Березівський районний суд Одеської області
Справа № 494/655/21
Провадження № 2/494/80/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03.11.2022 року м. Березівка

Березівський районний суд Одеської області у складі:

головуючого судді: Римаря І.А

за участю: секретаря судового засідання - Козубенко О.О.

позивача - ОСОБА_1

представника позивача - ОСОБА_2

відповідача - ОСОБА_3

представника відповідача - ОСОБА_4

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 494/655/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку нерухомого майна, -

ВСТАНОВИВ:

26.05.2021 року до Березівського районного суду Одеської області звернувся ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку нерухомого майна. Свої вимоги обґрунтовує тим, що він разом з позивачкою почали проживати разом однією сім`єю як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу з вересня місяця 2015 року. Вони проживали за однією адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації та вели спільне господарство. За час спільного проживання, а саме: 18.03.2016 року придбали на підставі договору купівлі-продажу - житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 44,7 м кв, житлова площа 23,1 м. вв. Право власності оформлено на відповідача. За час спільного проживання він разом з відповідачкою спільно облаштовували придбаний житловий будинок, за спільні кошти купували необхідні будівельні матеріали для ремонту, меблі, побутову техніку та предмети домашнього вжитку. Також спільними коштами проводили ремонт перед заселенням в даний будинок. В 2020 році спільне життя у сторін не склалося, тому перестали проживати однією сім`єю, як чоловік та дружина. Як зазначає позивач, що він був змушений повернутися проживати до батьків, де і тепер проживає. Проте у спільному будинку залишилися його особисті речі, які відповідач не дозволяє забрати та змінила вхідні замки на дверях та перешкоджає у користуванні спільним майном. Між сторонами виник спір щодо правового режиму майна, яке на переконання ОСОБА_1 є таким, що набуто під час спільного проживання однією сім`єю, а тому він має право на визнання за ним права власності на Ѕ частину спільного сумісного майна. На підставі цього вінзвернувся до суду з вказаним позовом та просить задовольнити його.

Справа надійшла у провадження судді ОСОБА_5, згідно протоколу про автоматизований розподіл справи між суддями від 26.05.2022 року.

Ухвалою суду від 08.09.2021 року суддею ОСОБА_5 відкрито провадження у справі.

Відповідно до розпорядження №546 від 15.12.2021 року щодо призначення повторного автоматизованого розподілу справи між суддями у зв`язку з відставкою судді ОСОБА_5 , вищевказана справа надійшла у провадження судді Римаря І.А.

Ухвалою суду від 22.12.2022 року вказану справу прийнято до свого провадження та призначено підготовче судове засідання.

Ухвалою суду від 23.05.2022 року закрито підготовче провадження та справу призначено до судового розгляду.

Представник позивача та позивач в судових засіданнях підтримали подану позовну заяву та просили задовольнити її в повному обсязі, з підстав та вимог зазначених у позовній заяві (а.с.1-5).

Відповідач разом зі своїм представником у судовому засіданні 03.11.2022 р позовні вимоги не визнали. Також просили залишити позов ОСОБА_1 без задоволення.

Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , пояснила, що вона являється сусідкою сторін по справі та зазначила, що приблизно у 2016 році вони проживали однією сім`єю як подружжя, сім`я була спокійна, робили у спільному будинку ремонтні роботи. Бачила майже кожного дня їх, як подружжя характеризується з позитивної сторони. Майже 2 роки йшли ремонтні роботи у їх будинку. Завжди в ремонті допомагав батько ОСОБА_3 .

Свідок ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у судовому засіданні зазначив, що він являється двоюрідним братом позивача. Пояснив, що вони були знайомі з 2010 року, почали проживати разом з 2015 року. Свідок особисто сам приходив до позивача на свята та відпочивали разом в літку, бачив у будинку його речі, одяг. Також відмово, що сторони по справі придбали будинок, разом ремонтували його, купували техніку. Він також особисто допомагав робити кухню, теплу підлогу разом з позивачем. Жили фактично, як одна сім`я.

