Номер провадження: 22-ц/813/940/22
Справа № 505/2614/17
Головуючий у першій інстанції Бурдинюк О. С.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 505/2614/17

Номер апеляційного провадження: 22-ц/813/940/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого Заїкіна А.П. (суддя-доповідач),

- суддів Князюка О.В., Таварткіладзе О.М.,

за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Подільський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області про стягнення безпідставно набутих грошових коштів та відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області та апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Красноокнянського районного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Бурдинюк О.С. 03 січня 2018 року,

встановив:

2. Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Котовського міськрайонного суду Одеської області з вищезазначеною позовною заявою, в якій просить: 1) стягнути з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 відшкодування майнової шкоди в розмірі - 518 825,30 грн.; 2) стягнути з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 відшкодування моральної шкоди в розмірі - 200 000 грн..

ОСОБА_1 обґрунтовує свої позовні вимоги тим, що 08 жовтня 2014 року за дорученням Державної виконавчої служби України Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України проведено електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме - трикімнатної квартири на 2-му поверсі за адресою - АДРЕСА_1 , що на праві власності належала ОСОБА_2 , лот №5132 (далі - квартира). Переможцем торгів було визначено ОСОБА_1 (ІПН НОМЕР_1 ), який попередньо вніс визначений Подільським міжрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області гарантійний внесок та запропонував найвищу цінову пропозицію на торгах. Ціна продажу була встановлена в розмірі - 204 220 гривень.

Відповідно до наданих Подільським міжрайонним відділом державної виконавчої служби ГТУЮ в Одеській області банківських реквізитів, позивач вніс повну суму на рахунки Державної виконавчої служби. Також позивачем була здійснена оплата банківських послуг на суму - 450 грн..

17.11.2014 року позивач звернувся до Котовської районної державної нотаріальної контори Одеської області за отриманням свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів, однак нотаріусом було відмовлено у видачі відповідного свідоцтва через наявність судового спору по вказаній квартирі між ОСОБА_2 , відділом ДВС Котовського міжрайонного управління юстиції в Одеській області та гр. ОСОБА_1 (цивільна справа №505/4751/14-ц від 25.11.2014 року в Котовському міжрайонному суді Одеської області).

Рішенням Котовського міжрайонного суду Одеської області від 20.04.2015 року по справі №505/4751/14-ц від 25.11.2014 року електронні торги від 08.10.2014 року по лоту №5132 щодо продажу вказаної квартири визнано незаконними. Визнано незаконним та скасовано протокол № 5902 від 08.10.2014 року щодо проведення електронних торгів квартири. Визнано незаконними акти державних виконавців про проведені електронні торги від 03.11.2014 року і 19.01.2015 року, які були складені на підставі цього протоколу.

Рішення набрало законної сили 21.12.2015 року. Разом з тим, до теперішнього часу відповідачем не повернуті ані кошти, сплачені за придбання квартири, ані передана оплачена квартира (Т. 1, а. с. 1 - 4).

02.11.2017 року матеріали справи передані до Красноокнянського районного суду Одеської області на підставі ухвали Котовського міськрайонного суду Одеської області від 06.10.2017 року (Т. 1, а. с. 38).

У січні 2018 року ОСОБА_1 уточнив позовні вимоги, збільшивши їх розмір, та в останній редакції просить стягнути з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на його користь відшкодування завданої майнової шкоди в розмірі - 575 775 грн. 50 коп., з яких: - безпідставно набуті кошти 204 220 грн. (ціна продажу квартири); - 188 111,89 грн. індекс інфляції за весь час прострочення; - 18 936 грн. 71 коп. три відсотки річних від простроченої суми; - 450 грн. послуги банку за перерахунок коштів на електронних торгах; - 152 000 грн. упущена вигода; - 2 216 грн. 90 коп. витрати на залізничні квитки; - 3 200 грн. - добові витрати. Також просить стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі - 200 000 грн.. Просить стягнути судові витрати, які складаються з відшкодування оплати вартості пального для проїзду адвоката з м. Києва до приміщення суду у смт. Окни і у зворотному напрямку у розмірі 7 883 грн. 46 коп. для прийняття участі у судових засідання 13.12.2016 року, 17.01.2018 року, 23.01.2018 року, а також добові витрати на відрядження адвоката у розмірі 960 грн..

ОСОБА_1 , уточнюючи позовні вимоги, вказав на те, що рішення набрало законної сили - 21.12.2015 року. Разом з тим, до теперішнього часу відповідачем не повернуті ані кошти, сплачені за придбання квартири, ані передана оплачена квартира. З урахуванням того, що позивач довготривалий час не може повернути свої кошти, він вважає, що сума, яка має бути повернута, повинна бути проіндексована та повинна становити - 392 331 грн. 89 коп., а також відшкодовано 3% річних у розмірі - 18 936 грн. 71 коп.. Окрім того, позивач стверджує, що квартира ним придбавалася з метою її подальшої передачі в оренду для проживання фізичних осіб щодобово. Середній дохід від щодобової оренди аналогічних квартир в центрі м. Подільск Одеської області, який він міг і повинен був отримувати, становить - 4 000 грн. на місяць. Тому, він вважає, що на момент подання позову ним упущено вигоду від не використання не переданої йому квартири за 2 місяці 2014 року, 12 місяців 2015 року, 12 місяців 2016 року та 12 місяців 2017 року, загалом 38 місяців по 4 000 грн./міс., на загальну суму - 152 000 грн..

