МАКАРІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД КИЇВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" листопада 2022 р. Справа №381/504/22

Макарівський районний суд Київської області у складі головуючого судді Білоцької Л.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) сторін у залі суду в смт Макарів Київської області справу за позовом

ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція», третя особа: Бишівська сільська територіальна громада про визнання права користування житловим приміщенням,

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 (далі позивач) звернувся до суду із позовом до Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» (далі відповідач), третя особа: Бишівська сільська територіальна громада про визнання права користування житловим приміщенням, в якому просив визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право користування житловим приміщенням, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; вирішити питання щодо судових витрат.

В обгрунтування позовних вимог позивач вказав, що пропрацював на підприємстві відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України Боярська лісова дослідна станція на посаді лісника Жорнівського лісництва, майстром лісу Жорнівського та Дзвінківського лісництв двадцять три з половиною років. Був звільнений 28 грудня 2010 року на підставі п. 1 ст. 40 Кодексу законів про працю України. На даний час є пенсіонером.

На час виконання своїх трудових обов`язків, роботодавцем йому було надано у користування житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Фактично проживає за вказаною адресою з 2003 року по теперішній час, що підтверджується відповідною довідкою виконкому Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області за номером 336 від 16.10.2020 року. Іншого житла він не має. У вказаному житловому приміщенні при вселені своє місце проживання не реєстрував, так як, для цього не було необхідності.

Позивач був зареєстрований у будинку, який на праві власності належав його матері за адресою: АДРЕСА_2 .

У 2005 році, будинок АДРЕСА_2 , де він був зареєстрований, повністю згорів. Згідно акту обстеження згорілого будинку від 22 жовтня 2020 року, який складений комісією у складі сільського голови С.А. Кононенка, депутата по округу ОСОБА_2 , діловода сільської ради ОСОБА_3 встановлено, що на даний час на місці будинку АДРЕСА_2 знаходяться обгорілі стіни, покрівля обвалилася всередину. Будинок повністю не придатний для житла. На момент обстеження за даною адресою ніхто не зареєстрований і ніхто не проживає.

За місцем свого проживання у будинку АДРЕСА_1 він зробив ремонт. За проживання у вказаному будинку сплачує за комунальні послуги (будь-якої заборгованості зі сплати комунальних послуг ніколи не мав), підтримує будинок у нормальному стані.

Враховуючи, зазначені вище обставини, а саме: постійне проживання у будинку АДРЕСА_1 починаючи з 2003 року і по сьогоднішній день, відсутність іншого житла, він неодноразово звертався до відповідача - Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України Боярська лісова дослідна станція із проханням надати дозвіл на реєстрацію свого місця проживання у житловому будинку АДРЕСА_1 .

При цьому, у своїх заявах він посилався на пункт 35 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР затвердженого постановою Ради Міністрів УРСР від 4 лютого 1988 р. № 37, який розповсюджується на нього зв`язку із трудовою діяльністю, та відповідно до якого - без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у пункті 34 цього Положення, не може бути виселено:

осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років;

осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників;

пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів, членів сім`ї померлого працівника, -жому було надано службове жиле приміщення; інвалідів праці І і II груп, інвалідів І і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб.

Згідно відповідей Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів природокористування України Боярська лісова дослідна станція на його заяви, йому відмовляють у реєстрації місця проживання у будинку АДРЕСА_1 у зв`язку із тим, що підприємством не приймалося рішення про надання йому службового житлового приміщення, також не видавався ордер на вселення до службового приміщення за вказаною адресою.

Зокрема, така відповідь міститься у листі вих. 471 від 13 жовтня 2020 року та у листі №1314 від 21 жовтня 2015 року.

У листі №1314 від 21 жовтня 2015 року Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України Боярська лісова дослідна станція, взагалі, запропонував йому звільнити службове приміщення Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України Боярська лісова дослідна станція за адресою 08061, Київська область, Макарівський район, с. Ясногородка, вул. Фрунзе, 30, без надання іншого житла, протягом 14-ти календарних днів з моменту отримання цього листа.

