Дата документу 21.11.2022 Справа № 332/430/22
Запорізький апеляційний суд
Єдиний унікальний № 332/430/22 Головуючий у 1-й інстанції: Марченко Н.М. Провадження №22-ц/807/2070/22 Суддя-доповідач: Подліянова Г.С.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 листопада 2022 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого, судді-доповідача Подліянової Г.С.,

суддів: Гончар М.С.,

Кочеткової І.В.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2022 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання та матеріальної шкоди, -

В С Т А Н О В И В:

У січні 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь», Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» про стягнення моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання та матеріальної шкоди.

В обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначав, що в з 22 травня 1996 року по 01 лютого 2018 рік (21 рік 08 місяців 10 днів) він працював на Запорізькому металургійному комбінаті «Запоріжсталь» у цеху ремонту металургійних печей, вогнетривником 5 розряду. У період з 01 лютого 2018 року по 08 квітня 2021 рік (3 роки 2 місяці 8 днів) працював по переведенню на вогнетривній дільниці, ремонту мартенівських печей, зміні бригади, Сервісного центру (м. Запоріжжя) ПрАТ «Запоріжвогнетрив» вогнетривником 5 розряду.08 квітня 2021 року звільнився з ПрАТ «Запоріжвогнетрив» на підставі п. 2 ст. 40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок стану здоров`я. Робота на посаді вогнетривника, пов`язана зі шкідливими умовами, про що зазначено в Акті розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Головного управління Держпраці у Запорізькій області від 02 липня 2021 року. Згідно з медичним висновком лікарсько-експертної комісії позивачу було встановлено професійний характер захворювання. За результатами огляду МСЕК 02 серпня 2021 року встановлено 55% втрати працездатності та 2 групу інвалідності безстроково. Внаслідок отримання професійного захворювання позивач втратив можливість працювати та утримувати себе та свою родину. Кошти, які позивач отримує як компенсацію ушкодження здоров`я від Фонду соціального страхування, та пенсії по інвалідності недостатньо для забезпечення життєвих потреб та постійного медикаментозного та іншого лікування. Зокрема, на утриманні позивача перебуває неповнолітня дитина, син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

На підставі вищевикладеного, ОСОБА_1 просив суд стягнути із ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» на його користь моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, в сумі 126344,40 грн і матеріальну шкоду у розмірі 4 440,58 грн та стягнути із ПрАТ «Запоріжвогнетрив» моральну шкоду внаслідок професійного захворювання, пов`язаного з виробництвом, в сумі 18562,58 грн і матеріальну шкоду у розмірі 652,41 гривень та стягнути у солідарному порядку з відповідачів в процентному відношенні стажу роботи понесені судові витрати у розмірі 1500 грн.

Рішенням Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду, завдану ушкодженням здоров`я, в розмірі 54 240 грн, яка обчислена без віднімання сум податків і зборів.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду завдану ушкодженням здоров`я в розмірі 5760 грн, яка не підлягає включенню до загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку та підлягає сплаті Приватним акціонерним товариством «Запоріжвогнетрив», ОСОБА_1 без вирахуванням податку на доходи фізичних осіб (18%) та військового збору (1,5%).

Стягнуто з Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 561,46 грн.

Стягнуто з Приватного акціонерного товариства «Запоріжвогнетрив» на користь ОСОБА_1 понесені судові витрати по оплаті судового збору у розмірі 59,63 грн.

