Справа № 583/1270/22
Провадження № 2/583/447/22
У Х В А Л А

про забезпечення позову

17.11.2022 року Охтирський міськрайонний суду Сумської області в складі:

головуючого судді - Яценко Н.Г.,

за участю секретаря судового засідання - Артеменко О.С.,

розглянувши заяву представника позивача Селянського (фермерського) господарства «Відродження» - Абрамовича Олексія Володимировича про забезпечення позову у цивільній справі за позовом Селянського (фермерського) господарства «Відродження» до ОСОБА_1 , фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 , третя особа Державний реєстратор Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області про визнання недійсним договору оренди землі, усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою,-

ВСТАНОВИВ:

15.11.2022 представник позивача звернувся до суду із зазначеною заявою, відповідно до якої просить вжити заходів забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_1 та фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2 особисто або через уповноважених ними третіх осіб користуватися земельною ділянкою площею 2,3352 га, кадастровий номер :01:001:0343 з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, до вирішення спору.

Як вбачається із заяви, 01.06.2012 між СФГ «Відродження» та ОСОБА_3 укладено договір оренди землі, відповідно до якого остання передала у строкове, на 10 років, платне користування земельну ділянку сільськогосподарського призначення площею 2,7341 га, у тому числі 2,3352 га ріллі та 0,3989 га сіножаті, що розташована на території Лантратівської сільської ради Охтирського району Сумської області. Зазначений договір зареєстрований у відділ Держкомзему у Охтирському районі Сумської області при Держкомземі України, про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 01.11.2012 за №03205. Як зазначає заявник, термі дії договору закінчується 01.11.2022. Однак, згідно п.27 Перехідних положень Земельного кодексу України визначено, що під час дії воєнного стану вважаються поновленими на один рік без волевиявлення сторін відповідних договорів і без внесення відомостей про поновлення договору оренди, суборенди, емфітевзису, суперфіцію, земельного сервітуту, строк користування земельними ділянками щодо яких закінчився після введення воєнного стану, щодо земельних ділянок сільськогосподарського призначення приватної власності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 померла орендодавець ОСОБА_3 та орендовану земельну ділянку успадкувала ОСОБА_4 , яка 28.10.2022 направила заяву до СФГ «Відродження» про повернення зазначених земельних ділянок по закінченню строку дії договору, а саме 31.10.2022.

04.11.2002 СФГ «Відродження» направило на адресу ОСОБА_4 лист, в якому повідомляло про дію п.27 Перехідних положень Земельного кодексу України та у зв`язку з цим продовженням дії договору оренди землі до 01.11.2023.

Як стало відомо відповідачу 21.10.2022 наприкінці жовтня 2022 невідомими особами розорано орендовану земельну ділянку площею 2,3352 га, кадастровий номер :01:001:0343, в подальшому з`ясовано, що вказані дії вчинені фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 . З Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що 21.10.2022 державний реєстратор Комишанської сільської ради Охтирського району Сумської області зареєстрував договір оренди вищевказаної земельної ділянки, укладений 01.10.2022 між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 строком на 10 років.

Представник позивач вважає, що договір оренди від 01.10.2022, укладений між ОСОБА_1 та фізичною особою-підприємцем ОСОБА_2 щодо земельної ділянки площею 2,3352 га, кадастровий номер :01:001:0343 є незаконним, оскільки належним орендарем та користувачем спірної земельної ділянки є саме СФГ «Відродження» за договором оренди від 01.06.2012, термін дії якого пролонгований до 01.11.2023.

Враховуючи викладене представник СФГ «Відродження» просив суд вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони відповідачам користуватися земельною ділянкою площею 2,3352 га, кадастровий номер :01:001:0343, оскільки між сторонами існує спір щодо вказаної земельною ділянкою, невжиття зазначених заходів забезпечення може у майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду у разі задоволення позову у справі.

У відповідності до статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно із статтею 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до частини 1 статті 149 ЦПК України суд за заявою учасника справи має право вжити, передбачені статтею 150 цього Кодексу, заходи забезпечення позову.

На підставі частини другої статті 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії. Метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться чи буде знаходитися справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення. Забезпечення позову по суті - це обмеження суб`єктивних прав, свобод та інтересів відповідача або пов`язаних із ним інших осіб в інтересах забезпечення реалізації в майбутньому актів правосуддя і задоволених вимог позивача (заявника). Види забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду, а таке рішення може бути ухвалено тільки відповідно до заявлених позовних вимог. Заходи забезпечення позову повинні застосовуватись лише у разі необхідності та бути співмірними із заявленими вимогами, оскільки безпідставне забезпечення позову може привести до порушення прав і законних інтересів інших осіб.

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 150 ЦПК України одним із видів забезпечення позову є заборона вчиняти певні дії.

Згідно з частиною третьою статті 150 ЦПК України види забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 (провадження № 14-729цс19) зазначено, що: «співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. […] Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. […] Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову».

Таким чином, при розгляді заяви про забезпечення позову суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності заявлених вимог щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками судового процесу.

