ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/7244/22 Справа № 414/1601/21 Суддя у 1-й інстанції - Акулов Є.М. Суддя у 2-й інстанції - Барильська А. П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Дніпро

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справах:

головуючого судді: Барильської А.П.,

суддів: Деркач Н.М., Куценко Т.Р.

секретар судового засідання:Астатурян А.В.

сторони:

позивач: Красноріченська селищна рада, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1

відповідач: ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро, апеляційну скаргу Красноріченської селищної ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на рішення Кремінського районного суду Луганської області від 14 грудня 2021 року, яке постановлено суддею Акуловим Є.М. у м. Кремінна Луганської області, у цивільній справі за позовом Красноріченської селищної ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

У липні 2021 року Красноріченська селищна рада звернулася до суду з до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що відповідач є матір`ю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Відомості про батька дитини у свідоцтві про її народження записано зі слів матері. Дитина зареєстрована разом з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . Будучи неповнолітньою матір`ю, сім`я перебувала під посиленим наглядом соціальних служб. До Служби у справах дітей неодноразово надходили повідомлення від небайдужих громадян про неблагонадійну поведінку молодої матері. Повідомлення перевірялися та вживалися відповідні заходи, проводилися співбесіди, складалися акти потреб. Рішенням виконавчого комітету від 11.08.2020року №10 ОСОБА_2 надано повну цивільну дієздатність. 10.06.2021 року за місцем мешкання було виявлено ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння і з метою усунення небезпеки для дитини останню було вилучено та поміщено до відповідної дитячої установи.

На думку позивача, відповідач самоусунулася від виконання батьківських обов`язків. Тому позивач просив суд позбавити її батьківських прав та стягнути аліменти на утримання дитини.

Рішенням Кремінського районного суду Луганської області від 14 грудня 2021 року Відмовлено в задоволенні позовних вимог Красноріченської селищної ради, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів.

В апеляційній скарзі Красноріченська селищна рада, в інтересах малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить рішення суду скасувати та прийняти нове про задоволення позову.

В обґрунтовування апеляційної скарги посилається на те, що надані докази свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 , який діє від імені та в інтересах Безродної вважає, що рішення суду ухвалено з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, висновки суду відповідають фактичним обставинам справи. Тому просить рішення суду залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, відзиву на апеляційну скаргу, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є матір`ю малолітньої дитини - ОСОБА_1 , народилася ІНФОРМАЦІЯ_3 . (ас12)

Дитина зареєстрована з матір`ю за адресою: АДРЕСА_1 . (а.с. 14).

Відомості про батька дитини внесені до актового запису про народження дитини відповідно ч.1 ст.135 СК України.

Рішенням виконавчого комітету Красноріченської селищної ради від 11.08.2020 р.№10 відповідачу ОСОБА_2 надано повну цивільну дієздатність (ас 39).

Згідно акту обстеження умов проживання, 10.06.2021 року за місцем мешкання було виявлено відповідача ОСОБА_2 в стані алкогольного сп`яніння.( а.с.19)

Згідно акту про вилучення дитини із сім`ї від 10.06.2021 року, з метою усунення небезпеки для дитини останню було вилучено та поміщено до відповідної дитячої установи, що підтверджено відповідним Актом (а.с. 24).

Згідно наказу № 21 від 10.06.2021 року, сім`я відповідача взята на облік Служби в справах дітей Красноріченської селищної ради. ( ас 25).

Згідно висновку органу опіки та піклування Красноріченської селищної ради, мати малолітньої ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 вживає алкогольні напої, не займається належним вихованням дитини, тому Рада дійшла висновку про доцільність позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав та стягнення аліментів відносно малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . (а.с. 41-44).

З характеристики Рубіжанського відділення Відокремленого підрозділу Регіональний центр професійної освіти Луганського національного університету імені Тараса Шевченка вбачається, що ОСОБА_4 навчається у відділенні з 01.09.2020 року за професією Перукар, Манікюрник, Педикюрник. Характеризується за місцем навчання позитивно.( а.с.159).

Згідно довідок комунального некомерційного підприємства Кремінська багатопрофільна лікарня від 30.08.2020 року та від30.08.2021 року, ОСОБА_2 за психіатричною допомогою до лікаря- психіатра не зверталася, даних щодо психічних розладів та щодо прийому психоактивних речовин не мають. ( а.с. 64)

Згідно характеристики з місця проживання, виданої депутатом Красноріченської селищної ради Луговим Л. Від 13.08.2021 року, відповідач ОСОБА_2 характеризується позитивно. ( а.с.68)

Згідно характеристики з місця проживання, виданої депутатом виборчого округу №3 Н. Савченког, Безродна характеризується з негативного боку. Безвідповідально відноситься до своїх батьківських обов`язків. Має тягу до спиртного. У житті громади участі не приймає. ( а.с.82)

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з відсутності правових підстав для позбавлення відповідача батьківських прав та стягнення з відповідача аліментів на утримання малолітньої дитини.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, з огляду на наступне.