Позивач вказує, що при намаганні повернути незаконно набуті відповідачем кошти ним також були понесені додаткові витрати на придбання залізничних квитків у сумі - 2 216 грн. 90 коп. на поїздки до міст Києва, Одеси на прийоми до керівників державних установ та адвокатів. Вважає, що підлягають відшкодуванню також добові витрати, по вищевказаним поїздкам, яких було десять, які становлять - 3 200 грн. (по 320 грн. на добу).

Позивач зазначає, що вищевказаними діями відповідача йому було завдано моральну шкоду, відшкодування якої він оцінює у розмірі - 200 000 грн., яка підлягає стягненню з відповідача на підставі п. 2 ч. 2 статті 23 ЦК України (Т. 1, а. с. 118 - 121).

2.2 Позиція сторін в суді першої інстанції

У запереченнях на позовну заяву заступник начальникаПодільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Дорогов О.Б. просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог, посилаючись на те, що дійсно 10.10.2014 року на депозитний рахунок відділу надійшла грошова сума в розмірі - 194 009,00 грн. від переможця торгів - ОСОБА_1 за придбання на електронних торгах арештованого майна (лот № 5132). Платіжним дорученням від 16.10.2014 року №3598, відповідно до виконавчого листа № 1516/4671/2012 від 01.07.2013 на користь ОСОБА_1 було перераховано кошти у сумі - 6 535,35 грн. (призначення платежу - борг за ОСОБА_2 ). Не погодившись з результатами електронних торгів, ОСОБА_2 звернулась до Котовського міськрайонного суду Одеської області з позовом до Подільського ВДВС, ОСОБА_1 , ДП «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України про визнання електронних торгів недійсними. Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2015 року у справі № 505/4751/14-ц позовні вимоги задоволено частково. Визнано незаконними електронні торги від 08.10.2014 по лоту № 5132 щодо продажу квартири, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 .. Визнано незаконним та скасовано протокол № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 .. Визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця Подільського МВДВС ГТУЮ в Одеській області від 03.11.2014 про проведені електронні торги, складений на підставі протоколу № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 .. Визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця Подільського МВДВС ГТУЮ в Одеській області від 19.01.2015 про проведені електронні торги, складений на підставі протоколу № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою -

АДРЕСА_1 цьому 09.10.2015 ОСОБА_2 надано розрахунковий рахунок для перерахування їй коштів. Цього ж дня, 09.10.2015 року, державним виконавцем складено розпорядження про перерахування коштів у сумі 184 740,97 грн., 200,00 грн. та 6 435,00 грн. (загальна сума складає 191 375,97 грн.) на користь ОСОБА_2 .. Платіжним дорученням від 09.10.2015 № 2600 зазначені кошти було перераховано ОСОБА_2 .. Разом з тим, на неодноразові вимоги державної виконавчої служби ОСОБА_2 грошові кошти не повертає. У зв`язку з даними обставинами, враховуючи перерахування Подільським ВДВС на користь ОСОБА_2 грошових коштів у загальному сумі 191 375,97 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 09.10.2015 року № 2600, представник відповідача вважає, що Подільський ВДВС є неналежним відповідачем по справі. Окрім того, оскільки Подільським ВДВС не було порушено прав, свобод та законних інтересів позивача, а, навпаки, було вжито всі заходи для повернення йому коштів від ОСОБА_2 , то Подільським ВДВС не було та не могло бути заподіяно моральну шкоду позивачеві (Т. 1, а. с. 81 - 86).

У відгуку на заперечення адвокат Старенький Сергій Євгенович, діючий від імені ОСОБА_1 , вказує на те, що моральні страждання полягають у тому, що у зв`язку з незаконним діями відповідача позивач фактично залишився і без грошей, які він заощаджував усе життя, складаючи копійка до копійки, і без квартири. Крім того, протягом довготривалого часу (більше ніж три роки) він постійно вів як листування, так і відвідував особисто чисельну кількість державних установ, намагаючись повернути свої кошти. Однак, це виявилося безрезультатним. Саме той факт, що до його втрат державній установі немає ніякого діла, що його звернення ігноруються, і він не може повернути свої гроші, які заробляв важкою працею, ще більше посилює моральні страждання, оскільки на сьогоднішній день він не живе, а лише існує постійною боротьбою з державною установою (Т. 1, а. с. 115 - 117).

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції, мотивування його висновків

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 23 січня 2018 року задоволено частково позов ОСОБА_1 .

Стягнуто з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі - 194 009 грн..

Стягнуто з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування реальних збитків 1 452 грн. 39 коп..

Стягнуто з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 на відшкодування моральної шкоди - 30 000 грн..

В іншій частині позову відмовлено.

Стягнуто з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі - 1 064 грн. 60 коп..

Стягнуто з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь держави судовий збір у розмірі - 2 254 грн. 61 коп..

