Справа № 369/8935/20
Головуючий у суді першої інстанції: Дубас Т.В.
Доповідач у суді апеляційної інстанції: Крижанівська Г.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

судді-доповідача Крижанівської Г.В.,

суддів Гуля В.В., Шебуєвої В.А.,

при секретарі Шпирук Ю.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві апеляційну скаргу адвоката Коновалова Валерія Сергійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , на рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2022 року, ухвалене у складі судді Дубас Т.В., у цивільній справі № 369/8935/20 за позовом Приватного підприємства «Профоцінка», яке є правонаступником ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними та застосування реституції, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2020 року ОСОБА_2 , правонаступником якого є Приватне підприємство «Профоцінка», звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними та застосування реституції. Зазначав, що 18 листопада 2013 року між ним та ОСОБА_4 було укладено договір позики, за умовами якого останній взяв у борг грошові кошти у розмірі 3 000 000,00 доларів США та зобов`язався повернути отримані кошти до 17 листопада 2015 року. Дружина ОСОБА_4 - ОСОБА_1 , надала свою письмову згоду на укладання договору позики своєму чоловіку. У зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 зобов`язань за договором позики станом на 05 листопада 2019 року виникла заборгованість у розмірі 5 615 404,10 доларів США. 06 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у солідарному порядку за договором позики від 18 листопада 2013 року та із заявою про забезпечення позову, в якій просив суд накласти арешт на майно відповідачів. Зазначає, що 26 лютого 2019 року ОСОБА_1 дізналася про судове провадження за позовом щодо неї та ОСОБА_4 про стягнення у солідарному порядку боргу. 26 березня 2019 року Печерський районний суд виніс дві ухвали про забезпечення позову, якими задовольнив заяви ОСОБА_2 , наклавши арешт на майно ОСОБА_4 та на майно ОСОБА_1 . Зазначає, що при пред`явлені ухвал Печерського районного суду м. Києві від 26 березня 2019 року до виконання дізнався, що ОСОБА_1 , усвідомлюючи, що термін виконання зобов`язання за договором позики настав 17 листопада 2016 року, розуміючи, що у подальшому відносно неї буде відкрито виконавче провадження з примусового виконання рішення Печерського районного суду м. Києва щодо стягнення з неї у солідарному порядку боргу на користь ОСОБА_2 , з метою не допустити примусового звернення стягнення на своє майно 06 березня 2019 року уклала зі своєю донькою ОСОБА_3 договори дарування, за яким подарувала своїй донці шість земельних ділянок, які належали їй на праві приватної власності.

17 червня 2020 року приватним виконавцем Пишним А.В. була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого листа, виданого того ж дня Печерським районним судом м. Києва, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованості за договором позики від 18 листопада 2013 року у розмірі 5 615 404,10 доларів США. При перевірці майнового стану ОСОБА_1 було встановлено, що окрім автомобіля, іншого майна за боржником не зареєстровано.

Враховуючи викладене, вважає, що ОСОБА_1 уклавши зі своєю дочкою шість договорів дарування земельних ділянок діяла недобросовісно, з метою використання правочину для уникнення сплати боргу та невиконання рішення суду. Відтак, просив визнати недійсними договори дарування земельних ділянок, що укладені 06 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , а саме:

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0271, загальною площею 0,2 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 228;

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0270, загальною площею 0,2 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 226;

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0269, загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 224;

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0268, загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 222;

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0272, загальною площею 0,2 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 230;

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0267, загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 220.

Також просив застосувати за вказаними недійсними договорами дарування земельних ділянок, що укладені 06 березня 2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , реституцію. Скасувати у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно записи про державну реєстрацію речового права власності за ОСОБА_3 на вказані земельні ділянки, та визнати право власності на них за ОСОБА_1 .

Рішенням Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2022 року позов ОСОБА_2 , до ОСОБА_3 , ОСОБА_1 про визнання правочинів недійсними та застосування реституції задоволено частково.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0271, загальною площею 0,2 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Хоменко В.В. №226.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0270, загальною площею 0,2 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Хоменко В.В. №228.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0269, загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Хоменко В.В. №224.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0268, загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Хоменко В.В. №222.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0272, загальною площею 0,2 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Хоменко В.В. №230.

Визнано недійсним договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:02667, загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу, м. Київ Хоменко В.В. №220.

Стягнуто з ОСОБА_3 , на користь ПП «Профоцінка» судовий збір в розмірі 2 522,40 грн.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПП «Профоцінка» судовий збір в розмірі 2 522,40 грн.