Свідок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснив, що він мешкає по сусідству де проживали сторони по справі. ОСОБА_1 та ОСОБА_3 розійшлися майже 2 роки тому назад. Восени 2016 року лагодили дах у будинку в якому спільно проживали. Часто було чутно, що в будинку йшли ремонті роботи. Також пояснив, що часто в подвір`ї будинку сторін він бачив батьків ОСОБА_3 . Особисто в гості до них не ходив, але бачив як разом.

Свідок ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , пояснив, що відповідач являється його похресницею, а з позивачем він раніше працював разом на одному підприємстві. Зазначив, що батьки відповідача оформляли кредитні кошти на придбання будинку ОСОБА_3 . Не знав , що там проживає ОСОБА_1 ,проте бачив, як сторони спільно ставили ворота у подвір`ї, паркан будували, робили ремонт у будинку.

Допитана в якості свідка ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , пояснила, що вона є двоюрідною сестрою відповідача та після купівлі вищевказаного будинку у ОСОБА_11 з`явився молодий чоловік ОСОБА_12 . У гостях відповідача була приблизно 2 рази на місяць, проте ОСОБА_12 не бачила, а лише знала його. ОСОБА_12 , з її слів, проживав у с. Гуляївка Березівського району. Також вказала, що будинок придбався за кошти матері відповідача, яка продала земельну ділянку та брала позичку на купівлю будинку. Ремонтні роботи проводив батько відповідача.

Свідок ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , пояснила, що відповідачка являється її племінницею. В березні 2015 року мати взяла позичку на придбання будинку в розмірі 5 000 дол США, а вже в 2016 році прийшов до будинку проживати позивач. Знає, що іноді останній проживав у відповідача. Також зазначила, що кошти на придбання будинку позивач не надавав, а на ремонтні роботи у будинку - не знає.

Дослідивши матеріали справи, вислухавши пояснення позивача, його представника, відповідача, його представника, допитавши свідків, оцінивши і проаналізувавши докази, суд вважає позов таким, що підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

За змістом статті 3 Сімейного кодексу України (далі - СК України) «сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки».

Тобто поняття сім`ї дається через формулювання її ознак, головною з яких є наявність між її членами взаємних прав та обов`язків, що зумовлені їхнім спільним проживанням.

Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Загальна декларація прав людини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 10 грудня 1948 р., у частині третій статті 16 називає сім`ю природним та основним осередком суспільства. Таке ж положення міститься у статті 23 Міжнародного пакту про громадянські та політичні права 1966 р. та у статті 10 Міжнародного пакту про економічні, соціальні та культурні права 1966 року.

З урахуванням змісту Рішення Конституційного суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (Справа № 1-8/99), «обов`язковою умовою для визнання членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин».

Таким чином, системний аналіз вищезазначених норм матеріального права свідчить про те, що центральною ознакою проживання однією сім`єю є наявність взаємних прав та обов`язків, а також систематичне ведення з ним спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї.

Вислухавши сторін та допитавши свідків, суд вважає , що вимога позивача про сумісне проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в період з 01.09.2015 року по момент 01.12.2020 рік однією сім`єю, як чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу знайшло своє підтвердження, оскільки відповідач під час судового засідання не заперечувала факт знайомства з позивачем у 2012 році та вказала, що почали проживати у купленому батьками будинку з восени 2015 року, проживали як сімейна пара, однак бюджети були окремі.

Більш того, факт сумісного проживання підтверджується фотознімками (а.с.15-27) та актом обстеження житлово-побутових умов від 23.02.2021 року, в якому зазначено, що ОСОБА_1 проживав без реєстрації з грудня 2015 року по вересень 2020 року з цивільною дружиною за адресою: АДРЕСА_1 (а.с.9).

Щодо вимоги позивача про визнання права власності за ОСОБА_1 на Ѕ частину спільного сумісного майна, а саме: на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , то суд вважає їх такими, що не підлягають задоволенню, оскільки є передчасними, виходячи з наступного:

Згідно ч. 1 ст. 4 Цивільно процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) «Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів».

Судом встановлено, що ОСОБА_3 є власником житлового будинку та земельної ділянки, що знаходиться за адресою АДРЕСА_1 , які придбані на підставі договорів купівлі-продажу від 18.03.2016 року (а.с.6-9).

З огляду на вказане, позивач звернувся з вимогою про визнання Ѕ права власності на частину спільного сумісного майна.

Згідно зі статтями 12, 13 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.

Особистою приватною власністю дружини, чоловіка, зокрема, є майно: набуте нею, ним до шлюбу; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто (частина перша статті 57 СК України).

У частині першій статті 62 СК України вказано, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Водночас, позивачем взагалі не заявлено вимогу про визнання вищевказаного спірного майна спільною сумісною власністю, а лише про поділ його без дослідження обставин, якими воно може бути визнано спільним майном.

Аналіз частини першої статті 62 СК України свідчить, що визнання майна дружини, чоловіка за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя пов`язується із наявністю у сукупності двох умов:

1) істотність збільшення вартості майна. Істотність має визначальне значення, так як необхідно враховувати не лише збільшення остаточної вартості в порівнянні з первинною оцінкою об`єкта, однак співвідносити і у співмірності з одиницями тенденцій загального удорожчання конкретного майна, інфляційними процесами, якісні зміни характеристик самого об`єкта та ту обставину, що первинна оцінка чи сам об`єкт стають малозначними в остаточній вартості об`єкта власності чи у остаточному об`єкті. Істотність збільшення вартості майна підлягає з`ясуванню шляхом порівняння вартості майна до та після поліпшень внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя;

2) істотність збільшення вартості має бути пов`язана зі спільними трудовими чи грошовими затратами або затратами другого з подружжя, який не є власником. Істотність збільшення має бути пов`язаний із спільними затратами грошових коштів або трудовими затратами. Сам факт перебування осіб у шлюбі у період, коли особисте майно чи його вартість істотно збільшилося, не є підставою для визнання його спільним майном. Істотне збільшення вартості майна обов`язково і безумовно має бути наслідком спільних трудових чи грошових затрат або затрат іншого, не власника майна, з подружжя. Тобто вирішальне значення має не факт збільшення вартості сам по собі у період шлюбу, а правова природа збільшення такої вартості, шляхи та способи збільшення такої вартості, зміст процесу збільшення вартості майна. Збільшення вартості майна внаслідок коливання курсу валют, зміни ринкових цін та інших чинників, які не співвідносяться з обсягом грошових чи трудових затрат подружжя чи іншого, не власника, з подружжя, у майно, не повинні враховуватися у зв`язку з тим, що законодавець у статті 62 СК України не називає їх як підстави для визнання особистого майна одного з подружжя спільним майном.

Згідно частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд вважає, що оскільки позивач, відповідач та свідки зазначили про проведені ремонті роботи на території будинку, купівлю майна за кошти, які належать батькам дружини,- проте вимога у позові не заявлена про визнання спірного майна спільним сумісним майном та судом не досліджувались ці обставини згідно ст.12,13 ЦПК України, а тягар доказування обставин, необхідних для виникнення права спільної сумісної власності подружжя на майно, що належало іншому з подружжя, покладається на того із подружжя, який заявляє такі вимоги, тому суд не вбачає підстав для задоволення вимоги про визнання право власності на Ѕ частину житлового будинку та земельної ділянки та вважає їх передчасними.

На підставі викладеного, керуючись ст.12,13, 265 ЦПК України, ст.57,62 Сімейного кодексу України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу та визнання права власності на частку нерухомого майна - задовольнити частково.

Встановити факт сумісного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 в період з 01.09.2015 року по момент 01.12.2020 рік однією сім`єю, як чоловіка та жінки, які проживали разом без реєстрації шлюбу.

В іншій частині - залишити без задоволення.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом 30 днів з моменту його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Відповідно до п.3 Прикінцевих положень Цивільного процесуального кодексу України, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою учасників справи та осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки (у разі наявності у них права на вчинення відповідних процесуальних дій, передбачених цим Кодексом), поновлює процесуальні строки, встановлені нормами цього Кодексу, якщо визнає причини їх пропуску поважними і такими, що зумовлені обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином

Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 ( АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ).

Відповідач - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 ( АДРЕСА_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення виготовлений та підписаний 08.11.2022 року

Суддя І.А. Римар