Окрім того, достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного виду забезпечення позову. Про такі обставини може свідчити вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов`язання після пред`явлення вимоги чи подання позову до суду. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує суд при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову. При цьому забезпечення позову не порушує принципів змагальності і процесуальної рівноправності сторін.

Заходи забезпечення позову мають тимчасовий характер і діють до виконання рішення суду, яким закінчується розгляд справи по суті. При розгляді заяви про забезпечення позову вирішується лише питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову і не вирішуються матеріально-правові вимоги та наперед результат розгляду справи по суті позову.

Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, позивач посилався на те, що невжиття вказаних заходів забезпечення позову унеможливить ефективний захист та поновлення порушених прав і законних інтересів у разі задоволення позову. Окрім того, дії відповідача призведуть до засівання землі, що у свою чергу може істотно ускладнити виконання рішення суду щодо визнання недійсними угод про припинення договорів оренди земельних ділянок.

Проте предметом розгляду даної цивільної справи є визнання недійсним договору оренди землі та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою шляхом витребування її із незаконного володіння відповідача.

Тобто, метою вказаного позову є захист прав СФГ «Відродження» на поновлення договору оренди спірної земельної ділянки, а не захист його прав щодо недопущення збитків пов`язаних з урожаєм на спірній земельній ділянці.

Разом з тим, заявником не було вказано обґрунтованості доводів щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням заявлених позовних вимог та яким чином невжиття вказаного виду забезпечення позову призведе до невиконання судового рішення щодо визнання недійсними угод про припинення договорів оренди земельних ділянок, скасування рішень державного реєстратора про припинення права оренди земельних ділянок, визнання недійсними договорів оренди землі у разі задоволення позову.

Крім того, зі змісту заяви вбачається, що заявник шляхом вжиття заходів забезпечення позову фактично намагається позбавити відповідачів, зокрема, ФОП ОСОБА_2 можливості здійснити обробіток та засівання спірної земельної ділянки, а має намір здійснювати такий обробіток та засівання земельної ділянки самостійно з метою отримання прибутку.

При цьому, сам заявник зазначає, що за даними Державного реєстру речових прав на нерухоме майно земельна ділянка наразі перебуває у зареєстрованому користуванні ФОП ОСОБА_2 , а договір оренди земельної ділянки станом на дату подання не розірвано.

Таким чином, наслідки вжиття тих заходів, про які просить заявник, - позбавлення ФОП ОСОБА_2 можливості використовувати земельну ділянку у господарській діяльності - будуть ідентичними наслідкам, які б настали у разі вирішення судом спору на користь заявника.

Отже, наявність самого по собі позову про визнання недійсним договору оренди землі та усунення перешкод у користуванні земельної ділянки не є підставою для задоволення заяви про забезпечення позову шляхом встановлення заборони проводити будь-які сільськогосподарські роботи.

Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, викладених у постанові 10 лютого 2021 року у справі № 709/853/20.

Крім того, пред`явлення позивачем вимоги про визнання недійсним договору оренди землі та усунення перешкод у користуванні земельною ділянкою є немайновими.

Можливе рішення суду у цій справі - рішення про визнання, тобто таке, яким підтверджується наявність або відсутність певних правовідносин між сторонами, наявність або відсутність юридичних фактів.

Відповідно до ч. 2 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію прав на нерухоме майно та їх обтяжень» таке рішення може бути підставою для внесення реєстратором до Державного реєстру запису про скасування державної реєстрації права оренди за відповідачами. Будь-якого іншого виконання, у тому числі примусового, можливе рішення суду не передбачає. Вимог майнового характеру позивач не пред`являв.

Крім того, зважаючи на наявність у справі двох конкуруючих орендарів земельної ділянки, права яких є зареєстрованими відповідно до законодавства, заборона здійснення господарювання на об`єкті оренди лише відповідачу і тим самим надання можливості до вирішення спору використовувати земельну ділянку позивачу, надає перевагу одній із сторін.

Так, матеріали цивільної справи не містять належних і допустимих доказів на підтвердження необхідності вжиття заходів забезпечення позову у спосіб, про який просить представник позивача, а посилання у заяві лише на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування, не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Наприклад, обмеження можливості господарюючого суб`єкта користуватися та розпоряджатися власним майном іноді призводить до незворотних наслідків. Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову. З огляду на наведені мотиви, суд відхиляє доводи, викладені в апеляційній скарзі.

Отже, суд дійшов висновку про недоведеність позивачем ризиків утруднення виконання можливого рішення суду або неможливості його виконання, без вжиття заходів забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 149-153 ЦПК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Заяву представника позивача Селянського (фермерського) господарства «Відродження» - Абрамовича Олексія Володимировича про забезпечення позову залишити без задоволення.

Ухвала може бути оскаржена безпосередньо до Сумського апеляційного суду протягом 15 днів з дня її проголошення.

Суддя Охтирського міськрайонного суду

Сумської області Н.Г. Яценко