Фактично, у будинку АДРЕСА_1 , він проживає безперервно з 2003 року по теперішній час. Іншого житла він не має, всю кореспонденцію отримує на зазначену адресу.

Відповідач, згідно письмових повідомлень, не визнає його право на проживання у будинку АДРЕСА_1 , згідно акту повторного обстеження службового приміщення від 21 травня 2017 року, у якому зазначено, що рішення про надання ОСОБА_1 службового приміщення не надавалося та відповідно ордер на вселення до службового жилого приміщення не видавалися. Підстави для проживання ОСОБА_1 у обстежуваному житловому приміщенні відсутні.

Проте, з таким твердженням позивач не погоджується, оскільки роботодавцем у 2003 році його було вселено у вказане вище житло.

Вважає, що відповідачем - Відокремленим підрозділом Національного університету біоресурсів і природокористування України Боярська лісова дослідна станція порушуються його житлові права, які передбачені чинним законодавством України, оскільки враховуючи обставини, а саме те, що його було вселено у будинок АДРЕСА_1 за згодою самого роботодавця, здійснення ним витрат на утримання будинку АДРЕСА_1 на банківський рахунок відповідача, значний час проживання у даному житлі, суд може визнати право на користування ним будинком АДРЕСА_1 , а саме по собі відсутність ордера на вселення не може бути підставою для не визнання його проживання у з зазначеному житлі.

Відмова відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України Боярська лісова дослідна станція у надані згоди на реєстрацію мого місця проживання у будинку АДРЕСА_1 впливає на його, в тому числі і виборчі права.

Крім цього, рішенням Макарівського районного суду Київської області від 28.03.2019 року (Справа №370/987/19) за його позовом до відділу ведення Державного реєстру виборців апарату Макарівської районної державної адміністрації про включення до списку виборців позов було задоволено.

Включено позивача, який проживає за адресою буд. АДРЕСА_1 до списку виборців виборчої дільниці «в 320694 територіального виборчого округу № 91 для голосування на виборах Президента України 31 березня 2019 року.

Судом у мотивувальній частині даного судового рішення зазначено та встановлений факт його проживання, а саме встановлено, що ОСОБА_1 з 2003 року і по даний час постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 .

Відсутність реєстрації за місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , також впливає на його права, так як він не може оформити ні субсидію, чи скористатися як пенсіонер іншими пільгами, тощо.

Враховуючи викладене, позивач за захистом своїх прав звернувся до суду з даним позовом.

Ухвалою суду від 05.09.2022 року позовну заяву ОСОБА_1 , прийнято до розгляду та відкрито провадження у даній справі. Розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження без виклику (повідомлення) учасників справи. Встановлено відповідачу 15-тиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання відзиву на позовну заяву, а третій особі строк для подачі письмових пояснень щодо позову або відзиву.

Копію ухвали суду від 05.09.2022 року та копію позовної заяви з додатками відповідач отримав 12.09.2022 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням № 343. Відповідно у встановлений судом строк, відповідач на адресу суду подав відзив на позовну заяву, який прийнятий судом та приєднаний до матеріалів справи.

У відзиві на позовну заяву відповідач вказав, що не визнає позовні вимоги з огляду на таке.

Щодо підстав для користування ОСОБА_1 житловим приміщенням за адресою: АДРЕСА_1 відповідач вказав, що на підставі рішення виконавчого комітету Ясногородської сільської ради від 27.05.2011 року за Відокремленим підрозділом Національний університет біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» зареєстровано право власності на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 .

У позовній заяві позивач вказує, що роботодавцем (відповідачем) йому було надано у користування житлове приміщення, яке знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Дійсно, станом на сьогодні громадянин ОСОБА_1 самовільно займає житлове приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , однак відповідач не надавав у користування позивачу житлове приміщення за вказаною адресою, а позивач не надав жодних доказів на підтвердження того, що саме роботодавцем йому було надано у користування житлове приміщення за вказаною адресою.

