Справа № 758/9355/22
У Х В А Л А

21 жовтня 2022 року м. Київ

Суддя Подільського районного суду міста Києва Якимець О. І., ознайомившись з позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту належності майна на праві особистої власності та поділ майна подружжя,

в с т а н о в и в :

позивач звернувся до суду з позовом у якому просить: встановити факт належності позивачу на праві особистої приватної власності нежитлового приміщення (машино-місце0 площею 13,20 кв.м за адресою - АДРЕСА_1 (вимога-1); визнати за відповідачем право власності на автомобіль марки AUDI Q5, припинивши спільну часткову власність на зазначений автомобіль, одночасно стягнувши з відповідача на користь позивача компенсацію в сумі 643632,00 грн (вимога-2); вирішити питання судових витрат.

Вважаю, що у відкритті провадження у порядку позовного провадження щодо вимоги-1 необхідно відмовити, виходячи з наступних мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. 1 ст. 5 цього Кодексу здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 6 ст. 57 СК України суд може визнати особистою приватною власністю дружини, чоловіка майно, набуте нею, ним за час їхнього окремого проживання у зв`язку із фактичним припиненням шлюбних відносин.

Позивач у позовній заяві зазначає спосіб захисту свого порушеного та/або невизнаного права щодо вимоги-1 шляхом встановлення факту належності майна (машино-місце) на праві особистої приватної власності.

В обґрунтування такої вимоги покликається на те, що вказане нерухоме майно придбано позивачем у період припинення шлюбних відносин між сторонами, що підтверджено свідоцтвом про розірвання шлюбу, а відтак таке майно є особистою приватною власністю. Повторно сторони уклали шлюб 16 червня 2020 року.

Отже, таке спірне майно набуте позивачем у період припинення шлюбних відносин, що підтверджено свідоцтвом, а відтак між сторонами сімейні відносини не були фактично припинені, а їх не існувало.

Натомість позивач просить у позовній вимозі-1 встановити юридичний факт - належності майна на праві особистої приватної власності, а не визнання права власності, а відтак у відповідності до ст. 16 ЦК України не є способом захисту цивільного права у порядку позовного провадження з посиланням на вимоги Сімейного кодексу України.

Разом із тим, позивач не просить встановити факт належності майна на праві власності, а просить встановити факт належності/володіння таким нежитловим приміщенням, яке належить йому на праві приватної власності, що підтверджено правовстановлюючими документами.

Окрім цього, суд відмічає, що позовні вимоги між собою не є взаємопов`язані, тотожними, правові підстави та предмет доказування у них різний.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 Цивільного процесуального кодексу України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Згідно з ст. 315 цього Кодексу надано перелік справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення та які можуть бути встановлені у порядку окремого провадження. Відповідно до ч. 2 цієї статті у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Відповідно до правової позиції Верховного Суду України, викладеної у п. 1 постанови Пленуму від 31 березня 1995 року № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

У зв`язку з наведеним вище, приходжу до переконання про те, що відносно вимоги-1 не вбачається спір про право, що свою чергу виключає розгляд вказаної позовної вимоги-1 в порядку позовного провадження, адже заяву щодо такого факту необхідно подати у відповідності до положень окремого провадження, а відтак у відкритті провадження щодо вимоги-1 слід відмовити у відповідності до п. 1 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Відповідно до ч. 5 ст. 186 ЦПК України відмовляючи у відкритті провадження з підстави, встановленої пунктом 1 частини першої цієї статті, суд повинен роз`яснити заявнику, до юрисдикції якого суду віднесено розгляд справи.

Керуючись ст. ст. 3, 19, 186, 258-261, 353, пунктом 3 розділ ХІІ «Прикінцеві положення» ЦПК України,

п о с т а н о в и в :

у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя та встановлення факту належності майна на праві особистої приватної власності, за позовної вимогою-1 про встановлення факту належності майна на праві особистої власності, а саме нежитлового приміщення (машино-місце) площею 13,20 кв.м за адресою - АДРЕСА_1 - відмовити.

Роз`яснити позивачу право звернення із заявою у відповідності до ЦПК України в порядку окремого провадження.

Роз`яснити, що відповідно до пункту 3 розділу ХІІ «Прикінцеві положення» Цивільного процесуального кодексу України, в редакції Закону України від 18 червня 2020 року № 731-ІХ, під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), суд за заявою особи продовжує процесуальний строк, встановлений судом, якщо неможливість вчинення відповідної процесуальної дії у визначений строк зумовлена обмеженнями, впровадженими у зв`язку з карантином.

Апеляційна скарга на ухвалу суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Ухвала набирає законної сили з моменту підписання її суддею.

Ухвала складена та підписана суддею 21 жовтня 2022 року.

Суддя О. І. Якимець