У задоволені решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, Публічне акціонерне товариство «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на незаконність рішення, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просило скасувати рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2022 року та відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що суд першої інстанції не врахував суттєві обставини справи, на які послався ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» у відзиві на позов, не застосувавши їх при визначенні розміру відшкодування моральної шкоди. При винесені рішення судом не дотримано принципів розумності, виваженості та справедливості при визначені суми, що підлягала відшкодуванню ОСОБА_1 , оскільки підприємство у повному обсязі дотримувалось вимог законодавства щодо прав ОСОБА_1 у галузі охорони праці, що забезпечувались з урахуванням вимог Закону України «Про охорону праці», який працюючи у ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь», кожен рік проходив періодичний медичний огляд, у зв`язку з чим допускався товариством до роботи. У підприємства була відсутня інформація щодо наявності у ОСОБА_1 професійного захворювання, оскільки за результатами періодичних медичних оглядів 2016-2020 років, протипоказань до роботи у останнього виявлено не було, який навпроти не повідомляв роботодавця про свій дійсний стан здоров`я, про його погіршення, про те, що продовження роботи на даному робочому місці призведе до подальшого погіршення його здоров`я. ОСОБА_1 всупереч вимогам ст.ст.6,14,17 Закону України «Про охорону праці», свідомо зневажливо свідомо відносився до своїх обов`язків, не звертався до адміністрації підприємства із заявами про необхідність зміни суттєвих умов праві через наявність проблем зі здоров`ям та не виказував скарг на стан здоров`я під час проходження періодичних медичних оглядів.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу, ОСОБА_1 зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок ухвалено обгрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги є безпідставними та необгрунтованими. У зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно до пунктів 1,2 частини шостої статті 19 ЦПК України малозначними справами є справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а також справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує п`ятсот розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Прожитковий мінімум для працездатних осіб вираховується на 01 січня календарного року, в якому подається скарга (частина дев`ята статті 19 ЦПК України).

В силу вимог ч. 1 та ч. 2 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, з 1 січня 2022 року це 248 100 грн (відповідно до Закону України «Про Державний бюджет на 2022 рік» з 1 січня 2022 року прожитковий мінімум для працездатних осіб складає 2481,00 грн (2481,00 грн Х 100 = 248 100 грн), крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Як вбачається з матеріалів справи, ціна позову в даній справі в оскаржуваній її частині становить 126344,40 грн, яка станом на 01 січня 2022 року не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Апеляційний суд урахував ціну та предмет позову, складність справи, а також значення справи для сторін і суспільства та дійшов висновку, що дана справа є незначної складності, ціна позову якої не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, а тому не належить до виключень із цієї категорії, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.

Отже, зазначена справа є малозначною у силу вимог закону.

Ухвалою Запорізького апеляційного суду справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання в порядку ч. 1, ч. 2 ст. 369 та ч. 13 ст. 7 ЦПК України.

Заслухавши суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно з ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обгрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п. 1) ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно з частиною першої статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до частини першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судове рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.

Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).

Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).

Згідно із ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Статтею 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності спричинення позивачу моральної шкоди, тяжкість завданих ушкоджень його здоров`ю, ступінь втрати його професійної працездатності, який складає 55 %, встановлення зв`язку з професійним захворюванням «3» групи інвалідності, вважаючи, при цьому, що належним розміром відшкодування моральної шкоди та достатньою сатисфакцією зазначених ним моральних страждань є 60 000 грн розділивши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах, з них на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - 21 рік 08 місяців 10 днів, що становить 90,4 %, тобто 54240 грн (60000х90,4%), яка перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, що встановлена законом на 1 січня 2022 року (звітного податкового року, 4*6 500,00 грн=26 000,00 грн) і обчислена без віднімання сум податків і зборів.

З вказаними висновками суду першої інстанції колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебував у трудових відносинах з Публічним акціонерним товариством «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» з 22 травня 1996 року по 01 лютого 2018 рік у цеху ремонту металургійних печей, вогнетривником 5 розряду. У період з 01 лютого 2018 року по 08 квітня 2021 рік працював по переведенню на вогнетривній дільниці, ремонту мартенівських печей, змінні бригади, Сервісного центру (м. Запоріжжя) ПрАТ«Запоріжвогнетрив» вогнетривником 5 розряду, що підтверджується копією трудової книжки (а.с.16-17).

