Постанова

Іменем України

15 листопада 2022 року

м. Київ

провадження №22-ц/824/9899/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

за участю секретаря Ратушного А. В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Дарницького районного суду м. Києва

від 28 липня 2022 року

в складі судді Коренюк А. М.

у цивільній справі №753/1531/22 Дарницького районного суду м. Києва

за позовом ОСОБА_1

до Державної установи «Центр пробації»

про визнання незаконним наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди

У С Т А Н О В И В:

В січні 2022 року ОСОБА_1 , посилаючись на те, що його з порушенням трудового законодавства звільнено з роботи, з підстав, передбачених пунктом 1 статті 40 КЗпП України, звернувся до суду з позовом до Державної установи "Центр пробації" (далі - ДУ "Центр пробації", Установа), в якому просив визнати незаконним наказ про звільнення №310/к від 16.12.2021; поновити його на посаді начальника сектора ювенальної пробації Державної установи «Центр пробації», стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу з дня звільнення (28.12.2021) по день ухвалення судового рішення та у відшкодування моральної шкоди стягнути 23 400 грн 00 коп.

В обґрунтування позовних вимог посилався на те, що підстав для його звільнення з посади начальника сектору ювенальної пробації ДУ «Центр пробації» у зв`язку із скороченням не було, оскільки мало місце не скорочення штату, а зміна назви Сектору ювенальної пробації на Сектор пробації щодо неповнолітніх, при збереженні усіх штатних посад в цьому секторі.

Також вказував, що йому не були запропоновані всі наявні на підприємстві вакантні посади, порушено його переважне право на залишення на роботі, а наказ про звільнення взагалі був виданий на два тижні раніше спливу двох місяців з дня його попередження про наступне вивільнення.

Рішенням Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, позивач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним у зв`язку з невідповідністю висновків суду, викладених в рішенні, обставинам справи, та у зв`язку з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

Апеляційну скаргу обґрунтовував тим, що судом першої інстанції зроблені безпідставні висновки про те, що у ДУ «Центр пробації» мало місце скорочення штату працівників, в результаті чого були неправильно застосовані норми матеріального права.

Суд першої інстанції дійшов необґрунтованого висновку про виконання відповідачем обов`язку щодо працевлаштування позивача, у зв`язку з чим не застосував до спірних правовідносин приписи статті 49-2 КЗпП України.

Суд дійшов помилкового висновку про відсутність порушення переважного права позивача на залишення на роботі та як наслідок не застосував положення статті 42 КЗпП України, яка підлягала застосуванню.

Також суд дійшов помилкового висновку про дотримання роботодавцем строків звільнення після попередження про наступне звільнення.

За наведених обставин просив скасувати рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28.07.2022 та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Представник позивача - Опалюк С. В. в судовому засіданні апеляційну скаргу підтримав та просив задовольнити з підстав, викладених в ній.

Представник відповідача - Волощенко Н. В. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечувала, просила скаргу залишити без задоволення, а рішення суду просила залишити без змін.

Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність та обґрунтованість рішення суду в межах апеляційного оскарження та вимог, що заявлялися в суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом у випадку змін в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідації, реорганізації, банкрутства або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників.

Частиною 2 статті 40 КЗпП України встановлено, що звільнення з підстав, зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті допускається, якщо неможливо перевести працівника, за його згодою, на іншу роботу.

За положеннями ч. 1 і ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України про наступне вивільнення працівників персонально попереджають не пізніше ніж за два місяці. Одночасно з попередженням про звільнення у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці власник або уповноважений ним орган пропонує працівникові іншу роботу на тому ж підприємстві, в установі, організації.

Власник є таким, що належно виконав вимоги ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України щодо працевлаштування працівника, якщо запропонував йому наявну на підприємстві роботу, тобто вакантну посаду чи роботу за відповідною професією чи спеціальністю, чи іншу роботу, яку працівник може виконувати з урахуванням його освіти, кваліфікації, досвіду тощо.

