АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року

м. Чернівці

cправа № 723/4967/20

провадження № 822/794/22-ц

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Кулянди М.І.,

суддів: Лисака І.Н., Половінкіної Н.Ю.,

за участю секретаря Паучек І.І.,

учасники справи:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач ОСОБА_2 ,

апеляційна скарга ОСОБА_2 на заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2021 року,

головуючий в суді першої інстанції суддя Бужора Т.В.

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

У листопаді 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та стягнення боргу за договором позики.

Посилалась на те, що 09 січня 2020 року ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_3 у позику одну тисячу доларів США та зобов`язався повернути дану суму коштів, про що видав розписку.

ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 помер.

ОСОБА_1 є правонаступником ОСОБА_4 , так як прийняла спадщину після смерті останнього.

У порядку ст. 530 ЦК України ОСОБА_1 пред`явила ОСОБА_2 вимогу про повернення їй, у семиденний строк, однієї тисячі доларів США, яку він отримав у позику в померлого ОСОБА_4 . Протягом вказаного строку відповідач отримані в борг кошти не повернув.

На підставі наведеного, просила суд: стягнути з відповідача заборгованість за договором позики в розмірі 28161 гривню; встановити, що розписка від 09 січня 2020 року, яка видана ОСОБА_2 про отримання у позику від ОСОБА_5 однієї тисячі доларів США, належить ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Вирішити питання про судові витрати.

Короткий зміст ухвали суду першої інстанції

Заочним рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та стягнення боргу за договором позики задоволено.

Встановлено, що розписка від 09 січня 2020 року, яка видана ОСОБА_6 про отримання у позику від ОСОБА_5 однієї тисячі доларів США, належить ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 борг за договором позики в розмірі однієї тисячі доларів США, що становить 28161 гривню.

Вирішено питання про судові витрати.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову та стягнення з відповідача на користь позивача суми боргу за договором позики в розмірі 1 (однієї ) тисячі доларів США, що становить 28161 гривню.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погодившись з рішенням суду ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, з порушенням норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апеляційна скарга мотивована тим, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи та був позбавлений можливості надати свої пояснення.

Також вказував на те, що позивач не надала суду належних доказів, на підтвердження наявності між сторонами зобов`язальних правовідносин.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судами першої та апеляційної інстанцій

09 січня 2020 року ОСОБА_2 взяв у борг в ОСОБА_4 1000 доларів США, про що склав розписку та зобов`язався повернути вказану суму.

Оригінал вказаної розписки наявний матеріалах справи.

ІНФОРМАЦІЯ_1 в м.Чернівці, Чернівецької області помер ОСОБА_4 .

Відповідно до довідки приватного нотаріуса Сторожинецького районного нотаріального округу Сирбу Л.Б. від 10 листопада 2020 року № 148-02-14, спадкоємцем після ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_1

ОСОБА_1 пред`явила ОСОБА_2 вимогу про повернення їй у семиденний строк 1000 доларів США, які він отримав у позику у померлого ОСОБА_4 .

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у справі, з`ясувавши обставини справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.

Щодо повідомлення про розгляд справи

Неявка учасників справи та інших осіб не є перешкодою для вирішення питання про заміну сторони виконавчого провадження.

Частиною другою статті 128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з частиною п`ятою вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до частини шостої статті 128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.

Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу.

Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до положень пункту 1 частини другої статті 223ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 12ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або не вчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.

У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява N 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

З довідки адресно-довідкового підрозділу ГУДМС, УДМС України від 18 грудня 2020 року вбачається, що суду першої інстанції була відома адреса місця проживання ОСОБА_2 , яка зареєстрована у встановленому законом порядку (а.с.30).

Однак, в матеріалах справи відсутні докази про те, що суд першої інстанції надсилав судову повістку поштою рекомендованим листом із повідомленням про судові засідання, які відбулися 07 липня 2021 року, 22 липня 2021 року, 14 серпня 2021 року, 14 вересня 2021 року.

За таких обставин, відповідач не був належним чином, у встановленому законом порядку, повідомлений про розгляд справи.

Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо права особи на справедливий судовий розгляд, а також порушенням норм ЦПК України.

Крім того, у пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Ухвалюючи оскаржуване судове рішення, суд першої інстанції на зазначені вище вимоги законодавства уваги не звернув, розглянув справу без належного повідомлення ОСОБА_2 про дату, час та місце розгляду справи, причин неявки відповідача в судове засідання не з`ясував.

Згідно пункту 3 частини 3 статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на вказане судове рішення підлягає скасуванню з підстав, які зазначені в пункті 3 частини 3 статті 376 ЦПК України.

Такий висновок апеляційного суду узгоджується з правовою позицією, яку Верховний Суд виклав в постанові від 18 березня 2020 року у справі № 704/435/19-ц.

Щодо позовної вимоги про встановлення факту, що має юридичне значення.

Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначний законом або договором (стаття 5 ЦПК України).

Частиною другою статті 16 ЦК України визначено перелік способів захисту порушеного цивільного права, за змістом якої способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: 1) визнання права; 2) визнання правочину недійсним; 3) припинення дії, яка порушує право; 4) відновлення становища, яке існувало до порушення; 5) примусове виконання обов`язку в натурі; 6) зміна правовідношення; 7) припинення правовідношення; 8) відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди; 9) відшкодування моральної (немайнової) шкоди; 10) визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.

Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17 (провадження № 14-144цс18), від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16 (провадження № 12-187гс18).

У цій справі ОСОБА_1 заявила позовну вимогу про встановлення, що розписка від 09 січня 2020 року, яка видана ОСОБА_7 про отримання у позику від ОСОБА_5 однієї тисячі доларів США, належить ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Право на судовий захист передбачає можливість звернення до суду за захистом порушеного права, але вимагає, щоб порушення, про яке стверджує позивач, було обґрунтованим. Таке порушення прав має бути реальним, стосуватися індивідуально виражених прав або інтересів особи, яка стверджує про їх порушення.

Під способами захисту суб`єктивних прав розуміють закріплені законом матеріально правові заходи охоронного характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав і вплив на правопорушника. При цьому під ефективним засобом (способом) необхідно розуміти такий, що спричиняє потрібні результати, наслідки, тобто матиме найбільший ефект по відновленню відповідних прав, свобод та інтересів на стільки, на скільки це можливо.

Судовий захист повинен бути повним та відповідати принципу процесуальної економії, тобто забезпечити відсутність необхідності повторного звернення до суду для вжиття додаткових засобів захисту.

За таких обставин, суд апеляційної інстанції дійшов висновку про те, що ОСОБА_1 обрала спосіб захисту прав та інтересів, що не відповідає установленим законом нормам та не є ефективним.

Щодо стягнення заборгованості за договором позики

Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, - незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості грошей (стаття 1047 ЦК України).

Тлумачення статей 1046 та 1047 ЦК України свідчить, що по своїй суті розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

У постанові Верховного Суду України від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15, на яку посилається позивач у касаційній скарзі, викладено правовий висновок, що на підтвердження укладення договору позики та його умов, згідно із частиною другою статті 1047 ЦК України, може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей. Крім того, частиною першою статті 1049 ЦК України встановлено, що за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором. Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Договір позики є одностороннім договором, оскільки після укладення цього договору всі обов`язки за ним, у тому числі повернення предмета позики або визначеної кількості речей того ж роду та такої ж якості, несе позичальник, а позикодавець набуває за цим договором тільки права.

Відповідно до частини першої статті 1049 ЦК України за договором позики позичальник зобов`язаний повернути суму позики у строк та в порядку, що передбачені договором.

Отже, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником у борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів.

Таким чином, за своєю суттю розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видається боржником кредитору за договором позики після отримання коштів, підтверджуючи як факт укладення договору та зміст умов договору, так і факт отримання боржником від кредитора певної грошової суми.

Відповідний правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 грудня 2018 року у справі № 319/1669/16, постанові Верховного Суду від 08 липня 2019 року у справі № 524/4946/16, постанові Верховного Суду від 12 вересня 2019 року, на які посилається позивач у касаційній скарзі.

З метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Досліджуючи боргові розписки чи інші письмові документи, суд для визначення факту укладення договору повинен виявляти справжню правову природу правовідносин сторін незалежно від найменування документа та, залежно від установлених результатів, зробити відповідні правові висновки.

Відповідно до розписки 09 січня 2020 року ОСОБА_2 взяв у борг в Іліки Михаіла 1000 доларів США, про що склав розписку та зобов`язався повернути вказану суму.

Реквізити договору це інформація, яка дозволяє ідентифікувати кожну із сторін договору.

Відповідно до п.2 ст.28 ЦК України ім`я фізичної особи, яка є громадянином України, складається із прізвища, власного імені та по батькові, якщо інше не випливає із закону або звичаю національної меншини, до якої вона належить.

Як убачається з матеріалів справи, розписка взагалі не містить точної ідентифікації позичальника, такі дані у ній відсутні. Той факт, що у розписці зазначено прізвище та ім`я позичальника « ОСОБА_2 » жодним чином не підтверджує той факт, що грошові кошти були отримані саме відповідачем.

За таких обставин, апеляційний суд дійшов висновку, що розписка у цій справі не містить точної ідентифікації позичальника, наявність у позивача оригіналу розписки від 09 січня 2020 року жодним чином не підтверджує отримання саме відповідачем грошових коштів, оскільки розписка таких даних не містить. Позивачка не надала належних доказів на підтвердження того, що у відповідача виник обов`язок повернути борг за розпискою від 09 січня 2020 року.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до положень п. 1, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції скасуванню та ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.

Щодо судових витрат

Відповідно до правил статті 141 ЦПК України слід змінити розподіл судових витрат.

Згідно вимог ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Відповідно до ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Звертаючись до суду з позовом ОСОБА_1 про встановлення факту, що має юридичне значення та стягнення боргу за договором позики, заявила одну вимогу майнового характеру (стягнення боргу 840,8 гривень судового збору) та немайнового характеру (встановлення факту 840,8 гривень судового збору).

Отже, за подачу позову до суду першої інстанції ОСОБА_1 повинна була сплатити судовий збір у розміру 1680 гривень 40 коп.

Як убачається з матеріалів справи, за подання позову до суду першої інстанції ОСОБА_1 сплатила лише 840 гривень 80 коп судового збору, а тому слід стягнути з позивачки на користь держави недоплачений судовий збір у розмірі 840 гривень 80 коп.

З мотивувальної частини постанови вбачається, що апеляційний суд дійшов висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та про скасування рішення суду першої інстанції і ухвалення нового судового рішення про часткове задоволення позову.

За подання до суду апеляційної скарги на заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2021 року ОСОБА_2 сплатив судовий збір у розмірі 2520 гривень 60 копійок.

Суд апеляційної інстанції частково задовольнив апеляційну скаргу та відмовив у задоволенні позову.

Отже, слід стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір, за розгляд справи судом першої інстанції, у розмірі 840 гривень 80 копійок та з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2522 гривні 40 копійок в рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Керуючись ст. ст. 374, 376, 381, 382, 383 ЦПК України апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.

Заочне рішення Сторожинецького районного суду Чернівецької області від 14 вересня 2021 року скасувати.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту, що має юридичне значення та стягнення боргу за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави недоплачений судовий збір, за розгляд справи судом першої інстанції, у розмірі 840 гривень 80 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 2522 гривні 40 копійокв рахунок відшкодування судових витрат понесених на оплату судового збору за подання до суду апеляційної скарги.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови - 25 листопада 2022 року.

Головуючий М.І. Кулянда

Судді: І.Н. Лисак

Н.Ю. Половінкіна