У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, адвокат Коновалов В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу. Просив рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову в повному обсязі. Посилається на те, що рішення суду першої інстанції ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що суд першої інстанції не надав належної правової оцінки тому, що на момент укладення спірних договорів дарування ОСОБА_1 знала про відсутність боргу перед ОСОБА_2 , оскільки відповідно до заяви останнього від 12 липня 2017 року борг йому було частково відшкодовано ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . Звертає увагу на те, що зобов`язання ОСОБА_4 було забезпечено договором іпотеки від 19 листопада 2013 року, укладеним між ОСОБА_2 та ТОВ «Барнт», а також договором застави від 06 березня 2014 року, укладеним між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . При цьому, зазначає, що вказані обставини стали підставою для перегляду Печерським районним судом м. Києва справи №757/55453/18-ц за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики за нововиявленими обставинами. Також зазначає, що ОСОБА_3 та ОСОБА_1 при укладенні оспорюваних договорів від 06 березня 2019 року діяли добросовісно і на момент їх укладення не існувало жодних правових заборон чи обмежень. Також, зауважує про неврахування судом того, що позивач ОСОБА_2 , починаючи з 2014 року, не перебував на території України, а отже на момент подачі позову він не міг фактично підписати позовну заяву, сплатити судовий збір тощо.

12 вересня 2022 року директор ПП «Профоцінка» ОСОБА_5 подав відзив на апеляційну скаргу. Просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін. Заперечує проти доводів відповідачки ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими, а апеляційну скаргу такою, що не підлягає задоволенню.

В судовому засіданні адвокат Коновалов В.С., який діє в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу підтримав, просив її задовольнити з наведених у ній підстав.

Директор ПП «Профоцінка» ОСОБА_5 проти доводів апеляційної скарги заперечував, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення з огляду на її безпідставність, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

ОСОБА_3 в судове засідання не з`явилася, про час та місце апеляційного розгляду справи повідомлена належним чином, а тому, колегія суддів відповідно до вимог ч. 2 ст. 372 ЦПК України вважала за можливе слухати справу за її відсутності.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого рішення, заслухавши пояснення осіб, які з`явилися в судове засідання, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом та вбачається з матеріалів справи, 06 листопада 2013 року ОСОБА_1 , перебуваючи у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_4 , надала письмову згоду на укладання останнім договору позики, яка була викладена у формі письмової заяви від 06 листопада 2013 року. Справжність підпису ОСОБА_1 на цій заяві була засвідчена приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В. (т. 1, а.с. 20).

18 листопада 2013 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_6 було укладено договір позики, посвідчений нотаріусом Одинцовського нотаріального округу Московської області Нестеровим О.В., за реєстровим номером ДГ-1-271, за умовами якого ОСОБА_4 отримав від ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 3 000 000,00 доларів США та зобов`язався повернути отримані кошти до 17 листопада 2015 року (т. 1, а.с. 15-19).

У зв`язку з невиконанням ОСОБА_4 зобов`язань перед ОСОБА_2 за вказаним договором позики, останній з метою врегулювання спору у досудовому порядку направив ОСОБА_4 вимогу про повернення боргу у розмірі 5 615 404,10 доларів США.

Також, про наявність заборгованості за договором позики була обізнана і ОСОБА_1 , яка 31 жовтня 2018 року отримала відправлену їй ОСОБА_2 відповідну вимогу, а 26 листопада 2018 року - повідомлення ОСОБА_2 про порушення забезпечених заставою зобов`язань (т. 1, а.с. 21-25, 32-34).

06 листопада 2018 року ОСОБА_2 звернувся до Печерського районного суду м. Києва з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про стягнення заборгованості у солідарному порядку за договором позики від 18 листопада 2013 року.

Ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 15 листопада 2018 року ОСОБА_2 було відмовлено у відкритті провадження за вказаним позовом, проте дана ухвала була скасована постановою Київського апеляційного суду від 19 лютого 2019 року, а справа направлена для продовження розгляду до суду першої інстанції.

При цьому, в матеріалах справи міститься копія супровідного листа Київського апеляційного суду від 30 серпня 2019 року про направлення ОСОБА_1 копії ухвали Київського апеляційного суду про відкриття провадження та апеляційної скарги, а також повідомлення про вручення ОСОБА_1 рекомендованого листа з відміткою про його одержання особисто ОСОБА_1 26 лютого 2019 року.

06 березня 2019 року між ОСОБА_1 , як дарувальником, та її донькою ОСОБА_3 , як обдарованою, було укладено договори дарування земельних ділянок, а саме:

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0271, загальною площею 0,2 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 228;

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0270, загальною площею 0,2 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 226;

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0269, загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 224;

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0268, загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 222;

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0272, загальною площею 0,2 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 230;

- договір дарування земельної ділянки, кадастровий номер :01:023:0267, загальною площею 0,15 га, що розташована за адресою: Київська область, Києво-Святошинський район, с. Крюківщина, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Хоменко В.В., № 220.