Також, як вбачається з трудової книжки, ОСОБА_1 наказом ПрАТ «Запорізвогнетрив» № 107 від 08 квітня 2021 звільнено за п.2 ст.40 КЗпП України у зв`язку з виявленням невідповідності займаній посаді внаслідок стану здоров`я (а.с.7).

У відповідності до п.64 Постанови Кабінету Міністрів України від 30 листопада 2011 №1232 (в редакції від 04 березня 2016) деякі питання розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві віднесення захворювання до професійного здійснюється відповідно до процедури встановлення зв`язку захворювання з умовами праці згідно з додатком 14 та переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 №1662.

Згідно з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання Головного управління Держпраці у Запорізькій області, випискою із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого та виписки з медичної карти стаціонарного хворого відділення профпатології ТОВ «Вітацентр» №408 за час роботи на підприємствах відповідачів, позивач отримав ряд професійних захворювань, а саме:

- пневмоконіоз першої стадії, ускладнений хронічним обструктивним захворюванням легень першої-другої стадії, группа В. ЛН- другого ступеня;

- радикулопатія попереково-крижова L5, S1 та шийна С6, С7 з помірно вираженими статико-динамічними порушеннями хребта, м`язово-тонічним та стійким больовим синдромами, периферичним нейросудинним синдромом, нейродистрофією у вигляді двобічного плечолопатковогоперіартрозу (ПФ другого ступеня), остеоартрозу у поєднанні з періартрозом колінних та ліктьових суглобів (ПФ другого ступеня);

- нейросенсорна приглухуватість першого ступеня (з легким зниженням слуху) (а.с.11, 21-28).

Відповідно до п. 1 розділу ІІ Переліку професійних захворювань, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 8 листопада 2000 № 1662 пневмоконіоз (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) J60-J64) входить до вказаного переліку внаслідок роботи в рудниках, шахтах, відкритих кар`єрах, на збагачувальних та добувних фабриках гірничорудної та вугільної промисловості; видобуток, обробка нерудних порід і матеріалів, азбесту та інших силікатів, щебеню тощо; виробництво азбестоцементу та інших азбестовмісних матеріалів (труби, шифер, панелі, дошки фрикційні, азбестотекстильні та інші вироби), виробництво фарфоро-фаянсових, скляних виробів, виробництво та застосування коксу, сажі, графітів; металургійні та ливарні виробництва, машинобудування; металообробка: зварювальні роботи; розмелювання сипких матеріалів; виробництво, обробка пластмас, сільськогосподарські та інші види робіт з виділенням пилу.

У відповідності до п.4 розділу ІІІ вищевказаного Переліку, нейросенсорна приглухуватість (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (МКХ-10) Н903) входить до вказаного переліку внаслідок роботи пов`язаної з впливом інтенсивного виробничого шуму у промисловості, будівництві, сільському господарстві, на транспорті, телефонних станціях тощо.

У відповідності до п.4 розділу VІ вищевказаного Переліку радикулопатія попереково-крижова (Код згідно з Міжнародною статистичною класифікацією хвороб та споріднених проблем (M 54/1) входить до вказаного переліку внаслідок роботи , пов`язані з локальним м`язовим перенапруженням, однотипними рухами, які виконуються у швидкому темпі, з тиском на нервові стовбури, м`язи, зв`язки, сухожилля, їх травмуванням, систематичним триманням вантажу на руках, його підняттям та переміщенням вручну або з докладанням зусиль; роботи пов`язані з систематичним нахилом тіла, перебуванням у вимушеній робочій позі (на колінах, навпочіпки, лежачи, з нахилом уперед тощо)

Як вбачається з акту розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання від 02 липня 2021, професійне захворювання виникло внаслідок тривалого стажу роботи в умовах впливу шкідливих виробничих факторів на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» та в умовах дії шкідливих виробничих факторів ПрАТ «Запоріжвогнетрив» (а.с.42-47).

Згідно з результатами огляду Медико-соціальної експертної комісії (довідка від 02 серпня 2021 року серії АБ № 0042217) ОСОБА_1 була встановлена втрата професійної працездатності 55% та 2 (друга) група інвалідності, внаслідок професійного захворювання безстроково(а.с.18).

ОСОБА_1 має неповнолітню дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 23 листопада 2021 (а.с.9).

Даний факт представниками відповідачів не оспорюється.

Згідно з індивідуальною програмою реабілітації інваліда № 660 від 02 серпня 2021 ОСОБА_1 потребує стаціонарного та амбулаторного лікування (а.с.19-20,20 зворот).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працював на підприємствах відповідачів, де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за висновком МСЕК від 02 липня 2021 року йому встановлено ІІ групу інвалідності безстроково зі втратою професійної працездатності 55%, що підтверджується матеріалами справи та не оспорюється представниками відповідачів.

Відповідно до ст.43 Конституції України кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці.

Статтею 153 Кодексу Законів про працю України встановлено, що забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноваженого ним органу.

Статтею 237-1 КЗпП України передбачається відшкодування власником або уповноваженим ним органом працівникові моральної шкоди. Відшкодування такої шкоди провадиться тоді, коли порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Згідно ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди)» з наступними змінами, факт заподіяння моральної шкоди пов`язують не лише зі станом напруженості під впливом сильнодіючого впливу, яким є стрес, а із наявністю втрат фізичного і психічного характеру, які тягнуть за собою порушення нормальних життєвих зв`язків потерпілого, зменшення його суспільної активності, потребують від нього додаткових зусиль для організації життя.

Як зазначено в п. 4.1. Рішення Конституційного суду України від 27 січня 2004 року по справі № 1-9/2004 ушкодження здоров`я, заподіяні потерпілому під час виконання трудових обов`язків, незалежно від ступеня втрати професійної працездатності, спричинюють йому моральні та фізичні страждання. У випадку каліцтва потерпілий втрачає працездатність і зазнає значно більшої моральної шкоди, ніж заподіяна працівникові, який не втратив професійної працездатності.

Відповідно ст. 1168 ЦК України, моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 працював на ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» та ПрАТ «Запоріжвогнетрив», де під час виконання ним трудових обов`язків отримав інвалідність внаслідок професійного захворювання, у зв`язку з чим за довідкою ОМСЕК №1 до акта огляду медико-соціальною експертною комісією серія 12 ААВ № 389727 від 02 серпня 2021 року, йому встановлено ІІ групу інвалідності за професійним захворюванням, дата чергового переогляду 21 липня 2023 (а.с.12),довідкою МСЕК про результати визначення ступеня втрати працездатності у відсотках, потреби у наданні медичної та соціальної допомоги серія АБ №0042217 йому встановлено ІІ групу інвалідності зі втратою професійної працездатності 55%, дата переогляду 01 серпня 2023 року (а.с.18).

Отже, у зв`язку з професійним захворюванням позивачу заподіяно моральну шкоду, яка полягає в тому, що ОСОБА_1 втратив професійну працездатність у загальному розмірі 55 %, встановлення у зв`язку з професійним захворюванням ІІ групи інвалідності. Після втрати працездатності, у позивача змінилися умови життя, він періодично проходить лікування, позбавлений в повній мірі реалізувати своє право на працю, повинен докладати додаткових зусиль для організації свого життя. На його утриманні перебуває неповнолітній син ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність у ОСОБА_1 права на відшкодування моральної шкоди, спричиненої внаслідок професійного захворювання.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди по своєму характеру є складним процесом, за винятком випадків коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, № 68490/01, § 62, ЄСПЛ, 12 липня 2007 року).

У пункті 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди»роз`яснено, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди суд першої інстанції з урахуванням засад розумності, виваженості і справедливості виходив з встановлення факту завдання позивачу шкоди здоров`ю на виробництві, встановлення п`ятдесяти відсотків втрати професійної працездатності, враховував характер та обсяг заподіяних позивачеві моральних страждань, стан його здоров`я.

При цьому, добровільність виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та забезпечення спецодягом і спецзасобами не знімає з відповідача обов`язку виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці» й нести відповідальність за їх невиконання у вставленому законом порядку.

Таким чином, є правильні висновки суду першої інстанції колегія, що професійне захворювання позивача, яке завдає йому фізичних та душевних страждань, виникло з вини відповідача, яким не було виконано вимоги законодавства щодо створення на робочому місці працівника умов праці відповідно до нормативно-правових актів.

При цьому, визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, стягнутої з відповідачів на користь позивача, суд першої інстанції виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, та з урахуванням роз`яснень, наданих в п. 9 Постанови Пленуму Верховного суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» № 4 від 31 березня 1995 року з подальшими змінами, яким передбачено, що розмір моральної шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховано характер отриманого позивачем професійного захворювання, відсоток втрати ним професійної працездатності у розмірі 55%, встановлення у зв`язку з професійним захворюванням ІІ групи інвалідності, стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Суд на підставі медичних документів про лікування позивача у зв`язку з отриманим професійним захворюванням, правильно визнав, що позивачу була заподіяна моральна шкода, так як порушено та порушуються його нормальні життєві зв`язки, він позбавлений можливості реалізовувати свої звички та бажання, що підтверджено висновками компетентних медичних установ.

Тому, виходячи з принципів розумності й справедливості, з врахуванням конституційної значимості здоров`я як невідчужуваного і нерушимого блага, що належить людині від її народження й охороняється державою, беручи до уваги конкретні обставини справи, тяжкість ушкодження здоров`я, ступінь втрати професійної працездатності, пов`язані з цим фізичні і моральні страждання позивача, їх глибину, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що насталита достатньою сатисфакцією зазначенихним моральних страждань, суд дійшов правильного висновку, що є достатнім, розумним та справедливим розміром відшкодування моральної шкоди позивачу сума у 60 000,00 грн, розподіливши її пропорційно до його стажу роботи на вказаних підприємствах.

Так, загальний стаж роботи позивача ОСОБА_1 на обох підприємствах із шкідливими умовами праці становить 24 роки 10 місяців і 17 днів, з них на ПАТ «ЗМК «Запоріжсталь» - 21 рік 08 місяців 10 днів, що становить 90,4 %, на ПрАТ «Запоріжвогнетрив» - 3 роки 2 місяці 8 днів, що становить 9,6%.

Згідно п.164.1.14Податкового Кодексу Українидо загального місячного (річного) оподатковуваного доходу платника податку включаються дохід у вигляді неустойки (штрафів, пені), відшкодування матеріальної або немайнової (моральної) шкоди, крім сум, що за рішенням суду спрямовуються на відшкодування збитків, завданих платнику податку внаслідок заподіяння йому матеріальної шкоди, а також шкоди життю та здоров`ю, а також відшкодувань моральної шкоди в розмірі, визначеному рішенням суду, але не вище чотирикратного розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня звітного (податкового) року, або в розмірі, визначеному законом.

У відповідності доп.168.1.1 Податкового Кодексу Україниподатковий агент, який нараховує (виплачує, надає) оподатковуваний дохід на користь платника податку, зобов`язаний утримувати податок із суми такого доходу за його рахунок, використовуючи ставку податку, визначену встатті 167 цього Кодексу.

З огляду на встановлені обставини, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку, про обґрунтованість часткового задоволення позову ОСОБА_1 та стягнення з ПАТ «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» на його користь моральної шкоди у сумі 54 240, 00 грн(60000,00грн х 90,4%),яка перевищує чотирикратний розмір мінімальної заробітної плати, що встановлена законом на 1 січня 2022 року (звітного податкового року, 4*6 500,00 грн=26 000,00 грн) і обчислена без віднімання сум податків і зборів.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності причинного зв`язку між завданою позивачу шкодою і протиправною поведінкою відповідача, колегією суддів відхиляються, оскільки, як вбачається з аналізу норм ч. 2 ст. 153, ст. 173, ч.1 ст. 237-1 КЗпП України, до юридичного складу, який є підставою правовідносин по відшкодуванню моральної шкоди, входять моральні страждання працівника або втрата нормальних життєвих зв`язків, або необхідність для працівника додаткових зусиль для організації свого життя. При цьому, ступінь вина власника не названа серед юридичних фактів, які входять до такого юридичного складу, а достатньо того факту, що шкідливі умови праці були наявними у виробничій діяльності позивача.

Доводи апеляійної скарги в частині обізнаності ОСОБА_1 про шкідливі та небезпечні умови роботи як при прийняті на роботу, так і у подальшому, інформованість про пільги та компенсації за роботу в таких умовах та посилання апелянта про наявність провини позивача у тому, що він продовжував працювати в таких умова, суд першої інстанції правильно вважав неприпустимим, оскільки, за нормами чинного законодавстві відсутня норма, яка зобов`язує працівника відпрацьовувати певний період часу у шкідливих та небезпечних умовах праці, та звільнятись з тих підстав, що подальша робота може вплинути на стан його здоров`я.

Щодо доводів апелянта про добровільне виконання позивачем робіт у шкідливих умовах праці та тривалий стаж роботи, що стало причиною виникнення профзахворювання, то суд першої інстанції правильно зазначав, що останнє не виключають вину відповідача та підтверджують обов`язок останнього виконати вимоги ч. 2 ст. 153 КЗпП України та ст. 13 Закону України «Про охорону праці», якими передбачено обов`язок власника або уповноваженого ним органу створити на робочому місці умови праці відповідно до вияв нормативно-правових актів, а також забезпечити додержання приписів законодавств щодо прав працівників у галузі охорони праці и нести відповідальність у вставленому законом порядку за їх невиконання.

Окрім того, відповідно до ст. 153 КЗпП України забезпечення безпечних і нешкідливих умов праці покладається на власника або уповноважений ним орган. Зазначена норма закріплює право громадянина на належні безпечні та здорові умови праці, не допускає з цього правила будь яких виключень.

Суд першої інстанції також правильно зазначав, що відповідачем також не спростовані доводи позивача, що упродовж всієї праці на підприємстві позивач дотримувався норми ст. 159 КЗпП України, не ухилявся від виконання обов`язків по дотриманню законодавства про охорону праці. При цьому, позивачем також було дотримано вимоги щодо проходження, встановлених нормою ст. 169 КЗпП України, медичних оглядів, що не спростовував у суді першої інстанції відповідач.

Крім того, медичний висновок щодо встановлення професійних захворювань позивачу та Акт розслідування причин виникнення хронічного професійного захворювання підприємства не оскаржувався та недійсним не визнавався.

Доводи апеляційної скарги про обізнаність позивача про стан здоров`я, свідоме приховування позивачем та погіршення його дійсного стану, ґрунтуються на припущеннях та не підтверджені належними доказами.

Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як передбачено ст.ст. 76,77 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст.ст. 79, 80 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Згідно з ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Як установлено ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчинення нею процесуальних дій.

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального та процесуального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Таким чином, доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, яким у повному обсязі з`ясовані права та обов`язки сторін, обставини справи, доводи сторін перевірені та їм дана належна оцінка, та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи, а зводяться до неправильного тлумачення норм матеріального права, що згідно правил ЦПК України не є підставою для скасування правильного і законного судового рішення.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Серявін та інші проти України", заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Враховуючи наведене, колегія суддів залишає апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, оскільки підстави для скасування судового рішення відсутні.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат

Оскільки в цій справі апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване судове рішення залишенню без змін, підстав для розподілу судових витрат немає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 369, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-

П ОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Запорізький металургійний комбінат «Запоріжсталь» - залишити без задоволення.

Рішення Заводського районного суду м. Запоріжжя від 09 вересня 2022 рокуу цій справі - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.

Повна постанова складена 21 листопада 2022 року.

Головуючий, суддя Суддя Суддя
Подліянова Г.С. Гончар М.С. Кочеткова І.В.