При цьому, роботодавець зобов`язаний запропонувати всі вакансії, які існують на цьому підприємстві, незалежно від того, в якому структурному підрозділі працівник, який вивільнюється, працював.

Оскільки обов`язок по працевлаштуванню працівника покладається на власника з дня попередження про вивільнення до дня розірвання трудового договору, за містом ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України роботодавець є таким, що виконав цей обов`язок, якщо працівникові були запропоновані всі інші вакантні посади (інша робота), які з`явилися на підприємстві протягом цього періоду і які існували на день звільнення.

Даний правовий висновок висловлено Верховним Судом в постанові від 10 вересня 2018 року у справі №487/6407/16-ц.

Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що наказом директора Державної установи «Центр пробації» від 23.03.2018 №13/К ОСОБА_1 прийнято на посаду провідного фахівця сектору ювенальної пробації ДУ «Центр пробації» з 26.03.2018.

Наказом від 30.07.2020 №171/к «Про особивий склад» ОСОБА_1 переведено на посаду начальника сектору ювенальної пробації ДУ «Центр пробації».

Наказом Міністерства юстиції України від 01.10.2021 №2397/к внесено зміни до штату Центру пробації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.07.2021 №1636/к, яким скорочено посади, а саме: 2 (дві) посади заступника директора, 3 (три) посади сектору ювенальної пробації, 2 (дві) посади юридичного відділу, 3(три) посади у секторі забезпечення діяльності керівництва, 6 (шість) посад у відділі міжнародного співробітництва, 3 (три) посади сектору взаємодії із засобами масової інформації, 3 (три) посади сектору взаємодії з громадськістю та волонтерами пробації, 5 (п`ять) посад відділу з питань запобігання та виявлення корупції. Виведено посади: 2 (дві) посади сектору взаємодії з міжнародними партнерами, 5 (п`ять) посад взаємодії із громадськістю, волонтерами пробації та засобами масової інформації, 4 (чотири) посади сектору з питань запобігання та виявлення корупції, 1 (одну) посаду референта, а у відділ наглядової пробації введено сектор пробації щодо неповнолітніх у кількості 3 (трьох) посад.

Зазначена інформація 06.10.2021 доведена до відома профспілкової організації персоналу Державної установи «Центр пробації».

27 жовтня 2021 року ОСОБА_1 попереджено про наступне звільнення із займаної посади на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України у зв`язку зі зміною структури й внесення змін до штатного розпису апарату Державної установи «Центр пробації» та скороченням посади, яку він обіймає.

Одночасно із зазначеним попередженням ОСОБА_1 запропоновано перелік вакантних посад (додаток до попередження), на які його може бути переведено за його згодою.

У додатку до попередження надано перелік вакантних посад по м. Києву: провідного інспектора у Голосіївському, Деснянському, Дніпровському, Дарницькому, Святошинському районах, фахівця - у Дарницькому, Деснянському, Дніпровському, Шевченківському районах м. Києва.

Від запропонованого переліку вакантних посад (всього 163 посади) в Державній установі «Центр пробації» позивач відмовився, що підтверджується його незгодою, викладеною у попередженні від 27.10.2022.

09 грудня 2021 року ДУ "Центр пробації" у доповненнях до пропозиції щодо вакантних посад в Державній установі «Центр пробації», наданих 27.10.2021, ОСОБА_1 вдруге запропоновано перелік вакантних посад (за територіальністю по Україні), у додатку на п`яти аркушах, в тому числі посада начальника сектору ювенальної пробації м. Києва, начальника сектору ювенальної пробації м. Дніпра та начальника Дніпровського районного відділу м. Києва.

Від запропонованого переліку вакантних посад позивач також відмовився, що підтверджується його письмовою незгодою, викладеною 10.12.2021 у пропозиції до переліку вакантних посад від 09.12.2022.

Отже, позивачу два рази протягом двомісячного терміну дії попередження було запропоновано 163 вакантні посади у Центрі пробації, серед яких були наявні керівні посади, від яких позивач відмовився.

Судом також встановлено, що листом від 25.11.2021 №4684/10Ян-21 Центр пробації звернувся до профспілкової організації персоналу Державної установи «Центр пробації» з поданням про надання згоди на розірвання трудового договору з позивачем, згідно з п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Профспілковим комітетом Профспілкової організації персоналу ДУ «Центр пробації» 02.12.2021 надано згоду на звільнення працівників ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України, оскільки працівників було персонально попереджено про наступне їх вивільнення в порядку ст. 49-2 КЗпП України та одночасно запропоновано інші посади (роботу) в цій установі, враховуючи їх освіту, кваліфікацію та досвід роботи. Від запропонованих посад ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовились, а ОСОБА_2 не надав згоду.

Наказом директора Державної установи «Центр пробації» від 16.12.2021 №310/к ОСОБА_1 звільнено з посади начальника сектору ювенальної пробації Державної установи «Центр пробації» 28.12.2021, у зв`язку із скороченням штату працівників, згідно п. 1 ст. 40 КЗпП України (підстава - попередження про скорочення від 27.10.2021).

Суд першої інстанції, встановивши вищенаведені обставини, застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, та врахувавши, що відповідачем дотримано порядку попередження позивача про наступне вивільнення та обов`язку працевлаштування шляхом пропонування всіх посад, які відповідали його освіті, кваліфікації та досвіду роботи, дійшов обґрунтованого висновку про звільнення ОСОБА_1 з дотриманням вимог трудового законодавства та у зв`язку з цим відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі.

До того ж, суд першої інстанції врахував, що посада - начальник Сектору пробації щодо неповнолітніх відділу наглядової пробації, на яку претендував позивач не була вакантною на день попередження про наступне звільнення, оскільки на цю посаду з 27.10.2021 наказом ДУ "Центр пробації" від 27.10.2021 №258к було переведено ОСОБА_4 . У зв`язку з цим суд обґрунтовано відхилив доводи позивача про те, що відповідач не врахував його переважне право на залишення на роботі та не перевів його на новостворену посаду начальника сектору пробації щодо неповнолітніх.

Враховуючи, що на посаду начальника Сектору пробації щодо неповнолітніх відділу наглядової пробації ОСОБА_4 було призначено за переведенням, а не у зв`язку з скороченням з іншої посади, колегія суддів вважає неспроможними аргументи скаржника, що у порівнянні з ОСОБА_4 позивач має переважне право на зайняття цієї посади, оскільки в такому разі не застосовується переважне право на залишення на роботі між позивачем, посада, якого скорочувалася, та переведенням на посаду працівника ОСОБА_4 .

Таким чином, є необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що судом не застосовано положення статті 42 КЗпП України. Більше того, як вказувалося вище, ОСОБА_1 було запропоновано всі вакантні в Установі посади, які відповідали його освіті, кваліфікації та досвіду роботи.

Щодо посилань скаржника на те, що суд дійшов помилкового висновку про відсутність в структурі ДУ "Центр пробації" не існує так званого апарату Державної установи "Центр пробації" згідно структури та штатного розпису такої установи і Положення про ДУ "Центра пробації", колегія суддів зазначає наступне.

На підтвердження вказаного вище аргументу ОСОБА_1 до апеляційної скарги долучив роздруківку з офіційного сайту ДУ "Центра пробації", з якої вбачається, що в розділі "структура" є окрема інтернет-сторінка, яка має назву Апарат ДУ "Центр пробації", з якої в свою чергу вбачається, що новостворений Сектор пробації щодо неповнолітніх відділу наглядової пробації, а також Відділ наглядової пробації входять до апарату ДУ "Центр пробації".