Окрім того, позивачем надано лист зі змісту якого вбачається, що відповідачем не приймалося рішення про надання житлового приміщення за адресою АДРЕСА_1 в користування.

Щодо наданих позивачем пояснень та доказів на їх обгрунтування з приводу пожежі в будинку за адресою: АДРЕСА_2 , де раніше було зареєстроване місце проживання позивача та відсутності в нього іншого житла, то відповідач вказав, що надані докази не стосуються предмета доказування у даній справі, а отже не мають братися до уваги судом.

Позивачем на підтвердження вчасного розрахунку за комунальні платежі надано Акт звіряння розрахунків за використану електроенергію, однак такий доказ не може бути взятий судом до уваги, оскільки в Акті звіряння зазначена зовсім інша адреса, яка не має відношення до спірних правовідносин, а саме: АДРЕСА_3 .

Також, у позові позивач вказує, що здійснення ним витрат на утримання будинку АДРЕСА_1 на рахунок відповідача є підставою для визнання за ним права на користування будинком АДРЕСА_1 .

Однак, по-перше, позивач не надає жодних доказів на підставі яких можна зробити висновок про, те що дійсно він здійснює витрати на утримання будинку АДРЕСА_1 на рахунок відповідача, а по-друге, відшкодування витрат на утримання будинку АДРЕСА_1 не має жодного відношення до визнання права позивача на користування будинком АДРЕСА_1 .

Відповідач визнає той факт, що дійсно, між відповідачем та позивачем були тривалі трудові відносини. Так, позивач працював лісником обходу № 5 Жорнівського лісництва, а з 2003 року був з власної згоди переведений лісником обходу № 2 Жорнівського лісництва, 28 грудня 2010 року був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

Проте, щодо тверджень позивача про те, що його не може бути виселено з житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку з тим, що він пропрацював більше десяти років на підприємстві Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція» відповідач зазначив наступне.

Позивач посилається на ст. ст. 124 - 125 ЖК України та п.п. 34-35 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, відповідно до яких робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено:

осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років;

осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників;

пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання І і II груп, осіб з інвалідністю І і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Так, відповідач у відзиві стверджує, що позовні вимоги позивача не підкріплені жодними доказами, які б свідчили про те, що дійсно ВП НУБіП «Боярська ЛДС» передавала ОСОБА_1 в користування житлове приміщення за адресою:

АДРЕСА_1 свою чергу, позивач відстоює право на приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , яке він зайняв самовільно, оскільки ні позивач, ні відповідач не мають документів, якими підтверджується законність перебування ОСОБА_1 у житловому будинку за вказаною адресою.

Реалізація принципу змагальності сторін у цивільному процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Відповідач вважає, що позивачем не було надано жодних належних доказів щодо підтвердження факту надання йому у користування житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_1 , також як і не надано доказів, які б підтвердили законність вселення у житлове приміщення.

Водночас, зайняття ОСОБА_1 спірного житлового приміщення з порушенням встановленого законом порядку не надає права на користування таким житлом та не є підставою для визнання права власності за позивачем, тому відповідач просив відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог.

Третя особа копію ухвали суду від 05.09.2022 року та копію позовної заяви з додатками отримала 10.09.2022 року, проте своїм правом щодо подачі письмових пояснень щодо позову або відзиву не скористалася.

Від позивача відповідь на відзив до суду не надходила.

Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд встановив наступне.

Як вказав позивач та що не заперечив відповідач, між відповідачем та позивачем були тривалі трудові відносини. Так, позивач працював лісником обходу № 5 Жорнівського лісництва (а.с. 17-18), а з 2003 року був з власної згоди переведений лісником обходу № 2 Жорнівського лісництва, а 28.12.2010 року був звільнений на підставі п. 1 ст. 40 КЗпП України.

З довідки №336 від 16.10.2020 року Ясногородської сільської ради Макарівського району Київської області, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 дійсно постійно проживає без реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 з 2003 року і по даний час (а.с. 9).

Позивач звертався до відповідача із заявою про надання довідки про сплату комунальних послуг за проживання у службовому приміщенні за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10).

Відповідачем 30.10.2020 року надано відповідь про те, що за наявною у ВП НУБіП України «Боярської лісової дослідної станції» інформацією у ОСОБА_1 відсутня заборгованість зі сплати комунальних платежів перед ВП НУБіП України «Боярської лісової дослідної станції» (а.с. 11).

Щодо наданого позивачем Акту звіряння розрахунків від 16.10.2020 року, слід вказати, що суд його не приймає, оскільки він не стосується предмету доказування у даній справі, так як його проведено за адресою: АДРЕСА_4 (а.с. 12).

Як вказав позивач, він був зареєстрований у будинку, який на праві власності належав його матері за адресою: АДРЕСА_2 . У 2005 році, будинок АДРЕСА_2 , повністю згорів. Згідно акту обстеження згорілого будинку від 22 жовтня 2020 року, який складений комісією у складі сільського голови С.А. Кононенка, депутата по округу ОСОБА_2 , діловода сільської ради ОСОБА_3 встановлено, що на даний час на місці будинку АДРЕСА_2 знаходяться обгорілі стіни, покрівля обвалилася всередину. Будинок повністю не придатний для житла. На момент обстеження за даною адресою ніхто не зареєстрований і ніхто не проживає (а.с. 13).

Згідно довідки №31 від 19.10.2020 року в Журналі обліку пожеж СДПЧ-36 смт Макарів за №45 від 30.10.2005 року в АДРЕСА_2 зареєстровано пожежу житлового будинку (а.с. 14).

Згідно відповіді Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів природокористування України Боярська лісова дослідна станція №471 від 13.10.2020 року на заяву позивача, відповідач зазначив наступне: на підставі рішення виконавчого комітету Ясногородської сільської ради від 27.05.2011 за ВП НУБіП України «Боярська ЛДС» на домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровано право власності на домоволодіння за вищевказаною адресою. Вказане приміщення дійсно відноситься до житлового фонду. Встановлено, що ВП НУБіП України «Боярська лісова дослідна станція» рішення про надання ОСОБА_1 службового жилого приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , не приймалося та, відповідно, ордер на вселення до службового жилого приміщення йому не видавався. Проте, у ВП НУБіП України «Боярська ЛДС» відомості про те, що ОСОБА_1 проживає чи перебуває за вказаною адресою відсутні (а.с. 19).

Оскільки позивач проживає за адресою: АДРЕСА_1 без реєстрації йому відмовлено у призначенні субсидії (а.с. 20). Позивач станом на 22.07.2020 р. на обліку в управлінні соціального захисту населення Макарівської РДА в Єдиному державному автоматизованому реєстрі пільговиків не перебуває, пільгами не користується (а.с. 21).

Надане позивачем рішення Макарівського районного суду Київської області від 28.03.2019 року у справі 370/987/19, як доказ того, що позивач з 2003 року і по даний час постійно проживає без реєстрації за адресою: АДРЕСА_1 , суд не приймає, оскільки з його змісту не можливо встановити, що вказані обставини встановлені стосовно позивача (рішення роздруковане з ЄДРСР) (а.с. 24-27).

Вирішуючи заявлені ОСОБА_1 вимоги, суд керується наступним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому ЦПК України, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Відповідно до ст. ст. 12, 81 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказами у цивільному процесі згідно ст. 76 ЦПК України є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Докази мають бути належними, допустимими, достовірними та достатніми.

Ст. 118 Житлового кодексу Української РСР визначено поняття службових житлових приміщень - службові жилі приміщення призначаються для заселення громадянами, які у зв`язку з характером їх трудових відносин повинні проживати за місцем роботи або поблизу від нього.

Порядок користування службовими жилими приміщеннями визначено у ст. 123 Житлового кодексу Української РСР. Зокрема, у ч. 2 вказаної норми - до користування службовими жилими приміщеннями застосовуються правила про договір найму жилого приміщення, крім правил, передбачених статтями 73 76, 79 83, 85, 90, частиною шостою статті 101, статтями 103 - 106 цього Кодексу.

Дійсно, згідно статей 121-122 Житлового кодексу Української РСР передбачено, що службові жилі приміщення надаються за рішенням адміністрації підприємства, установи, організації, правління колгоспу, органу управління іншої кооперативної та іншої громадської організації. На підставі рішення про надання службового жилого приміщення виконавчий комітет районної, міської, районної в місті Ради народних депутатів видає громадянинові спеціальний ордер, який є єдиною підставою для вселення у надане службове жиле приміщення.

Проте, у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року по справі № 344/18741/14-ц, провадження № 61-22904св18 було зроблено правовий висновок щодо самоправного зайняття жилого приміщення, - особами, які самоправно, зайняли жиле приміщення вважаються особи, які вселилися до нього самовільно без будь-яких підстав, а саме без відповідного рішення про надання їм цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення. Виселення цих осіб пов`язане з відсутністю у них будь-яких підстав для зайняття жилої площі.

Статтями 124 - 125 ЖК УРСР та п.п. 34- 35 Положення про порядок надання службових жилих приміщень і користування ними в Українській РСР затвердженого постановою Ради міністрів УРСР від 04 лютого 1988 року № 37, передбачено, що робітники і службовці, що припинили трудові відносини з підприємством, установою, організацією, а також громадяни, які виключені з членів колгоспу або вийшли з колгоспу за власним бажанням, підлягають виселенню з службового жилого приміщення з усіма особами, які з ними проживають, без надання іншого жилого приміщення.

Без надання іншого жилого приміщення у випадках, зазначених у статті 124 цього Кодексу, не може бути виселено:

осіб, які пропрацювали на підприємстві, в установі, організації, що надали їм службове жиле приміщення, не менш як десять років;

осіб, звільнених у зв`язку з ліквідацією підприємства, установи, організації або за скороченням чисельності чи штату працівників;

пенсіонерів по старості, персональних пенсіонерів; членів сім`ї померлого працівника, якому було надано службове жиле приміщення; осіб з інвалідністю внаслідок нещасного випадку на виробництві або професійного захворювання І і II груп, осіб з інвалідністю І і II груп з числа військовослужбовців і прирівняних до них осіб та осіб рядового і начальницького складу Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України.

Тож, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд приходить до висновку, що позивач не довів належними та допустимими доказами ті обставини, на які він посилався як на підставу своїх вимог, а саме факту надання йому у користування житлового приміщення за адресою: АДРЕСА_5 , також не надано доказів, які б підтвердили законність вселення у вказане житлове приміщення, а саме відповідного рішення про надання йому цього приміщення та відповідно ордера на житлове приміщення, що є підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України у разі відмови в позові судові витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача.

Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Керуючись ст. ст. 5, 76-81, 83, 95, 141, 247, 265, 354-355 ЦПК України суд,

у х в а л и в :

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Відокремленого підрозділу Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція», третя особа: Бишівська сільська територіальна громада про визнання права користування житловим приміщенням відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо воно не проголошувалося з дати складання повного його тексту, через Макарівський районний суд Київської області.

Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 273 ЦПК України.

Повний текст рішення складено та підписано 09.11.2022 року.

Реквізити учасників справи:

ОСОБА_1 : АДРЕСА_6 ;

Відокремлений підрозділ Національного університету біоресурсів і природокористування України «Боярська лісова дослідна станція»: 08150, Київська обл., м. Боярка, вул. Лісодослідна, 12, ;

Бишівська сільська територіальна громада: 08072, Київська обл., Фастівський р-н, с. Бишів, вул. Київська, 48, .

Суддя Л.В. Білоцька