26 березня 2019 року Печерським районним судом м. Києва було постановлено дві ухвали про забезпечення позову ОСОБА_2 до ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором позики у цивільній справі № 757/55453/18-ц, якими задоволено заяви про забезпечення позову, подані позивачем, та накладено арешт на майно ОСОБА_4 та на майно ОСОБА_1 .

Рішенням Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року, ухваленим у вказаній справі, задоволено позовні вимоги ОСОБА_2 , стягнуто у солідарному порядку з ОСОБА_4 та ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором позики від 18 листопада 2013 року у розмірі 5 615 404,10 доларів США (т.1, а.с. 37-46).

Постановою Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року задоволено апеляційну скаргу ОСОБА_4 , скасовано рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року в частині стягнення боргу з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 , в цій частині ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено у стягненні з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 боргу за договором позики.

Постановою Верховного Суду від 20 травня 2020 року задоволено касаційну скаргу ОСОБА_2 , скасовано постанову Київського апеляційного суду від 18 грудня 2019 року, змінено рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року, шляхом викладення його мотивувальної частини в редакції цієї постанови (т. 1, а.с. 47-62).

Відтак, рішення Печерського районного суду м. Києва у цивільній справі №757/55453/18-ц в частині солідарного стягнення боргу за договором позики з ОСОБА_4 , ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 набрало законної сили 20 травня 2020 року.

Звертаючись до суду з позовом, ОСОБА_2 , правонаступником якого на підставі договору про відступлення права вимоги від 21 вересня 2021 року є ПП «Профоцінка», як на підставу для його задоволення, посилався на те, що вищевказані договори дарування земельних ділянок, укладені ОСОБА_1 зі своєю донькою ОСОБА_3 , є фіктивними, вчиненими з метою приховати нерухоме майно від виконання в майбутньому за його рахунок зобов`язань шляхом стягнення грошових коштів.

З`ясувавши обставини справи, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення позову ОСОБА_2 , правонаступником якого є ПП «Профоцінка», визнавши недійсними оспорювані договори дарування земельних ділянок, укладені між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 06 березня 2019 року. При цьому, ухвалюючи рішення, суд виходив з того, що оспорювані договори не направлені на реальне настання правових наслідків, а спрямовані на приховування нерухомого майна, з метою уникнення звернення стягнення на це майно.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків.

Згідно зі ст. 717 ЦК України за договором дарування одна сторона (дарувальник) передає або зобов`язується передати в майбутньому другій стороні (обдаровуваному) безоплатно майно (дарунок) у власність.

За змістом ч.5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Частиною 1 ст. 215 ЦК України визначено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 234 ЦК України фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Для визнання правочину фіктивним суди повинні встановити наявність умислу в усіх сторін правочину. При цьому необхідно враховувати, що саме по собі невиконання правочину сторонами не означає, що укладено фіктивний правочин. Якщо сторонами не вчинено будь-яких дій на виконання такого правочину, суд ухвалює рішення про визнання правочину недійсним без застосування будь-яких наслідків.

У фіктивних правочинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву, тобто обидві сторони, вчиняючи фіктивний правочин, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, тобто мають інші цілі, ніж передбачені правочином. Такий правочин завжди укладається умисно.

Укладення договору, який за своїм змістом суперечить вимогам закону, оскільки не спрямований на реальне настання обумовлених ним правових наслідків, є порушенням ч. 1, 5 ст. 203 ЦК України, що за правилами ст. 215 цього Кодексу є підставою для визнання його недійсним відповідно до ст. 234 ЦК України.

Будь-який правочин, вчинений боржником у період настання у нього зобов`язання із погашення заборгованості перед кредитором, внаслідок якого боржник перестає бути платоспроможним, має ставитися під сумнів у частині його добросовісності та набуває ознак правочину, що вчинений боржником на шкоду кредитору.

При цьому, та обставина, що правочин із третьою особою, за яким боржник відчужив майно, реально виконаний, не виключає тієї обставини, що він направлений на уникнення звернення стягнення на майно боржника та, відповідно, може бути визнаний недійсним на підставі загальних засад цивільного законодавства.