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що особа, яка набула майно (грошові кошти) за рахунок іншої особи у цілком законний спосіб, зобов`язана його повернути цій особі у випадку, коли підстава набуття такого майна згодом відпала.

Відповідно до тимчасового порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16 квітня 2014 року № 656/5 (діючого на момент спірних торгів), гарантійний внесок - грошовий завдаток, який за одним лотом сплачує фізична або юридична особа - учасник електронних торгів, розмір якого визначений, виходячи зі стартової ціни лота, та дорівнює сумі винагороди організатору електронних торгів за надані ним послуги з реалізації майна.

Відповідно до п. 1 розділу VIII вищевказаного Порядку сума гарантійного внеску, зарахованого на рахунок Організатора, визнається частиною оплати переможцем придбаного ним на електронних торгах майна і залишається Організатору в рахунок оплати наданих ним послуг з проведення електронних торгів.

Таким чином, оскільки вищевказаний гарантійний внесок залишився в організатора та відповідачу не перераховувався, суд не вбачає правових підстав для задоволення вимог у сумі - 10 211 грн..

Суд першої інстанції не погодився з вимогою про стягнення з відповідача коштів у розмірі - 450 грн., які були сплачені позивачем як оплата комісійної винагороди банку за перерахунок коштів при купівлі спірної квартири, оскільки банківська комісія це винагорода за здійснення банком банківської операції і ці витрати несе саме особа, яка замовила комісійну операцію.

Суд першої інстанції дійшов також до висновків про те, що сума збитків (упущеної вигоди), яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання ним доходу (орендної плати на підставі інформації про розмір щодобової оренди аналогічних квартир у м. Подільськ). Позивачем не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток. Суд вважав, що підстав для стягнення упущеної вигоди немає.

Як вбачається з постанови від 19.09.2016 року № 109/9/2/2016 про результати перевірки виконавчого провадження, заступником начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби начальником Управління ДВС, за дорученням начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.09.2016 року № 03-34/7194 та з метою здійснення відповідного контролю за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішення суду та законність проведення виконавчих дій, проведено перевірку виконавчого провадження Подільського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області ЄДРВП № 41276376, у ході якої визнано дії державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Банташ Д.С. по виконанню виконавчого провадження ЄДРВП № 41276376 з примусового виконання виконавчого листа № 1516/4671/2012 виданого 01.07.2013 Котовським міськрайонним судом Одеської області, про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 7 834, 57 грн., такими, що проведені з порушенням норм частини першої статті 31, частини п`ятої статті 41 та статті 43 Закону України «Про виконавче провадження». Визнано дії головного державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ковальової Н.М. по виконанню виконавчого провадження ЄДРВП № 41276376 з примусового виконання виконавчого листа № 1516/4671/2012, виданого 01.07.2013 Котовським міськрайонним судом Одеської області про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 7 834,57 грн, такими, що проведені з порушенням норм статті 30, статті 43 та пункту шість статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Визнано дії в.о. начальника Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яворського Г.В. по виконанню виконавчого провадження ЄДРВП № 41276376 з примусового виконання виконавчого листа № 1516/4673/2012, виданого 01.07.2013 Котовським міськрайонним судом Одеської області про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі 7 834, 57 грн., такими, що проведені з порушенням статті 83 Закону України «Про виконавче провадження».

Визначаючи розмір моральної шкоди, суд першої інстанції взяв до уваги характер душевних страждань та ступень тяжкості змін у життєвих стосунках та звичному життєвому укладі ОСОБА_1 , який є пенсіонером і більше ніж три роки не в змозі повернути грошові кошти, які йому належать, при цьому фактично залившись і без грошей і без квартири, яку він сподівався придбати.

Моральну шкоду, зважаючи на її сутність, не можна відшкодувати у повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного страждання. Діюче законодавство не містить визначення способів обчислення її розміру. Зважаючи на це будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз.

Суд першої інстанції, виходячи з засад розумності, виваженості та справедливості, вважав необхідним стягнути відшкодування моральної шкоди у розмірі - 30 000 грн..

Відповідно абзацу 6 п. 170.9.1 ПКУ граничні норми добових витрат складають - 0,1 розміру мінімальної заробітної плати станом на 1 січня податкового року в розрахунку за кожен календарний день, тобто у 2018 році - 372 грн. 30 коп., у 2017 році 320 грн (Т. 1, а. с. 216 - 221 зворотна сторона).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги ОСОБА_1

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вищевказане рішення суду першої інстанції змінити, додатково стягнувши з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на його користь: 1) суму гарантійного внеску, індекс інфляції та процентів у розмірі - 79 257,46 грн; 2) відшкодування упущеної вигоди в сумі - 152 000 грн.; 3) судові витрати у розмірі - 8 843,46 грн..

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення в оскаржуваній частині ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом першої інстанції не було прийнято рішення про повернення всієї суми, яка була сплачена позивачем за квартиру, а лише про повернення частини такої суми; 2) суд першої інстанції дійшов помилкового висновку, що гарантійних внесок не підлягає стягненню з відповідача; 3) індекс інфляції та проценти за користування чужими грошовими коштами повинні бути стягнуті частково за період, коли відповідач чітко знав про неправомірне володіння коштами позивача, а саме з дня проголошення ухвали Апеляційного суду Одеської області від 21.12.2015 року у справі 505/4751/14-ц; 4) судом першої інстанції неправомірно відмовлено у стягненні упущеної вигоди (Т. 1, а. с. 226 - 233).

2.6 Короткий зміст вимог апеляційної скарги Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області

Начальник Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яворський Григорій Валерійович в апеляційній скарзі просить вищевказане рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позову в повному обсязі.

2.7 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує на те, що: 1) судом першої інстанції не враховано те, що відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за ст. ст. 190, 193 КК України; 2) судом першої інстанції не прийнято до уваги знаходження на примусовому виконанні рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 19.07.2017 року про стягнення зі ОСОБА_2 коштів у розмірі - 184 740,97 грн. на користь ВДВС; 3) ВДВС не є належним відповідачем у даній справі, оскільки ОСОБА_2 залишається власником квартири та у якої виник обов`язок з повернення коштів; 4) ВДВС своїми діями не завдав шкоди ОСОБА_1 (Т. 2, а. с. 1 - 5).

2.8 Узагальнені доводи сторін в апеляційному суді

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 представник Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Давидова К.І. просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Доводи викладені у відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 є відображенням доводів апеляційної скарги Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (Т. 2, а. с. 113 - 118).

3. Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 05.05.2018 року та від 29.05.2018 року відкрито апеляційне провадження за вищевказаними апеляційними скаргами.

Ухвалою апеляційного суду Одеської області від 15.06.2018 року справу призначено до розгляду.

Указом Президента України № 452/2017 від 29 грудня 2017 року «Про ліквідацію апеляційних судів та утворення апеляційних судів в апеляційних округах» ліквідовано апеляційний суд Одеської області та створено Одеський апеляційний суд, який здійснює правосуддя в апеляційному окрузі, що включає Одеську область, з місцезнаходженням у м. Одесі.

25.01.2019 року протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями, суддею-доповідачем було обрано ОСОБА_3 ..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 30.01.2019 року цивільну справу прийнято до провадження.

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 20.07.2021 року №1612/0/15-21 суддю ОСОБА_3 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

Матеріали цивільної справи передано до канцелярії Одеського апеляційного суду, керуючись Положенням про АСДС було здійснено повторний автоматизований розподіл справи між суддями. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.08.2021 року визначено склад колегії суддів: - головуючий суддя Заїкін А.П.; - судді Колесніков Г.Я., Вадовська Л.М..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 13.08.2021 року цивільну справу прийнято до провадження, справу призначено до розгляду.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

31.10.2022 року від Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області надійшло клопотання про відкладення розгляду справи у зв`язку з введенням воєнного стану на території України.

Учасники справи у судове засідання не з`явилися. Про дату, час і місце розгляду справи сповіщені належним чином.

Статтею 372 ЦПК України передбачено, що апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки буде визнано поважними.

Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Таким чином, законодавець передбачив, що явка до апеляційного суду належним чином повідомленого учасника справи не є обов`язковою. Апеляційний суд може розглянути справу за відсутності її учасників. Апеляційний суд може відкласти розгляд справи у разі, коли причини неявки належним чином повідомленого учасника справи будуть визнані апеляційним судом поважними. Таким чином, з врахуванням конкретної ситуації по справі, вирішення питання про розгляд справи або відкладення розгляду справи віднесено до дискреційних повноважень апеляційного суду.

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Верховний Суд у постанові від 29 квітня 2020 року у справі № 348/1116/16-ц зазначив, що якщо сторони чи їх представники не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, він може, не відкладаючи розгляду справи, вирішити спір по суті. Відкладення розгляду справи є правом суду, основною умовою для якого є не відсутність у судовому засіданні сторін чи представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні без їх участі за умови їх належного повідомлення про час і місце розгляду справи.

Щодо клопотання про відкладення розгляду справи, у зв`язку із запровадженням на території України воєнного стану, колегія суддів вважає необхідним зазначити наступне.

Статтею 26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» передбачено, що під час воєнного стану скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється.

Указом Президента України №64/2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, тобто до 27 березня 2022 року.

Указом Президента України від 14 березня 2022 року № 133/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» внесені зміни до ст. 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ. Відповідно до цих змін продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 18 квітня 2022 року № 259/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 квітня 2022 року строком на 30 діб.

Указом Президента України від 17 травня 2022 року № 341/2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» постановлено на часткову зміну статті 1 Указу Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженого Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-ІХ (зі змінами, внесеними Указами від 14 березня 2022 року № 133/2022, затвердженим Законом України від 15 березня 2022 року № 2119-ІХ, та від 18 квітня 2022 року № 259/2022, затвердженим Законом України від 21 квітня 2022 року № 2212-ІХ), продовжено строк дії воєнного стану в Україні з 05 години 30 хвилин 25 травня 2022 року строком на 90 діб.

На підставі статті 29 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», на виконання рішень зборів суддів Одеського апеляційного суду від 02 березня 2022 року та 16 березня 2022 року, у зв`язку з введенням на території України воєнного стану відповідно до Указу Президента України №64/2022 від 24 лютого 2022 року, керуючись статтею 26 Закону України "Про правовий режим воєнного стану", враховуючи рішення Ради суддів України №9 від 24 лютого 2022 року та рекомендації Ради суддів України від 02 березня 2022 року щодо роботи судів в умовах воєнного стану, з метою вжиття невідкладних заходів для забезпечення безперебійного функціонування Одеського апеляційного суду, головою суду видано розпорядження №1 від 02 березня 2022 року, вказане розпорядження опубліковано на сайті «Судова влада України».

У рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С. А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Суд наголошує на тому, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду справ є обов`язком осіб, які беруть участь у справі.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, період знаходження справи на розгляді у суді, багаторазове призначення справи до розгляду апеляційний судом, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому розгляді справи, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, викладення сторонами своєї правової позиції у заявах по суті справи, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність завчасно поданих клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, колегія суддів вважає необхідним відхилити клопотання про відкладення розгляду справи, справу розглянути за відсутності її учасників.

4. Мотивувальна частина

4.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянти посилаються в апеляційних скаргах, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при постановленні судового рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області задоволенню не підлягає, а апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

4.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 09.01.2013 року стягнуто на користь ОСОБА_1 зі ОСОБА_2 в рахунок відшкодування матеріальної шкоди - 7 257,00 грн., в рахунок відшкодування моральної шкоди - 500,00 грн., а також судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі - 77,57 грн..

18.12.2013 року державним виконавцем Подільського ВДВС відкрито виконавче провадження та винесено постанову про відкриття виконавчого провадження на підставі виконавчого листа № 1516/4671/2012 від 01.07.2013 року.

ОСОБА_1 26.09.2014 року сплачено гарантійний внесок у розмірі - 10 211,00 грн., при цьому отримувачем даного платежу, згідно вищевказаної квитанції є державне підприємство «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України.

За результатами проведених виконавчих дій, в рамках виконавчого провадження № 41276376, 08 жовтня 2014 року Державним підприємством «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України були проведені електронні торги з реалізації арештованого майна, а саме - трикімнатної квартири на 2 поверсі, за адресою - АДРЕСА_1 , яка на праві власності належить ОСОБА_2 . Переможець торгів - ОСОБА_1 . Ціна продажу становила - 204 220,00 грн., з яких сума гарантійного внеску складає - 10 211,00 грн., яка попередньо була внесена позивачем.

10.10.2014 року від переможця торгів ОСОБА_1 за придбання на електронних торгах арештованого майна (лот № 5132) згідно протоколу № 5902 від 08.10.2014 року на депозитний рахунок відділу надійшла грошова сума в розмірі - 194 009,00 грн..

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2015 року у справі № 505/4751/14-ц визнано незаконними електронні торги від 08.10.2014 по лоту № 5132 щодо продажу квартири, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 . Визнано незаконним та скасовано протокол № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 . Визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця Подільського МВДВС ГТУЮ в Одеській області від 03.11.2014 про проведені електронні торги, складений на підставі протоколу № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 . Визнано незаконним та скасовано акт державного виконавця Подільського МВДВС ГТУЮ в Одеській області від 19.01.2015 про проведені електронні торги, складений на підставі протоколу № 5902 від 08.10.2014 щодо проведення електронних торгів квартири, що розташована за адресою - АДРЕСА_1 .

09.10.2015 року Державним виконавцем було розподілено кошти, що надійшли на депозитний рахунок відділу ДВС та розпорядженням №41276376/В-11 грошові кошти в сумі - 191 375,97 грн. було перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 ..

Ухвалою Апеляційного суду Одеської області від 21.12.2015 року у справі № 505/4751/14-ц залишено без змін рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2015 р..

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 17.10.2016 року у справі № 505/4751/14-ц залишено без змін рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20 квітня 2015 року та ухвалу апеляційного суду Одеської області від 21 грудня 2015 року.

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 19.07.2017 року у справі №505/3692/16 задоволено позов Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області - 184 740 грн. 97 коп., які визначено перерахувати на рахунок Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області понесені судові витрати по сплаті судового збору у сумі - 3 460,11 грн..

Відповідно до постанови від 19.09.2016 року № 109/9/2/2016 про результати перевірки виконавчого провадження, заступником начальника ГТУЮ з питань державної виконавчої служби начальником Управління ДВС, за дорученням начальника Головного територіального управління юстиції в Одеській області від 12.09.2016 року № 03-34/7194 та з метою здійснення відповідного контролю за своєчасністю, правильністю, повнотою виконання рішення суду та законність проведення виконавчих дій, проведено перевірку виконавчого провадження Подільського міжрайонного відділу ДВС ГТУЮ в Одеській області ЄДРВП № 41276376. У ході вказаної перевірки визнано дії державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Банташ Д.С. по виконанню виконавчого провадження ЄДРВП № 41276376 з примусового виконання виконавчого листа № 1516/4671/2012 виданого 01.07.2013 Котовським міськрайонним судом Одеської області про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі - 7 834, 57 грн., такими, що проведені з порушенням норм частини першої статті 31, частини п`ятої статті 41 та статті 43 Закону України «Про виконавче провадження». Визнано дії головного державного виконавця Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Ковальової Н.М. по виконанню виконавчого провадження ЄДРВП № 41276376 з примусового виконання виконавчого листа № 1516/4671/2012, виданого 01.07.2013 Котовським міськрайонним судом Одеської області про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі - 7 834,57 грн., такими, що проведені з порушенням норм статті 30, статті 43 та пункту шість статті 37 Закону України «Про виконавче провадження». Визнано дії в.о. начальника Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області Яворського Г.В. по виконанню виконавчого провадження ЄДРВП № 41276376 з примусового виконання виконавчого листа № 1516/4673/2012, виданого 01.07.2013 Котовським міськрайонним судом Одеської області про стягнення коштів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 у розмірі - 7 834, 57 грн., такими, що проведені з порушенням статті 83 Закону України «Про виконавче провадження».

4.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився/не погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, установленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод та інтересів.

Частиною першою статті 15, частиною першою статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, колегія суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних від простроченої суми.

4.4 Мотиви прийняття/відхилення аргументів, викладених в апеляційних скаргах та прийняття/відхилення аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 , колегія суддів зазначає наступне.

Доводи апелянта, що судом першої інстанції не було прийнято рішення про повернення всієї суми, яка була сплачена позивачем за квартиру, а лише про повернення частини такої суми без урахування гарантійного внеску не заслуговують на увагу.

Відповідно до Порядку реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України 29.09.2016 № 2831/5 гарантійний внесок - грошова сума, зарахована на рахунок організатора електронних аукціонів, яку за одним лотом сплачує учасник електронного аукціону, крім випадків, передбачених цим Порядком, у розмірі 5 %, ураховуючи стартову ціну лота, та яка є завдатком зі сплати винагороди за організацію та проведення електронного аукціону.

Відповідно до п. 1 розділу Х вищевказаного Порядку сума гарантійного внеску, зарахованого на рахунок Організатора, визнається частиною оплати переможцем придбаного ним на електронному аукціоні майна та розподіляється Організатором відповідно до пункту 2 розділу III цього Порядку.

Відповідно до п. 2 розділу Х вищевказаного Порядку, гарантійний внесок переможця електронного аукціону зараховується до ціни продажу в рахунок сплати винагороди за організацію та проведення електронного аукціону. Іншим учасникам внесена сума гарантійного внеску повертається протягом трьох робочих днів після отримання від виконавця повідомлення про повний розрахунок переможця електронного аукціону за придбане майно.

У разі набрання законної сили судовим рішенням щодо визнання електронного аукціону недійсними гарантійний внесок підлягає поверненню переможцю електронного аукціону протягом трьох робочих днів з дня надходження відповідного рішення на адресу Організатора.

Таким чином, оскільки вищевказаний гарантійний внесок залишився в організатора та ОСОБА_1 не перераховувався, а тому колегія суддів не вбачає правових підстав для задоволення вимог у сумі - 10 211 грн..

Щодо стягнення індексу інфляції за весь час прострочення та 3-х процентів річних.

Відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

За змістом ст. ст. 524, 533-535 та 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Таким чином, у ст. 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Тобто, приписи цієї статті поширюється на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема окремі види зобов`язань.

Вказане узгоджується з позицією Великої Палати Верховного Суду наведеною в постановах від 16.05.2018 у справі № 686/21962/15-ц, 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц.

У матеріальному законі (ч. 2 ст. 625 ЦК України) визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до ст. 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання (див. постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2019 року у справах № 703/2718/16-ц та № 646/14523/15-ц).

Оскільки між відділом державної виконавчої служби та позивачем виникло грошове зобов`язання з повернення сплаченої суми коштів за результатами придбання квартири на електронних торгах, колегія суддів пришла до висновку про наявність правових підстав для стягнення з виконавчої служби 3 % річних та інфляційних втрат за порушення зобов`язань.

Позивачем заявлені вимоги щодо стягнення інфляційних втрат за період з дня наступного за днем проведення торгів по день звернення до суду, проте такі вимоги підлягають задоволенню частково, тільки за період з дня набрання чинності судовим рішення про визнання торгів недійсними і до дня звернення до суду з цим позовом.

Рішенням Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2015 року у справі № 505/4751/14-ц, яке набрало законної сили - 21.12.2015 року, визнано незаконними електронні торги від 08.10.2014 року.

Із вказаним позовом ОСОБА_1 звернувся до суду - 02.10.2017 року.

Сума заборгованості становить - 194 009,00 грн..

Інфляційні збитки розраховується за формулою:

[Індекс інфляції] - добуток щомісячних індексів за відповідний період

[Збитки від інфляції] = [Сума боргу] [Індекс інфляції] / 100% - [Сума боргу]

Інфляційні збитки за вказаний період, згідно ст. 625 ЦК України, складають - 46 254,18 грн..

Відсотки за користування грошовими коштами за формулою:

[Відсотки] = [Сума боргу] [3%] / 100% / 365 днів [Кількість днів]

Сума відсотків за користування грошовими коштами за вказаний період, згідно ст. 625 ЦК України, складає - 10 380,81 грн..

Доводи апелянта, що судом першої інстанції неправомірно відмовлено у стягненні упущеної вигоди, не заслуговують на увагу з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Таким чином, у вигляді упущеної вигоди відшкодовуються тільки ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

Стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди є одним із видів цивільно-правової відповідальності. Водночас обов`язковою передумовою задоволення вимог про відшкодування збитків є встановлення в діях відповідача складу цивільного правопорушення, складовими частинами якого є: наявність збитків; причинний зв`язок між діями винної особи та заподіянням збитків; протиправність поведінки винної особи як заподіювача збитків; вина. Відсутність будь-якої з зазначених ознак виключає настання цивільно-правової відповідальності відповідача у вигляді покладення на нього обов`язку з відшкодування збитків.

Вимагаючи відшкодування збитків у вигляді упущеної вигоди, особа повинна довести, що за звичайних обставин вона мала реальні підстави розраховувати на одержання певного доходу; при цьому протиправні дії відповідача є причиною, а збитки, які виникли, - наслідком такої протиправної поведінки.

Відповідно, для ухвалення рішення про відшкодування упущеної вигоди протиправні дії винної особи мають бути єдиною і достатньою причиною неотримання позивачем доходу, на одержання якого позивач мав реальні підстави розраховувати.

Пред`явлення вимоги про відшкодування неодержаних доходів (упущеної вигоди) покладає на кредитора обов`язок довести, що ці доходи (вигода) не є абстрактними, а дійсно були б ним отримані у разі належного виконання боржником своїх обов`язків, і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила кредитора одержання прибутку. При визначенні реальності неодержаних доходів мають враховуватися заходи, вжиті кредитором для їх одержання. У вигляді упущеної вигоди відшкодовуються ті збитки, які б могли бути реально отримані при належному виконанні зобов`язання.

При цьому, доведення наявності упущеної вигоди покладається саме на позивача, який повинен довести, що він міг і повинен був отримати визначені доходи і тільки неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Звертаючись із заявою про стягнення збитків у вигляді упущеної вигоди, позивач повинен здійснити точні розрахунки і підкріпити їх відповідними доказами, які безспірно підтверджували б їх розмір, однак цього позивачем зроблено не було.

Наведені позивачем розрахунки є теоретичними, побудовані на можливих очікуваннях отримання певного доходу та не підтверджені відповідними документами, іншими належними і допустимими доказами, що свідчили б про конкретний розмір доходу, який міг би і повинен був отримати позивач, якщо б відповідач не здійснював протиправних дій.

Вимоги позивача про стягнення упущеної вигоди базуються лише на інформації про вартість оренди аналогічних квартир у м. Подільськ, що не підтверджує наміри укласти в майбутньому такий договір оренди, а тому не створює реальних наслідків для відшкодування шкоди у вигляді упущеної вигоди.

Позивачем також не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток.

Ураховуючи те, що сума збитків (упущеної вигоди), яку просить стягнути позивач, обґрунтовується умовними припущеннями про можливість отримання ним доходу (орендної плати на підставі інформації про розмір щодобової оренди аналогічних квартир у м. Подільськ); позивачем не надано доказів того, що неправомірні дії відповідача стали єдиною і достатньою причиною, яка позбавила його можливості отримати прибуток, суд першої інтенції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутні підстави для стягнення упущеної вигоди.

Щодо доводів апеляційної скарги Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, колегія суддів зазначає наступне.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не враховано те, що відносно ОСОБА_2 порушено кримінальну справу за ст. ст. 190, 193 КК України не заслуговують на увагу, оскільки вказаний факт не може підтвердити чи спростувати факт неправомірних дій Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області, тобто не стосується даного спору.

Доводи апелянта про те, що судом першої інстанції не прийнято до уваги знаходження на примусовому виконанні рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 19.07.2017 року про стягнення зі ОСОБА_2 коштів у розмірі - 184 740,97 грн. на користь ВДВС, колегія суддів відхиляє з огляду на наступне.

Електронні торги визнано недійсними та з цього часу виник обов`язок у Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області повернути на користь ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі - 194 009 грн., сплачені ним за придбану квартиру згідно з актом державного виконавця про реалізацію арештованого нерухомого майна від 03.11.2014 року.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто, грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати.

Однак, 09.10.2015 року Державним виконавцем було розподілено кошти, що надійшли на депозитний рахунок відділу ДВС та розпорядженням №41276376/В-11 грошові кошти в сумі - 191 375,97 грн. було перераховано на розрахунковий рахунок ОСОБА_2 ..

Рішення Котовського міськрайонного суду Одеської області від 20.04.2015 року у справі № 505/4751/14-ц набрало законної сили - 21.12.2015 року, тобто у Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області були відсутні правові підстави для перерахування коштів ОСОБА_2 , внаслідок чого ОСОБА_1 була завдана шкода.

У подальшому Подільський міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів у розмірі - 191 375,97 грн., які підлягають поверненню на рахунок відділу ДВС для обліку депозитних сум для подальшого перерахування особі, яка сплатила кошти за купівлю квартири ОСОБА_1 ..

Рішенням Красноокнянського районного суду Одеської області від 19.07.2017 року у справі №505/3692/16 задоволено позов Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області - 184 740 грн. 97 коп., які необхідно перерахувати на рахунок Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області.

Кошти були перераховані, як залишок коштів від реалізації квартири, власником якої залишається відповідач ОСОБА_2 , то у останньої виник обов`язок по поверненню коштів, оскільки підстава, на якій вони були набуті, відпала.

Відповідно до вказаного рішення суду вже у ОСОБА_2 з`явився обов`язок щодо повернення коштів відділу ДВС, які у подальшому повинні бути повернуті ОСОБА_1 ..

Згідно ч. 1 ст. 1212 Цивільного кодексу України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) відсутність правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акту, правочину або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Тобто у разі, коли поведінка набувача, потерпілого, інших осіб або подія утворюють правову підставу для набуття (збереження) майна, стаття 1212 ЦК України може бути застосована тільки після того, як така правова підстава в установленому порядку скасована, визнана недійсною, змінена, припинена або була відсутня взагалі.

З вищенаведеного можливо зробити висновок, що правовідносини, які склались між ОСОБА_1 та ДВС, і відносини, які склались між ДВС та ОСОБА_2 взаємопов`язані, але потребують по етапного виконання.

Тобто, наявність на примусовому виконанні рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 19.07.2017 року про стягнення зі ОСОБА_2 коштів у розмірі - 184 740,97 грн. на користь ВДВС не може слугувати підставою для відмови у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 .

Умови та порядок вчинення виконавчих дій визначають Закон України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), Інструкція про проведення виконавчих дій, затверджена наказом Міністерства юстиції України від 15.12.1999 № 74/5 (чинної на момент виникнення спірних правовідносин), та Тимчасовий порядок реалізації арештованого майна шляхом проведення електронних торгів, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 16.04.2014 № 656/5 (чинний на момент виникнення спірних правовідносин) (далі Тимчасовий порядок).

Частиною першою статті 62 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Організатор електронних торгів, за змістом пункту 1 розділу І Тимчасового порядку, лише забезпечує здійснення заходів із створення та супроводження програмного забезпечення Системи, технологічного забезпечення, збереження та захисту даних, що містяться у Системі, здійснення організації та проведення електронних торгів, забезпечення збереження майна, виконання інших функцій, передбачених цим Порядком.

Таким чином, положеннями Тимчасового порядку не визначено повноваження організатора приймати грошові кошти за майно, що реалізується, та передати це майно після реалізації переможцю торгів, тобто покупцю.

Між тим, пунктом 1 розділу ІХ цього Тимчасового порядку встановлено, що на підставі копії протоколу переможець електронних торгів протягом десяти банківських днів з дня формування протоколу здійснює розрахунки за придбане на електронних торгах майно в такому порядку: зазначена в протоколі електронних торгів сума коштів, яка дорівнює різниці між ціною продажу придбаного лота і сумою винагороди Організатору за цим лотом, перераховується переможцем на рахунок органу державної виконавчої служби; сума гарантійного внеску, зарахованого на рахунок Організатора, визнається частиною оплати переможцем придбаного ним на електронних торгах майна і залишається Організатору в рахунок оплати наданих ним послуг з проведення електронних торгів.

У постанові Верховного Суду від 09 квітня 2020 року у справі № 489/7680/18 (провадження № 61-15397св19) зазначено, що встановивши, що, реалізовуючи квартиру на електронних торгах, виконавча служба самостійно виступала від свого імені як продавець і такі електронні торги визнані недійсними за рішенням суду, суди обґрунтовано виходили з того, що сплачена сума коштів за недійсним правочином підлягає стягненню на користь позивача саме з відділу державної виконавчої служби.

За таких умов, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що належними відповідачем у справі є Подільській міжрайонний відділ державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області

4.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 є частково доведеними, а тому її треба задовольнити частково. Доводи апеляційної скарги Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374, п. п. 3, 4 ст. 376 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги скасовує судове рішення повністю або частково і ухвалює у відповідній частині нове рішення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення при невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права або неправильному застосуванні норм матеріального права.

Оскільки висновки, викладені у рішенні суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних не відповідають обставинам справи, судом першої інстанції в цій частині порушено норми процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи у вказаній частині, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в частині відмови у стягненні інфляційних втрат та трьох відсотків річних підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення в цій частині про стягнення з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних у розмірі - 10 380,81 грн. та інфляційних збитків у розмірі - 46 254,18 грн., згідно ст. 625 ЦК України.

Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області відсутні.

4.7 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Красноокнянського районного суду Одеської області від 23 січня 2018 року в частині відмови у стягнені трьох відсотків річних та інфляційних втрат, відповідно до частини другої статті 625 ЦК України, скасувати. Ухвалити в цій частині нове судове рішення.

Стягнути з Подільського міжрайонного відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції в Одеській області (66300, Одеська область, Окнянський район, м. Подільськ, проспект Шевченка, 16, ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) згідно ст. 625 ЦК України інфляційні збитки у розмірі - 46 254 (сорок шість тисяч двісті п`ятдесят чотири) грн. 18 коп. та три відсотки річних у розмірі - 10 380 (десять тисяч триста вісімдесят) грн. 81 коп..

В іншій частині рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 14 листопада 2022 року.

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Судді: О. В. Князюк

О. М. Таварткіладзе