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилався на те, що до апарату ДУ «Центр пробації» входять також: сектор психологічної допомоги та інновацій в пробації, відділу оцінювання ефективності пробації, відділ досудової пробації, відділ пенітенціарної пробації, відділ матеріально-технічного забезпечення, відділення закупівель, сектор взаємодії з міжнародними партнерами, відділ взаємодії з громадськістю, волонтерами пробації та засобами масової інформації, сектор з питань запобігання та виявлення корупції, посади в яких не були йому запропоновані.

Колегією суддів за клопотанням представника позивача ОСОБА_5 досліджено вказану вище роздруківку з офіційного сайту ДУ "Центра пробації", долучену до апеляційної скарги, а також досліджено штатний розпис ДУ "Центр пробації" (том 3, а.с. 165-213).

Дослідивши вищевказані докази, колегією суддів з`ясовано, що посилання скаржника на ці докази не спростовують висновку суду, що при звільненні ОСОБА_1 було запропоновано всі вакантні посади, які відповідали його освіті, кваліфікації та досвіду роботи.

Так, всі перелічені скаржником посади в апараті ДУ "Центр пробації" на день звільнення позивача не відповідали його освіті, досвіду та кваліфікації, зокрема при призначенні на деякі посади вимагається освіта журналіста, освіта психолога, знання англійської мови.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 за освітою, кваліфікацією та досвідом роботи відповідав посадам, які були вільними в секторі психологічної допомоги та інновацій в пробації, відділі оцінювання ефективності пробації, відділі досудової пробації, відділі пенітенціарної пробації, відділі матеріально-технічного забезпечення, відділенні закупівель, секторі взаємодії з міжнародними партнерами, відділі взаємодії з громадськістю, волонтерами пробації та засобами масової інформації, секторі з питань запобігання та виявлення корупції.

Таким чином, відсутні підстави вважати, що ОСОБА_1 у день звільнення не були запропоновані всі вакантні посади на підприємстві, які відповідали його освіті, досвіду та кваліфікації.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає безпідставними доводи апеляційної скарги, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про виконання відповідачем обов`язку щодо працевлаштування позивача.

З наведеного слідує, що суд першої інстанції, оцінивши наявні в матеріалах справи докази, у повному обсязі з`ясував обставини та дійшов правомірного висновку щодо виконання відповідачем свого обов`язку, передбаченого ч. 2 ст. 40, ч. 3 ст. 49-2 КЗпП України, щодо працевлаштування позивача. А доводи апеляційної скарги такого висновку суду не спростовують.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, позивач вважав, що жодного скорочення штату працівників не відбувалося, у зв'язку з чим у відповідача не було права його звільняти на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України. На думку скаржника, відбулася лише зміна назви Сектору ювенальної пробації на Сектор пробації щодо неповнолітніх, який увійшов до складу Відділу наглядової пробації.

Колегія суддів вважає безпідставними такі доводи апеляційної скарги, з огляду на таке.

Згідно з пунктом 5 Положення про Державну установу "Центр пробації", затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 08.12.2020 №4242/5, структура, штат, штатний розпис та кошторис установи затверджується Мін`юстом.

З метою оптимізації діяльності Центру пробації було підготовлено та надіслано до Міністерства юстиції України пропозиції про зміну структури та штату установи.

Як вже вказувалося вище, наказом Міністерства юстиції України від 01.10.2021 №2397/к внесено зміни до штату Центру пробації, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 14.07.2021 №1636/к, яким скорочено посади, а саме: 2 посади заступника директора, 3 посади сектору ювенальної пробації, 2 посади юридичного зідділу, 3 посади у секторі забезпечення діяльності керівництва, 6 посад у відділі міжнародного співробітництва, 3 посади сектору взаємодії із засобами масової інформації, 3 посади сектору взаємодії із громадськістю та волонтерами пробації, 5 посад відділу з питань запобігання та виявлення корупції.

Введено посади, а саме: 2 посади сектору взаємодії з міжнародними партнерами, 5 посад відділу взаємодії із громадськістю, волонтерами пробації та засобами масової інформації, 4 посади сектору з питань запобігання та виявлення корупції, 1 окрему посаду референта, а у відділ наглядової пробації введено сектор пробації щодо неповнолітніх у кількості 3 посад.

При цьому, приймаючи рішення про необхідність створення сектору пробації щодо неповнолітніх у складі відділу наглядової пробації ураховувалось те, що найбільший обсяг роботи під час реалізації пробації щодо неповнолітніх здійснюється за напрямком наглядової пробації. Виконання кримінальних покарань, не пов`язаних з позбавленням волі, регламентується єдиними нормативно-правовими актами як для дорослих, так і для неповнолітніх. В структурі Центру пробації функціонує 14 секторів ювенальної пробації, які працюють виключно з неповнолітніми, та 490 уповноважених органів з питань пробації, які працюють одночасно як з дорослими, так і з неповнолітніми, здійснюючи однакові функції з використанням аналогічних методів роботи. Саме цей факт став причиною створення сектору щодо неповнолітніх у складі відділу наглядової пробації. Відповідно з метою уникнення дублюючих функцій було скорочено сектор ювенальної пробації, як окремий структурний підрозділ.

Аналіз наведених обставин вказує на те, що у ДУ "Центр пробації" мало місце скорочення штату працівників, в тому числі й посади, яку займав позивач. А як визначено законодавцем зміни в організації виробництва і праці, в тому числі ліквідація, реорганізація, або перепрофілювання підприємства, установи, організації, скорочення чисельності або штату працівників є правом власника або уповноваженого ним органу.

З огляду на вказане колегія суддів вважає такими, що не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги про безпідставність висновку суду першої інстанції про те, що в ДУ "Центр пробації" мало місце скорочення штату працівників.

Також колегія суддів вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги, що суд дійшов помилкового висновку про дотримання роботодавцем строків звільнення, оскільки як правильно встановлено судом в оскаржуваному рішенні, відповідно до наказу про звільнення позивача звільнено через два місяці з дня попередження про наступне звільнення, а саме попередження було 27.10.2021, а звільнено з 28.12.2021.

В апеляційній скарзі позивач посилався на те, що видання наказу про звільнення раніше закінчення двомісячного терміну повідомлення про звільнення порушує гарантії працівника щодо можливості подальшого працевлаштування у зв`язку із переведенням на іншу вакантну посаду.

Колегія суддів не приймає до уваги такі аргументи скаржника, оскільки роботодавцем дотримано вимоги щодо попередження про вивільнення працівника за два місяці, заходи з працевлаштування позивача в Установі вживалися протягом усього періоду попередження, що підтверджується матеріалами справи. А тому права позивача, у зв'язку з виданням наказу про звільнення 16.12.2021 не порушено, оскільки запропоновані йому вакантні посади з 16.12.2021 по 28.12.2021 залишилися незмінними, а звільнення відбулося по закінченню строку попередження.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову про визнання незаконним наказу про звільнення та поновлення на роботі.

Оскільки суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про звільнення позивача з дотриманням трудового законодавства, колегія суддів також вважає правильним висновок суду про відсутність правових підстав для задоволення похідних позовних вимог про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.

Фактично доводи апеляційної скарги за своїм змістом є доводами позовної заяви, яким суд першої інстанції надав належну правову оцінку.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що розглядаючи спір, суд першої інстанції в межах доводів позову повно та всебічно дослідив обставини спору, дав належну оцінку зібраним по справі доказам, правильно визначив юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює і у відповідності з вимогами закону прийшов до правильного висновку про те, що позов не підлягає задоволенню, про що ухвалив відповідне рішення. Рішення суду ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 375, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дарницького районного суду м. Києва від 28 липня 2022 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до цього суду.

Повний текст постанови складено 21 листопада 2022 року.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець