Справа № 761/6538/21
Провадження № 2/761/4100/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 вересня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:

головуючого: судді - Притули Н.Г.

при секретарі: Соломон О.М.,

за участі

представника позивача: ОСОБА_2,

представника відповідача: Пастушенко Б.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн» про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним, -

В С Т А Н О В И В:

18.02.2021 року до суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн», Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт» про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним.

В позовних вимогах позивач просить: визнати Договір про відступлення прав вимоги укладений між ТОВ «Ісіда Солюшн» та ТОВ «Ковельсвіт» від 19.12.2018 року №2016/5804707/1/К недійсним з моменту його укладення.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 07.11.2007 року між АТ «ПУМБ» та позивачем був укладений кредитний договір №5804707. В провадженні Дарницького районного суду м.Києва перебуває справа №753/15616/19 про стягнення заборгованості за кредитним договором та оскаржуваний договір був наданий до справи щодо вирішення заяви про заміну сторони.

Як зазначає позивач, ТОВ «Ісіда Солюшн» не відноситься ні до банку, ні до фінансових установ, тому укладений договір суперечить положенням ч.3 ст.512 та ст.1054 ЦК України; договір за своєю правовою природою є договором факторингу, тому договір має бути визнаний недійсним.

Ухвалою суду від 23.02.2021 року було вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

06.07.2021 року до суду надійшов відзив Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн» на заявлені вимоги в яких представник просить відмовити в задоволенні заявлених вимог на тій підставі, що позивач не надала доказів що порушені її права при укладенні оскаржуваного договору. Оскаржуваний договір відповідає вимогам чинного законодавства та не є договором факторингу. Також представник зазначає, що діюче законодавство не передбачає будь-яких обмежень щодо суб`єктного складу при укладенні договору відступлення права вимоги, враховуючи що за умовами договору не визначалось право Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн» на вчинення дій які є фінансовими послугами.

Відповідь на відзив до суду не надходила.

Оскільки відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт» припинило свою діяльність, ухвалою суду від 01.11.2021 року було вирішено проводити розгляд справи в порядку спрощеного провадження з викликом сторін.

Ухвалою суду від 23.02.2022 року було закрито провадження у справі в частині вимог до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт».

Представник позивача в судовому засіданні заявлені вимоги підтримала та просила їх задовольнити.

Представник відповідача в судовому засіданні просив відмовити в задоволенні заявлених вимог, з підстав, викладених у відзиві.

А тому суд на підставі положень статті 223 ЦПК України продовжив слухання справи у відсутність представників сторін.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, тобто обов`язок доказування покладений на сторони.

Дослідивши та оцінивши письмові докази по справі у їх сукупності, врахувавши процесуальні заяви сторін, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено в судовому засіданні, 07.11.2007 між ЗАТ «Перший Український міжнародний банк» та ОСОБА_1 , був укладений Кредитний договір № 5804707 відповідно до умов якого Банк зобов`язався надати відповідачу кредит у розмірі 300 000,00 доларів США, а позивач зобов`язалася використати кредит за цільовим призначенням, сплатити проценти за користування кредитом та повернути Банку кредит частинами в розмірах, в порядку та в строки, визначені Кредитним договором, до 07.11.2017 року.

Позивач не виконувала належним чином умов зазначеного договору, тому у червні 2014 року Публічне акціонерне товариство «Перший Український міжнародний банк» (далі по тексту Банк, ПАТ «ПУМБ») звернулося до Дарницького районного суду м.Києва з позовом до ОСОБА_1 (далі по тексту відповідач, ОСОБА_1 ) про стягнення боргу за кредитним договором у розмірі 433 023,76 дол. США та 321 919,60 грн.

Рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 15.09.2021 року (справа № 753/15616/19), у задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю "ІСІДА СОЛЮШН" до ОСОБА_1 , треті особи: Акціонерного товариства "Перший український міжнародний банк", Товариство з обмеженою відповідальністю "Юбіпартнер факторинг", про стягнення боргу за кредитним договором - відмовлено.

На момент розгляду справи судом, рішення не набрало законної сили (перебуває в провадженні апеляційної інстанції).

Як зазначила позивач, в межах зазначеної вище справи була подана заява про заміну сторони стягувача та надано в тому числі і оскаржуваний договір.

Як вбачається з матеріалів справи, 21.04.2016 між ПАТ «ПУМБ» та ТОВ «Юбіпартнер факторинг» укладено договір про відступлення права вимоги №2016/5804707 за вищевказаним кредитним договором, згідно п. 1.3 якого загальна сума заборгованості за кредитним договором №5804707 від 07.11.2007 становить: 42 209,11 дол. США - основна сума боргу, 184 613,40 дол. США проценти, а всього: 226 822,51 дол. США.

21.04.2016 між ТОВ «Юбіпартнер факторинг» та ТОВ «Ковельсвіт» укладений договір №2016/5804707/1 про відступлення прав вимоги за вищевказаним кредитним договором, згідно умов якого ТОВ «Юбіпартнер факторинг» відступив ТОВ «Ковельсвіт» право вимоги за кредитним договором №5804707 від 07 листопада 2007 року в розмірі 226 822,51 дол. США.

В подальшому, 19.12.2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт» (далі - Первісний кредитор) та Товариство з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн» (далі - Новий кредитор) уклали договір про відступлення права вимоги №2016/5804707/1/К.

За умовами зазначеного договору Первісний кредитор відступив новому кредитору право вимоги за кредитним договором №5804707 від 07.11.2007 року, з додатковими угодами до нього, укладеними з ОСОБА_1 (п.1.1 Договору).

