ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(у порядку письмового провадження)

17 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах: судді-доповідача Мельника Я.С., суддів Матвієнко Ю.О. та Гуля В. В.,-

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2022 року у справі за позовом акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року АТ «Ощадбанк» звернувся до суду з вказаним позовом, який обґрунтовував тим, що 20 травня 2019 року уклав з ОСОБА_1 договір у вигляді заяви про приєднання №2502828/041016 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки).

За умовами цього договору, АТ «Ощадбанк» відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок за тарифним пакетом «Мій Комфорт», а також надав платіжну картку типу «Моя картка» з кредитним лімітом 47 000 гривень з фіксованою процентною ставкою у розмірі 38% річних.

Крім цього, вказував, що за невиконання або несвоєчасне, не в повному обсязі виконання будь-якого грошового зобов`язання перед АТ «Ощадбанк» ОСОБА_1 зобов`язалась сплачувати пеню за кожен день прострочення у розмірі подвійної облікової ставки НБУ, що діє у період, за який нараховується пеня.

Також вказував, що АТ «Ощадбанк» виконав своє зобов`язання за кредитним договором. Відповідач неналежним чином виконувала грошові зобов`язання за кредитним договором, тому у неї виник борг по поверненню кредиту та сплаті відсотків у загальному розмірі 54 473 гривні 03 копійки, який відповідач відмовляється добровільно повернути.

З цих підстав, АТ «Ощадбанк» просив суд стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 54 473 гривні 03 копійки.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2022 року відмовлено у задоволенні позову.

Не погоджуючись із цим рішенням, представник АТ «Ощадбанк» подав апеляційну скаргу, в якій просить його скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову в повному обсязі.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається зокрема на те, що місцевий суд дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для стягнення з відповідача заборгованості, оскільки надані банком первинні бухгалтерські документи про видачу кредиту є належними та допустимими доказами заборгованості відповідача, до того ж, заперечення відповідача щодо спірних операцій є необґрунтованими, у зв`язку з відсутність доказів причетності третіх осіб до списання коштів, разом з тим, відкриття кримінального провадження за фактом шахрайських дій та незаконного зняття з її картки коштів не є достатньою підставою для відмови у позові про стягнення заборгованості.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи та вивчивши доводи і вимоги апеляційної скарги, вважає необхідним залишити її без задоволення з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

За таких обставин, апеляційний розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи і у такому випадку судове засідання не проводиться.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що банком не доведено належними та допустимими доказами факту причетності ОСОБА_1 до втрати, незаконного використання персонального ідентифікаційного номера (коду) або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції за кредитною карткою, тому відсутні правові підстави для задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, 20 травня 2019 року АТ «Ощадбанк» уклав з ОСОБА_1 договір у вигляді заяви про приєднання №2502828/041016 до договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб та відкриття поточного рахунку з використанням електронного платіжного засобу (платіжної картки). За умовами якого, АТ «Ощадбанк» відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок за тарифним пакетом «Мій Комфорт» та видав платіжну картку типу «Моя картка», встановивши ліміт у розмірі 47 000 гривень (а.с.24-25).

АТ «Ощадбанк» відкрив ОСОБА_1 картковий рахунок та видав платіжну картку, що підтверджується висновком-рішенням погодження надання (встановлення) кредиту №АА361349376/190619 (а.с.26).

Згідно розрахунку заборгованості, станом на 14 липня 2021 року у відповідача виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 54473 гривні 03 копійки, що складається з основної заборгованості - 46985 гривень, заборгованості за нарахованими відсотками - 7373 гривень 18 копійок, заборгованості за процентами за несанкціонованим овердрафтом - 77 гривень 24 копійки, трьох відсотків річних за несвоєчасне погашення основного боргу - 35 гривень 80 копійок, втрат від інфляції за несвоєчасне погашення процентів за користування кредитом - 1 гривні 81 копійки (а.с.6).

З виписки по картковому рахунку (а.с.7-8) вбачається, що заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором виникла внаслідок переказу коштів з рахунку через UKR KyivMobileBanking, а саме 04 грудня 2020 року у розмірі 18000 гривень, 19000 гривень та 9000 гривень, а також шляхом розрахунку в торгово-сервісній мережі UKR Kyiv MBK-Portmone у розмірі 500 гривень.