Цивільно-правовий договір (в тому числі й договір дарування) не може використовуватися учасниками цивільних відносин для уникнення сплати боргу або виконання судового рішення.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду України від 19 жовтня 2016 року (провадження № 6-1873цс16), від 23 серпня 2017 року у справі 306/2952/14-ц та від 09 вересня 2017 року у справі № 359/1654/15-ц, де вказано про неправильність застосування судами попередніх інстанцій статей 203, 215, 234 ЦК України у спорах, що виникли із договорів дарування нерухомого майна, укладених сторонами, які є близькими родичами, без перевірки, чи передбачали ці сторони реальне настання правових наслідків, обумовлених спірними правочинами; чи направлені дії сторін договорів на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою приховати це майно від виконання в майбутньому за його рахунок судового рішення про стягнення грошових коштів, зокрема чи продовжував дарувальник фактично володіти та користуватися цим майном.

Велика Палата Верховного Суду, переглядаючи справу №369/11268/16-ц, не вбачала підстав для відступу від цих висновків Верховного Суду України.

Крім того, у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 369/11268/16-ц (провадження №14-260цс19) Велика Палата Верховного Суду у подібних правовідносинах дійшла висновку про те, що фіктивний правочин характеризується тим, що сторони вчиняють такий правочин лише для виду, знають заздалегідь, що він не буде виконаний, вважає, що така протизаконна ціль, як укладення особою договору дарування майна зі своїм родичем з метою приховання цього майна від конфіскації чи звернення стягнення на вказане майно в рахунок погашення боргу, свідчить, що його правова мета є іншою, ніж та, що безпосередньо передбачена правочином (реальне безоплатне передання майна у власність іншій особі), а тому цей правочин є фіктивним і може бути визнаний судом недійсним.

Аналогічні висновки містяться також у постановах Верховного Суду від 18 березня 2021 року у справі №185/11584/19, 30 вересня 2021 року у справі №381/2296/18, від 15 грудня 2021 року у справі №187/795/19.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_1 , відчужуючи 06 березня 2019 року належне їй на праві власності нерухоме майно своїй доньці ОСОБА_3 на підставі договорів дарування, була обізнана про невиконане грошове зобов`язання за договором позики від 18 листопада 2013 року, знала про судове провадження за позовом ОСОБА_2 до неї та ОСОБА_4 про стягнення заборгованості за вказаним договором позики та могла передбачити негативні наслідки для себе у випадку виконання в майбутньому цього зобов`язання.

Відтак, дії ОСОБА_1 щодо укладення договорів дарування зі своєю донькою ОСОБА_3 були направлені на фіктивний перехід права власності на нерухоме майно до близького родича з метою ухилення в подальшому від виконання рішення суду.

З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що сукупність наведених обставин доводить той факт, що ОСОБА_1 діяла недобросовісно, зловживаючи своїми цивільними правами на шкоду правам інших осіб, оскільки відчуження належного їй майна відбулося з метою уникнення в майбутньому звернення стягнення кредитором на її майно як боржника.

Посилання апелянта на те, що у провадженні Печерського районного суду м. Києва перебуває заява ОСОБА_7 про перегляд за нововиявленими обставинами рішення Печерського районного суду м. Києва від 08 серпня 2019 року, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки у даній справі має значення лише період подання банком позову про стягнення заборгованості та відповідно обізнаність ОСОБА_1 щодо існування непогашеної заборгованості, зокрема про існування судової справи № 757/55453/18-ц.

Щодо посилань апелянта на заяву ОСОБА_2 від 12 липня 2021 року, яка, як він стверджує, підтверджує факт виконання солідарними боржниками зобов`язань за договором позики, слід зазначити, що така заява у матеріалах справи відсутня, а відтак суд першої інстанції не міг встановити факт повного чи часткового виконання зобов`язань ОСОБА_1 перед ОСОБА_2 .

Твердження апелянта про те, що позивач ОСОБА_2 , починаючи з 2014 року, не перебував на території України, а отже на момент подачі позову він не міг фактично підписати позовну заяву, спростовує наявна у матеріалах справи заява ОСОБА_2 від 06 листопада 2020 року, посвідчена нотаріально, в якій він підтверджує факт підписання позовної заяви та інших процесуальних документів особисто ним та направлення цих документів службою кур`єрської доставки в Україну для пред`явлення його представником до суду.

Інші доводи апеляційної скарги колегією суддів оцінюються критично, адже останні зводяться виключно до переоцінки доказів та незгоди з висновками суду першої інстанції.

Отже, перевіривши законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції повно та всебічно розглянув справу, надав всім доводам заявника належну правову оцінку, оцінив належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності та постановив законне, правильне по суті і справедливе судове рішення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду без змін.

Керуючись ст.ст. 268, 367, 374, 375, 381-383 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Коновалова Валерія Сергійовича, подану в інтересах ОСОБА_1 , залишити без задоволення.

Рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Повне судове рішення складено 14 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач

Судді