає у тому, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, тоді як суд, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, зобов`язаний вирішити спір, керуючись принципом верховенства права (статті 12, 81 ЦПК України).

За загальним правилом тягар доказування недійсності правочину покладається на позивача.

Суд вважає, що оспорюваний договір купівлі-продажу був укладений за наявності вільного волевиявлення сторін правочину, в тому числі позивача як власника частини будинку, що вбачається з виданої ним довіреності від 19.07.1994 року на розпорядження належним йомй майном. Договір відповідає внутрішній волі сторін за відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження мнимості правочину, тобто без наміру створення юридичних наслідків.

Ознака вчинення угоди лише для створення враження повинна бути властива діям обох сторін правочину. Якщо одна сторона діяла лише для вигляду, а інша намагалася досягти правового результату, такий правочин не може бути таким, що укладений лише про людське око, без наміру створення юридичних наслідків.

Саме по собі невиконання чи виконання довіреності (а не самої оспорюваної угоди) уповноваженою особою в частині передачі продавцю коштів за продаж частину будинку, не може бути критерієм віднесення угоди до мнимої, так як головне, що має бути доведено позивачем у таких спорах, саме те, що такий правочин не має на меті встановлення правових наслідків, які передбачені його умовами. Проте стороною позивача цього не доведено та посилання в позові на відсутність реальної мети укладення відповідачем ОСОБА_2 як представником позивача та відповідачем ОСОБА_3 договору купівлі-продажу частини житлового будинку спростовується тим, що предмет договору протягом тривалого часу, а саме понад 10 років, перебував у власності покупця ОСОБА_3 , який лише в подальшому за договором дарування набутий у власність відповідачем ОСОБА_2 та перебуває в її власності до теперішнього часу.

Окрім того, ні ті обставини, що договір купівлі-продажу укладено відповідачем ОСОБА_2 як представником за довіреністю зі своєю матір`ю ОСОБА_3 , а також перехід за договором дарування від 21.12.2005 року спірної частки будинку у власність відповідача ОСОБА_2 , ні зміст відзиву відповідача в іншій справі, в якій судом не ухвалено рішення по суті спору та не встановлено відповідних обставин, не є переконливими доводами наявності ознак мнимості зазначеного договору. Таким чином, судом не встановлено недійсності оскаржуваного договору. Вимоги позову щодо витребування майна є похідними від вимог щодо визнання недійсним договору та також не ґрунтуються на положеннях закону.

За наведених обставин суд не знаходить підстав для задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 48, 58, 62, 63 ЦК УРСР, ст. ст. 12, 76-81, 141, 259, 263-268, 354 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про визнання недійсним договору купівлі-продажу та витребування майна відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення в порядку, визначеному ЦПК України.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (адреса: АДРЕСА_4 , РНОКПП НОМЕР_3 ).

Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (адреса: АДРЕСА_5 , РНОКПП НОМЕР_4 ).

Відповідач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (адреса: АДРЕСА_6 , РНОКПП НОМЕР_5 ).

Суддя Л.М. Семенцова