З довідки №7/270 від 12 березня 2021 року, виданої інспектором дізнання Бориспільського РУП ГУНП в Київській області Гопкалом В. вбачається, що ОСОБА_1 зверталась з заявою з приводу того, що невстановлена особа, використовуючи електронно-обчислювальну техніку шляхом обману заволоділа її грошовими коштами, чим спричинила матеріальну шкоду. Вказане звернення було зареєстровано в журналі єдиного обліку Бориспільського ВП ГУНП в Київській області за №1932 від 26 січня 2021 року. Відомості про вказану подію приєднані до матеріалів кримінального провадження №000134 від 04 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. ОСОБА_1 визнано потерпілою у вказаному кримінальному правопорушенні, на даний час досудове слідство триває та проводяться всі необхідні слідчі дії (а.с.65).

Згідно з частиною першою статті 1068 ЦК України банк зобов`язаний вчиняти для клієнта операції, які передбачені для рахунків даного виду законом, банківськими правилами та звичаями ділового обороту, якщо інше не встановлено договором банківського рахунка.

Статтею 1071 ЦК України передбачено, що банк може списати грошові кошти з рахунка клієнта на підставі його розпорядження.

Згідно зі статтею 1073 ЦК України у разі несвоєчасного зарахування на рахунок грошових коштів, що надійшли клієнтові, їх безпідставного списання банком з рахунка клієнта або порушення банком розпорядження клієнта про перерахування грошових коштів з його ж рахунка, банк повинен негайно, після виявлення порушення, зарахувати відповідну суму на рахунок клієнта або належного отримувача, сплатити проценти та відшкодувати завдані збитки, якщо інше не встановлено законом.

Відповідно до пункту 32.1. Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» банк, що обслуговує платника, та банк, що обслуговує отримувача, несуть перед платником та отримувачем відповідальність, пов`язану з проведенням переказу, відповідно до цього Закону та умов укладених між ними договорів.

Відповідно до ст.14 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» користувач після виявлення факту втрати електронного платіжного засобу зобов`язаний негайно повідомити банк у спосіб, передбачений договором. До моменту повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій та відповідальність несе користувач, а з часу повідомлення користувачем банку ризик збитків від здійснення операцій за електронним платіжним засобом користувача несе банк (п.14.16).

Втратою електронного платіжного засобу є неможливість здійснення держателем контролю (володіння) за електронним платіжним засобом, неправомірне заволодіння та/або використання електронного платіжного засобу чи його реквізитів.

Банк зобов`язаний розглядати заяви (повідомлення) користувача, що стосуються використання електронного платіжного засобу або незавершеного переказу, ініційованого з його допомогою, надати користувачу можливість одержувати інформацію про хід розгляду заяви (повідомлення) і повідомляти в письмовій формі про результати розгляду заяви (повідомлення) у строк, установлений договором, але не більше строку, передбаченого законом для розгляду звернень скарг громадян (п. 14.17).

Строки встановлення емітентом правомірності переказу та повернення на рахунок користувача попередньо списаного неналежного переказу встановлені пунктом 37.2 статті 37 цього Закону.

Відповідно до пунктів 7, 8, 9 Положення «Про порядок емісії спеціальних платіжних засобів і здійснення операцій з їх використанням», затвердженого постановою Правління Національного банку України від 05 листопада 2014 року №705 емітент або визначена ним юридична особа під час отримання повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний ідентифікувати користувача і зафіксувати обставини, дату, годину та хвилини його звернення на умовах і в порядку, установлених договором.

Емітент після надходження повідомлення та/або заяви про втрату електронного платіжного засобу та/або платіжні операції, які не виконувалися користувачем, зобов`язаний негайно зупинити здійснення операцій з використанням цього електронного платіжного засобу.

Емітент у разі здійснення помилкового або неналежного переказу, якщо користувач невідкладно повідомив про платіжні операції, що ним не виконувалися, після виявлення помилки негайно відновлює залишок коштів на рахунку до того стану, у якому він був перед виконанням цієї операції.

Емітент у разі повідомлення користувачем про незавершену операцію з унесення коштів через платіжні пристрої банку-емітента на рахунки, відкриті в банку-емітенті, після подання користувачем емітенту відповідного документа, що підтверджує здійснення цієї операції, негайно зараховує зазначену в цьому документі суму коштів на відповідний рахунок.

Користувач не несе відповідальності за здійснення платіжних операцій, якщо електронний платіжний засіб було використано без фізичного пред`явлення користувачем та/або електронної ідентифікації самого електронного платіжного засобу і його користувача, крім випадків, якщо доведено, що дії чи бездіяльність користувача призвели до втрати, незаконного використання ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції.

Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення її до цивільно-правової відповідальності.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом України у постанові від 13 травня 2015 року у справі №6-71цс15. Схожих висновків дійшов Верховний Суд у поставі від 10 липня 2019 року у справі №522/22780/15-ц, від 23 січня 2018 року у справі №202/10128/14-ц.

Аналогічна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 зі схожими обставинами, де скасовуючи рішення суду апеляційної інстанції і залишаючи в силі рішення суду першої інстанції, Верховний Суд вказав, що прийшовши до висновку про неможливість перерахування коштів з картки без повідомлення третім особам коду, який надходить на особистий мобільний телефон, який фіксується у програмі банку як фінансовий телефон клієнта, апеляційний суд не врахував, що саме на банк, який є професійним учасником ринку надання банківських послуг, покладено обов`язок доведення того, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Відповідно, вимоги до рівня та розумності ведення справ банком є вищими, ніж до споживача - фізичної особи, яка зазвичай є слабшою стороною у цивільних відносинах з такою кредитною установою. З врахуванням наведеного всі сумніви та розумні припущення мають тлумачитися судом саме на користь такої слабшої сторони. Сам по собі факт коректного вводу вихідних даних для ініціювання такої банківської операції, як списання коштів з рахунку користувача, не може достовірно підтверджувати ту обставину, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції. Лише наявність обставин, які безспірно доводять, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, є підставою для притягнення його до цивільно-правової відповідальності. Наведені правила визначають предмет дослідження та відповідним чином розподіляють між сторонами тягар доведення, а отже, встановленню підлягають обставини, які беззаперечно свідчитимуть, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені. В разі недоведеності обставин, які безспірно свідчать про те, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції, необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні чи отриманні спірних грошових коштів.

Відповідач стверджує, що 04 грудня 2020 року невстановлена особа, використовуючи електронно-обчислювальну техніку шляхом обману заволоділа її грошовими коштами, внаслідок чого з її рахунку було списано 46 500 грн. 26 січня 2021 року вона звернулася до правоохоронних органів за фактом шахрайських дій стосовно її кредитної картки. Відомості про вказану подію приєднані до матеріалів кримінального провадження №000134 від 04 вересня 2020 року за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.190 КК України. ОСОБА_1 визнано потерпілою у вказаному кримінальному правопорушенні, на даний час досудове слідство триває та проводяться всі необхідні слідчі дії

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до статей 76, 77, 78, 79 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справ, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватись іншими засобами доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Дослідивши матеріали справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду, що належних та допустимих доказів, які беззаперечно свідчать, що користувач своїми діями чи бездіяльністю сприяв втраті, незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка дає змогу ініціювати платіжні операції від його імені, позивачем не надано, а відтак необхідно виходити з відсутності вини користувача у перерахуванні спірних грошових коштів.

Подібні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду: від 03 липня 2019 року у справі № 537/3312/16-ц (провадження № 61-17629 св 18), від 24 липня 2019 року у справі № 753/16954/16-ц (провадження № 61-24323 св 18), від 01 липня 2020 року у справі № 712/9107/18 (провадження № 61-9877 св 19), від 21 квітня 2021 року у справі № 751/6050/18 (провадження № 61-18544 св 19), від 07 липня 2021 року у справі № 370/476/16-ц (провадження № 61-10242 св 20), від 17 грудня 2021 року у справі № 263/3704/19 (провадження № 61-1799 св 21), від 13 червня 2022 року у справі № 587/586/21(провадження № 61-19319 св 21).

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не одразу, а лише 26 січня 2021 року повідомила правоохоронні органи про здійснення несанкціонованого зняття коштів з її карткового рахунку, при цьому сприяла незаконному використанню ПІН-коду або іншої інформації, яка давала змогу ініціювати платіжні операції, є безпідставними, оскільки не спростовують законних та обґрунтованих висновків суду першої інстанції.

Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Позивачем у апеляційній скарзі не зазначено, з яких підстав ним не були надані суду першої інстанції вказані докази, тому колегія суддів не вбачає правових підстав для прийняття поданих ним документів в якості доказів.

Інші доводи апелянта зводяться до суперечливого тлумачення норм матеріального права та незгоди із висновками суду першої інстанції та з їх оцінкою, а тому не можуть бути підставою для скасування обґрунтованого рішення суду першої інстанції.

З огляду на вищевикладене, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення місцевого суду - без змін.

Керуючись ст. ст. 374, 375 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства «Державний ощадний банк України» залишити без задоволення, а рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 11 серпня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач: Судді: