Справа № 354/1480/21
Провадження № 22-ц/4808/1215/22
Головуючий у 1 інстанції Ваврійчук Т. Л.
Суддя-доповідач Бойчук
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

судді-доповідача Бойчука І.В.,

суддів: Пнівчук О.В., Томин О.О.,

секретаря Кузів А.М.,

з участю представників ОСОБА_1 і ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференціїсправу за заявою представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до Товариства з обмеженою відповідальністю «РІАЛ-С-ТЕЙТ» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 на ухвалу Яремчанського міського суду від 24 серпня 2022 року під головуванням судді Ваврійчук Т.Л. у м. Яремче,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2021 року ОСОБА_2 звернувся з позовом до ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння та ухвалою Яремчанського міського суду від 21 грудня 2021 року відкрито провадження у справі.

Представник ОСОБА_2 19.08.2022 подав заяву про забезпечення вказаного позову.

Заява мотивована тим, що земельна ділянка, яка є предметом спору у цій справі, була відчужена відповідачем ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ» на користь ОСОБА_1 . Такі дії відповідача мали місце у період між підготовкою та поданням ОСОБА_2 позовної заяви. Стороною відповідача було вжито заходів, спрямованих на відчуження спірного майна на користь третіх осіб і такі заходи можуть вживатися і в подальшому новим власником майна.

Посилаючись на те, що стороною відповідача вживаються заходи спрямовані на ускладнення чи унеможливлення виконання рішення суду у справі, просив вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту на земельну ділянку із кадастровим номером :22:002:0022 площею 0,2500 га, з цільовим призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою с. Поляниця, Надвірнянський район Івано-Франківська область.

Ухвалою Яремчанського міського суду від 24 серпня 2022 року частково задоволено заяву представника ОСОБА_2 про забезпечення позову.

Вжито заходи забезпечення позову у цивільній справі №354/1480/21 за позовом ОСОБА_2 до ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ» про витребування земельної ділянки з чужого незаконного володіння у виді накладення арешту на земельну ділянку площею 0,2500 га із кадастровим номером :22:002:0022, цільове призначенням - для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою с. Поляниця, Надвірнянський район Івано-Франківська область та належить на праві приватної власності ОСОБА_1 в частині заборони на розпорядження та відчуження даної земельної ділянки до розгляду справи по суті та набрання рішенням суду законної сили.

У апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 посилається на незаконність та необґрунтованість ухвали суду та вказує, що останній не був учасником у цій справі.

Зазначає, що 30.10.2021 між ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ» та ОСОБА_1 був укладений та нотаріально посвідчений договір купівлі-продажу, за яким останній отримав у власність земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, що розташована в Івано-Франківській області, Надвірнянському районі, с. Поляниця, кадастровий номер :22:002:0022, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 110, площею - 0,2500 гектара.

Про існування судового спору щодо цієї земельної ділянки ОСОБА_1 не було відомо. Так само, при перевірці приватним нотаріусом 30.10.2021 відомостей державних реєстрів, будь-яких публічних чи приватних обтяжень щодо земельної ділянки виявлено не було.

Провадження у справі відкрито ще в листопаді 2021 року. Судові засідання в цій справі були призначені та відбувались неодноразово. Предметом позову є витребування з чужого незаконного володіння земельної ділянки площею 0,25 га. для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, кадастровий номер :22:002:0022. Судом першої інстанції продовж десяти календарних місяців слухання справи в підготовчому судовому засіданні не було з`ясовано за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно хто саме на час розгляду справи є дійсним власником спірної земельної ділянки та відповідно судом не з`ясовано коло осіб, що повинні були бути залучені до участі у справі, чим порушено п. 1 ч. 1 ст. 189 ЦПК України через ухилення від обов`язку визначення складу учасників судового процесу.

Згідно Постанови Пленуму Верховного Суду України від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилося, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений.

Відповідно до п. 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Судом першої інстанції встановлено, що спірна земельна ділянка 30.10.2021 набута у власність ОСОБА_1 . Разом з тим, судом першої інстанції проігноровано вимоги існуючої судової практики, яка наголошує на необхідності дотримання прав та законних інтересів осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням заходів забезпечення позову, у даному випадку права ОСОБА_1 як власника об`єкта нерухомого майна, на який накладається арешт. Зокрема, що помилковим є накладення арешту на майно особи, яка не є відповідачем у справі.

Забезпечення позову у цій справі без залучення співвідповідачем власника об`єкта нерухомого майна, щодо якого вживаються заходи забезпечення позову, є самостійною підставою для скасування оскаржуваної ухвали суду.

Крім того, позивач при зверненні до суду першої інстанції з заявою про забезпечення позову не довів, а лише обмежився припущенням, що буцімто існує ризик її подальшого відчуження через 10 місяців після відкриття провадження у справі пропри те, що спірна земельна ділянка всі ці 10 місяців перебуває у власності іншої особи, а ніж відповідач. Така особа не залучена до участі в судовій справі та не встановлено і жодним чином не обґрунтовано припущення, що ОСОБА_1 упродовж останніх десяти місяців після набуття ним спірної земельної ділянки мав будь-які наміри її відчужити, погіршити її стан чи іншим чином сприяти втраті чи зміні власника цього майна.

Заява позивача про забезпечення позову не відповідає вимогам ст. 151 ЦПК України так як не містить доказів того, що не вжиття заходів забезпечення позову може мати негативні наслідки для майбутнього виконання рішення суду, якщо таким буде задоволено позов. Також в такій не міститься пропозиції заявників щодо зустрічного забезпечення, однак судом першої інстанції цю обставину залишено поза увагою та на власний розсуд не зазначено в оскаржуваній ухвалі про заходи зустрічного забезпечення або ж мотиви їх не застосування в даному конкретному випадку.

Просить ухвалу суду скасувати.

У відзиві на апеляційну скаргу представник ОСОБА_2 зазначає, що судом першої інстанції частково задовольнив клопотання про забезпечення позову, заборонивши власнику земельної ділянки розпоряджатися та відчужувати її, що не є тотожним поняттю «арешт майна».

Заявником було обґрунтовано наявність зв`язку між заходом забезпечення позову та предметом позовних вимог, оскільки застосування такого заходу забезпечення позову спроможне створити умови для виконання судового рішення, ухваленого за заявленими позовними вимогами. Частково задовольняючи клопотання про забезпечення позову суд першої інстанції виходив з того, що нерухоме майно, яке зазначене в заяві, є спірною земельною ділянкою, що на думку позивача, вибуло з його володіння поза його волею. Відповідно між сторонами виник спір щодо права власності на земельну ділянку. Позивач дізнався про зміну власника спірного майна тільки в серпні 2022 року, оскільки у зв`язку з обмеженням доступу користувачів до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно позивач був позбавлений можливості дізнатися інформацію про зміну власника спірного майна.

Вказує, що в цьому випадку, обраний позивачем спосіб забезпечення позову не спричинить не відновлювальної шкоди відповідачу, відсутні передбачені ч. 3 ст. 154 ЦПК України обставини, у зв`язку з чим суд першої інстанції дійшов висновку про відсутність підстав вимагати від позивача зустрічного забезпечення.

Інші учасники справи правом подання відзиву на апеляційну скаргу не скористалися.

В судовому засіданні представник ОСОБА_1 апеляційну скаргу підтримав з мотивів, наведених у ній

Представник ОСОБА_2 вимоги апеляційної скарги заперечив, покликаючись на обґрунтованість висновків суду першої інстанції.

Представник ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ» в засідання апеляційного суду повторно не з`явився, хоча товариство належним чином повідомлялося про час і місце слухання справи.

Враховуючи вищенаведене та необхідність дотримання судом строків розгляду справи в апеляційному порядку, колегія суддів відповідно до статті 372 ЦПК України перешкод у розгляді справи в зв`язку з неявкою представника відповідача не вбачає.

Вислухавши суддю-доповідача, представників ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , перевіривши матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про задоволення апеляційної скарги з наступних підстав.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_2 убачається, що він просив витребувати з чужого незаконного володіння ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ» на його користь земельну ділянку з кадастровим номером :22:002:0022 площею 0,2500 га, з цільовим призначенням для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), що розташована за адресою с. Поляниця, Надвірнянський район Івано-Франківська область.

Відповідно до ст. 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 150 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.

Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Зазначені обмеження встановлює суд в ухвалі, вони діють до заміни судом виду забезпечення позову або скасування заходів забезпечення позову.

Згідно ч. 1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується, зокрема: накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; забороною вчиняти певні дії; забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; іншими заходами у випадках, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до ч. 2 ст. 150 ЦПК України суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Згідно ч. 3 ст. 150 ЦПК України заходи забезпечення позову, крім арешту морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги, мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

Відповідно до роз`яснень, які містяться в п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 2006 року №9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) вказано, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Отже, важливими умовами для вжиття заходів забезпечення позову є наявність між сторонами дійсного спору та реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду, ускладнення чи унеможливлення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся.

При цьому, цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій у разі задоволення позову може бути ускладнено чи стане неможливим виконання рішення суду, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.

Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише у разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до даних дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу.

Однією з підстав задоволення заяви про забезпечення позову є спроможна вірогідність повідомлених обставин, що можуть перешкодити виконанню судового рішення.

Тобто, підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Фундаментними критеріями, які формують висновок про наявність дійсних підстав для забезпечення позову, є логічний та юридичний аналіз обставин справи, на які посилається позивач, та доводи заяви про забезпечення позову. Процесуальні норми лише вказують на порядок вчинення дій.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

На обґрунтування поданої заяви про забезпечення позову представник позивач вказав, що до позовної заяви стороною позивача була долучена інформаційна довідка з Державного земельного кадастру стосовно спірної земельної ділянки, власником якої був ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ». 30.10.2021 спірна земельна ділянка була відчужена відповідачем ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ» на користь ОСОБА_1 . Зазначені дії мали місце у період між підготовкою та поданням позовної заяви. Вищенаведене свідчить про те, що стороною відповідача вживаються заходи, спрямовані на ускладнення чи унеможливлення в майбутньому виконання рішення суду у цій справі у разі його ухвалення на користь позивача.

Частково задовольняючи заяву та забезпечуючи позов шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку площею, яка належить на праві приватної власності ОСОБА_1 в частині заборони на розпорядження та відчуження спірного нерухомого майна до розгляду справи по суті та набрання рішенням суду законної сили, суд першої інстанції встановив, що з 30.10.2021 спірна земельна ділянка належить ОСОБА_1 та виходив з того, що між сторонами дійсно виник та існує спір щодо права власності на спірну земельну ділянку, яка за твердженням позивача вибула з його володіння поза його волею, така земельна ділянка була вже тричі відчужена та наявне обґрунтоване припущення позивача, що новим власником даного майна можуть вчинятися дії, спрямовані на подальше відчуження даної ділянки на користь третіх осіб. Суд першої інстанції врахував, що метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є ефективний захист та поновлення, а також уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача за захистом яких він звернувся до суду, а також забезпечення можливості реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при його виконанні у випадку задоволення позову, та вказав, що застосування зазначених заходів забезпечення позову здійснюється з метою створення гарантій для належного виконання судового рішення, а також недопущення виникнення умов, за яких рішення суду буде неможливо виконати чи таке виконання буде ускладнене. Також суд першої інстанції вважав, що застосування зазначених заходів забезпечення позову є пропорційним, достатнім та необхідним для забезпечення дотримання прав та охоронюваних законом інтересів позивача у даній справі та не становитиме надмірного втручання у право власності володільця майна.

Колегія суддів вважає такі висновки суду першої інстанції передчасними та такими, що прийняті з порушенням норм процесуального права.

При розгляді заяви про забезпечення позову суд першої інстанції встановив, що ОСОБА_1 з 30.10.2021, тобто ще до моменту пред`явлення позову та відкриття провадження у справі, набув у власність спірну земельну ділянку.

На час вирішення питання про забезпечення позову, судом першої інстанції до участі у справі ОСОБА_1 не залучався, позовні вимоги до нього не заявлялися.

При задоволенні заяви позивача про накладення арешту на земельну ділянку, суд першої інстанції не звернув уваги, що позов забезпечується накладенням арешту на майно, що не належить відповідачеві ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ», а тому є помилковим накладення арешту на майно ОСОБА_1 , який на час постановлення спірної ухвали був власником цього майна і до нього не заявлено будь-яких вимог. Також відсутні дані, що спірна земельна, яка знаходяться в інших осіб, підлягає передачі відповідачеві ТОВ «РІАЛ-С-ТЕЙТ».

Аналогічні висновки викладено Верховним Судом у постанові від 01 грудня 2021 року у справі № 569/5761/19, провадження № 61-15031св21.

Заявником не обґрунтовано, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову призведе до неможливості ефективного захисту його порушених прав, за захистом яких він звернувся. У заяві про забезпечення позову заявником зазначено, що він просить суд забезпечити позов у спосіб накладення арешту на спірне майно, визначений пунктом першим частини першої статті 150 ЦПК України.

Крім того, заявник, володіючи даними про реєстрацію права власності на спірну земельну ділянку за фізичною особою, відмінною від відповідача, будь-яким чином не обґрунтовував необхідність застосування такого виду забезпечення позову як заборона іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору і не просив суд застосувати такий вид забезпечення, який передбачений пунктами другим чи четвертим частини першої статті 150 ЦПК України. Також заявник не посилався на інші, передбачені законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, заходи забезпечення позову. Натомість суд першої інстанції, забезпечив позов шляхом накладення арешту на спірну земельну ділянку площею, яка належить на праві власності не учаснику судового процесу, в частині заборони на розпорядження та відчуження спірного нерухомого майна до розгляду справи по суті та набрання рішенням суду законної сили, що не передбачено ч. 1 ст. 150 ЦПК України та не відноситься до інших заходів забезпечення позову, передбачених законами, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. При цьому, суд першої інстанції вказав на заборону на розпорядження та відчуження спірного нерухомого майна без обґрунтування, що така заборона вчиняти дії щодо предмета спору стосується ОСОБА_1 чи інших осіб, із направленням останнім ухвали про вжиття забезпечення позову до негайного виконання (ч. 2 ст. 157 ЦПК України). Також судом першої інстанції постановлено надіслати для виконання ухвалу до органів примусового виконання рішень та державної реєстрації, за результатом чого до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно внесено запис про арешт нерухомого майна (а.с. 44).

Вирішуючи заяву про забезпечення позову, суд в оскаржуваній ухвалі не дав оцінки тій обставині, що з часу звернення позивача з цим позовом до суду минув тривалий час і ОСОБА_1 , який перебуває на службі у Збройних силах України, не відчужив спірну земельну ділянку та не вживав заходів до таких дій.

За таких обставин безпідставне застосування заходів забезпечення позову у вигляді арешту на спірне нерухоме майно може спричинити порушення прав та законних інтересів іншої особи, яка не була учасником процесу, і не гарантуватиме виконання можливого рішення суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи заяву про забезпечення позову, наведеного не врахував та дійшов помилкового висновку, що застосування зазначених заходів забезпечення позову є пропорційним, достатнім та необхідним для забезпечення дотримання прав та охоронюваних законом інтересів позивача у цій справі та не становитиме надмірного втручання у право власності володільця майна.

Враховуючи викладене та беручи до уваги характер спірних правовідносин, суть заявлених позовних вимог, склад учасників справи, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала суду першої інстанції постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому відповідно до положень ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з постановленням нового судового рішення про відмову в задоволенні заяви про забезпечення позову.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.

Частиною першою зазначеної статті встановлено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Враховуючи наведене, судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, покладаються на ОСОБА_2 .

Керуючись ст. 374, 376, 381 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 задовольнити.

Ухвалу Яремчанського міського суду від 24 серпня 2022 року скасувати.

Постановити нове судове рішення.

Відмовити у задоволенні заяви представника ОСОБА_2 про забезпечення позову у цій справі.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , проживаючого: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 , проживаючого: АДРЕСА_2 ) 496,20 грн понесених витрат по оплаті судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанов и складено 16 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач: І.В. Бойчук

Судді: О.В. Пнівчук

О.О. Томин