Як визначено п.1.3 Договору, сума права вимоги за кредитним договором, що відступається становить еквівалент 226 822,51 доларів США, що за офіційним курсом НБУ станом на 21.04.2016 року становить 5 763 869,59 грн.

Сторони домовились та визначили в п.2.1 Договору, вартість прав вимоги, що відступаються Первісним кредитором Новому кредитору, вказаних в п.1.1 Договору, за домовленістю сторін становить 2 100,00 грн.

Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).

Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (частина перша статті 510 ЦК України).

Кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги) (пункт 1 частини першої статті 512 ЦК України). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (частина третя статті 512 ЦК України). Правочинами, на підставі яких відбувається відступлення права вимоги, можуть бути, зокрема, купівля-продаж, дарування, факторинг.

Предметом договору купівлі-продажу може бути право вимоги, якщо вимога не має особистого характеру. До договору купівлі-продажу права вимоги застосовуються положення про відступлення права вимоги, якщо інше не встановлено договором або законом (частина третя статті 656 ЦК України).

До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України). Обсяг і зміст прав, що переходять до нового кредитора, залежать від зобов`язання, в якому здійснюється відступлення права вимоги.

Договір відступлення права вимоги має такі ознаки: 1) предметом є відступлення права вимоги щодо виконання обов`язку у конкретному зобов`язанні; 2) таке зобов`язання може бути як грошовим, так і не грошовим (передання товарів, робіт, послуг тощо); 3) відступлення права вимоги може бути оплатним або безоплатним; 4) форма договору відступлення права вимоги має відповідати формі договору, за яким виникло відповідне зобов`язання; 5) наслідком договору відступлення права вимоги є заміна кредитора у зобов`язанні. Отже, за договором відступлення права вимоги первісний кредитор у конкретному договірному зобов`язанні замінюється на нового кредитора, який за відступленою вимогою набуває обсяг прав, визначений договором, у якому виникло таке зобов`язання (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункти 37, 38)).

Договір факторингу має такі ознаки: 1) предметом є надання фінансової послуги за плату; 2) мета полягає у наданні фактором й отриманні клієнтом фінансової послуги; 3) зобов`язання, в якому клієнт відступає право вимоги, може бути тільки грошовим; 4) такий договір має передбачати не тільки повернення фінансування фактору, а й оплату клієнтом наданої фактором фінансової послуги; 5) укладається тільки у письмовій формі та має містити визначені Законом України «Про фінансові послуги та державне регулювання ринків фінансових послуг» умови (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 48)).

Якщо предметом і метою договору є відступлення права вимоги, а інші суттєві умови договору притаманні як договорам відступлення права вимоги, так і договорам факторингу, то за відсутності доказів, що підтверджують надання новим кредитором фінансової послуги (надання грошових коштів за плату) попередньому кредитору, у суду немає підстав вважати такий договір відступлення права вимоги договором факторингу (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 51)).

Якщо право вимоги відступається за плату (так званий продаж боргів), то сторони у відповідному договорі мають визначити ціну продажу цього майнового права. Можлива різниця між вартістю права вимоги та ціною його продажу може бути зумовлена ліквідністю цього майнового права та сама по собі (за відсутності інших ознак) не означає наявність фінансової послуги, яку новий кредитор надає попередньому (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 березня 2021 року у справі № 906/1174/18 (пункт 57)).

Договір відступлення права вимоги за його ознаками є договором, за яким банк (та подальші кредитори) у зобов`язаннях за кредитним договором замінений на Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт» як нового кредитора. Товариство з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт» не набув право здійснювати фінансові операції відносно боржника, оскільки за умовами договору відступлення права вимоги у нього виникло лише право вимагати виконання зобов`язань за кредитним договором. Отже, такий договір не можна кваліфікувати як договір факторингу. Він є змішаним, бо містить елементи різних договорів (частина друга статті 628 ЦК України), зокрема ознаки договору купівлі-продажу права вимоги (за умовами якого продавець продав, а покупець придбав право вимоги на публічних торгах) і договору відступлення права вимоги (цесії) (за умовами якого первісний кредитор передав право вимоги новому кредитору).

Ураховуючи наведене, суд вважає, що оспорюваний правочин відступлення права вимоги не є договором факторингу, адже він не містить ознак договору факторингу чи договору фінансових послуг. Цей договір не містить умов, які б передбачали передання грошових коштів новим кредитором в розпорядження первісному кредитору за плату, тобто умови договору не передбачають отримання прибутку, правовідносини сторін за спірним правочином не є відносинами у сфері факторингу. Оспорюваний правочин є купівлею-продажем прав вимоги та за своєю правовою природою є договором відступлення права вимоги, укладення яких регулюється статтями 512 - 519 ЦК України і суб`єктний склад на укладення яких не обмежений ні загальними, ні спеціальними нормами цивільного законодавства, тому наявність у Товариства з обмеженою відповідальністю «Ковельсвіт» як нового кредитора ліцензії, необхідної для здійснення фінансових послуг факторингу, не вимагається.

Крім того, позивач не надала суду належних та допустимих доказів що внаслідок укладення оскаржуваного правочину були порушені її права чи інтереси.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Отже, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності суд дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 4,77-83,89,95, 141, 259, 263, 265 ЦПК України, суд

вирішив:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Ісіда Солюшн» про визнання договору про відступлення права вимоги недійсним- відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту рішення безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Апеляційні скарги подаються учасниками справи безпосередньо до Київського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення виготовлено 07 жовтня 2022 року

Суддя: Н.Г. Притула