Справа № 175/87/20
Провадження № 2/175/1574/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М ЕН Е М У К Р А Ї Н И

27 жовтня 2022 року смт. Слобожанське

Дніпропетровський районний суд Дніпропетровської області у складі:

головуючого - судді Бойко О.М.,

при секретарі судового засідання Кучеренко О.Ю.,

за участю: представника відповідача адвоката Неруш О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт. Слобожанське цивільну справу за уточненим позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В :

В січні 2020 року позивач АТ КБ «ПриватБанк» в особі представника звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , де заочним рішенням суду від 29 липня 2020 року позовні вимоги були задоволені.

Ухвалою суду від 16 грудня 2021 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення суду від 29 липня 2020 року ухваленого по справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено. Скасовано заочне рішення суду від 29 липня 2020 року ухваленого по цивільній справі №175/87/20 (провадження №2/175/25/20) за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

25 травня 2022 року представник позивача надав суду заяву щодо зменшення розміру позовних вимог, де згідно якої просив суд стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за Договором №Б/Н від 10.08.2011 року, в розмірі 4771 грн. (35354, 32 грн. - заборгованість за тілом кредиту; в т.ч. 35354, 32 грн. - заборговані простроченим тілом кредиту; 12365, 20 грн. - заборгованість за відсотками нарахованим прострочений кредит згідно ст.625), а також понесені позивачем судові витрати.

Представник позивача в судове засідання не з`явився, надавши суду заяву про розгляд справи без участі представника, уточнені позовні вимоги підтримав та просив суд їх задовольнити.

Представник відповідача ОСОБА_2 в судовому засіданні заперечував щодо задоволення позову, посилаючись на наявний в матеріалах справи відзив та проси суд застосувати позовну давність.

Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази, у їхній сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступне.

Як встановлено в судовому засідання та вбачається з матеріалів справи, що ОСОБА_1 звернувся до ПАТ КБ «ПРИВАТБАНК», правонаступником якого є АТ КБ "ПРИВАТБАНК", з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву № б/н від 10.08.2011 року, згідно якої отримав кредит у розмірі 10000,00 грн., у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок.

Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами Банку», які викладені на банківському сайті складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.

Згідно частини 1 статті 625 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Частиною 1 статті 628 Цивільного кодексу України визначено, що зміст договору становлять і (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

У відповідності до частини 1 статті 638 Цивільного кодексу України договір є укладеним, сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.

Статтею 1055 Цивільного кодексу України встановлено, що кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.

Положеннями частини 2 статті 207 Цивільного кодексу України передбачено, що правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно частини 1 статті 1056-1 Цивільного кодексу України розмір процентів, тип процентної и (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися плитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів іу укладення договору.

З огляду на вищевикладені норми законодавства України, кредитний договір між м та фізичною особою має бути укладений у письмовій формі, підписаний сторонами правочину, він повинен містити погоджені сторонами умови договору, зокрема щодо розміру отримуваного кредиту, сплачуваних позичальником процентів за користування кредитними гами, строку користування кредитом тощо.

Позивач у позові зазначає, що відповідач «приєднався до Умов та Правил з метою укладення кредитного договору», долучаючи до позовної заяви копію Анкети-Заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.

Однак, слід зазначити, що Анкета-Заява не містить жодної істотної умови, властивої для кредитного договору: порядку та строків отримання кредитних коштів, порядку та строків їх повернення, відповідальності сторін, умов збільшення або зменшення процентної ставки за кредитом тощо.

Проте, в Анкеті-Заяві взагалі не йдеться про бажання сторін укласти кредитний договір, не зазначається про бажання відповідача отримати кредит або кредитний ліміт, зокрема у розмірі 10 000,00 грн., про який зазначає позивач. Відповідне поле із розміром кредитного ліміту є незаповненим.

Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13 червня 2018 року справа №700/3902/15-ц, від 07 червня 2018 року справа № 755/17553/16, від 06 червня 2018 року справа №364/594/17, від 24 травня 2018 року справа № 630/366/16-ц, від 10 травня 2018 року справа 357/16301/15-ц.

У справах про стягнення кредитної заборгованості кредитор повинен довести виконання своїх обов`язків за кредитним договором, а саме надання грошових коштів (кредиту) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник - повернення грошових коштів у розмірі та на умовах, визначених договором».

Позивачем не надано жодного доказу на підтвердження факту отримання відповідачем певних коштів.

Окрім того, судом встановлено, що у розрахунку заборгованості наданого позивачем містяться періоди, починаючи з 20 жовтня 2011 року по 01 грудня 2019 року. Проте, у даній справі Банк звернувся до суду із позовом 13 січня 2020 року.

Відповідно до статті 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 Цивільного кодексу України).

Також слід зазначити, що для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.

Зокрема, частина 2 статті 258 Цивільного кодексу України передбачає, що позовна давність в рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина четверта статті 267 Цивільного кодексу України).

У відповідності до частин 3,4 статті 267 Цивільного кодексу України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

У пункті 59 постанови від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12; провадження №14-10 цс18 Велика Палата Верховного Суду вказала: «оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку напування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу. А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу й обчислюється окремо щодо кожного простроченого платежу».

Таким чином платежі перебуваючи поза межами 13 січня 2017 року, знаходяться поза межами строку позовної давності.

Відповідно до ч. 3 та ч. 4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Правова позиція представника позивача щодо пропуску строку позовної давності ним та його представником не спростована, а тому підлягає застосування, а в задоволенні позовних вимог відмовити, за пропуском строку позовної давності.

Судові витрати суд розподіляє відповідно до ст. 141 ЦПК України.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 256, 257, 267 ЦК України, ст.ст. 3, 38, 57, 60, 34, 141 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позовних вимог за уточненим позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості відмовити.

Судові витрати по сплаті судового збору залишити за рахунок позивача.

Рішення може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя О.М. Бойко