Статтею 51 Конституції України визначено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.

Відповідно до статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання в сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.

Згідно з частин першої, другої, шостої статті 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці. Виховання дитини має спрямовуватися на розвиток її особистості, поваги до прав, свобод людини і громадянина, мови, національних історичних і культурних цінностей українського та інших народів, підготовку дитини до свідомого життя у суспільстві в дусі взаєморозуміння, миру, милосердя, забезпечення рівноправності всіх членів суспільства, злагоди та дружби між народами, етнічними, національними, релігійними групами. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за порушення прав і обмеження законних інтересів дитини на охорону здоров`я, фізичний і духовний розвиток, навчання, невиконання та ухилення від виконання батьківських обов`язків відповідно до закону.

Відповідно до статті 15 Закону України «Про охорону дитинства» дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини.

Статтею 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він: 1) не забрали дитину з пологового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявляли щодо неї батьківського піклування; 2) ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; 3) жорстоко поводяться з дитиною; 4) є хронічними алкоголіками або наркоманами; 5) вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини, примушують її до жебракування та бродяжництва; 6) засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.

Тлумачення пункту 2 частини першої статті 164 СК України дозволяє зробити висновок, що ухилення від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.

Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.

Позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України).

Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на орган опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.

Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.

Позбавлення батьківських прав, тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.

Статтею 9 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-ХІІ передбачено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним (пункт 100 рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», заява № 10383/09, рішення ЄСПЛ від 11 липня 2017 року у справі «М. С. проти України», заява № 2091/13).

Європейський суд з прав людини у справі «Савіни проти України» (заява

від 18 грудня 2008 року № 39948/06) вказує, що право батьків і дітей бути поряд один з одним становить основоположну складову сімейного життя і що заходи національних органів, спрямовані перешкодити цьому, є втручанням у права, гарантовані статтею 8 Конвенції.

У рішенні від 07 грудня 2006 року у справі «Хант проти України» (заява

№ 31111/04) суд наголосив, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків.

Аналіз практики ЄСПЛ дає підстави для висновку, що рівність прав батьків щодо дитини є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а вже тільки потім права батьків.

Наведене узгоджується з правовим висновком щодо врахування найкращих інтересів дитини при розгляді справ, які стосуються прав дітей, викладеним Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, провадження № 14-327цс18.

Аналогічна правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду від 20 січня 2020 року у справі № 654/1409/19 та від 16 грудня 2020 року у справі № 588/1781/19.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

Відповідно до ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів показаннями свідків.

Згідно зі ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Згідно ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Як вбачається із матеріалів справи, позивачем не надано належних та допустимих доказів, в розумінні 12,81 ЦПК України, на підтвердження того, що відповідач свідомо ухиляється від виконання своїх обов`язків по вихованню дочки.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, за місцем навчання та місцем проживання відповідач характеризується позитивно. Актом обстеження умов проживання ( а.с.67) встановлено, що відповідач мешкає в АДРЕСА_1 у будинку з пічним опаленням, який складається з трьох кімнат. Наявне електропостачання, водопостачання. Санітарно-гігієнічні норми задовільні.

При цьому, відповідач не заперечує факт вживання алкогольних напоїв 10.06.2021 року. Однак зазначає, що не зловживає спиртними напоями, та данні пояснення не спростовані позивачем належними доказами.

Натомість, як вбачається із матеріалів справи, відповідач на обліку з приводу зловживання спиртними напоями у лікаря не перебуває.

Наведене підтверджує пояснення відповідача про те, що вона має бажання виховувати свою доньку, має тверді наміри забрати дитину із дитячого закладу і, на її переконання, взмозі повноцінно виконувати батьківські обов`язки, що свідчить про прагнення останньої виправити свою поведінку у кращу сторону та надає суду можливість оцінити таку поведінку, як бажання виправитись та належно виховувати свою дитину.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позивач не надав належних доказів свідомого умисного ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків стосовно дитини, що відповідач систематично, незважаючи на всі заходи попередження та впливу, продовжує не виконувати свої батьківські обов`язки.

За наведених обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що позбавлення батьківських прав відносно малолітньої дитини не забезпечуватиме насамперед інтересів самої дитини, і, як наслідок, правильно не погодився із висновком органу опіки та піклування щодо такої доцільності, оскільки він є недостатньо необґрунтованим та таким, що суперечить інтересам дитини.

Колегія суддів зауважує, що позбавлення батьківських прав є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для матері, так і для дитини, відповідно до положень ст. 166 СК України, що позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку матері в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях матері, натомість матеріали справи не містять доказів винних дій відповідача та її ставлення до своїх обов`язків, як матері дитини.

При цьому, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції врахував бажання відповідача зберегти родинні зв`язки з дитиною, небажання передавати дитину на виховання у прийомну сім`ю. Факт заперечення відповідачем проти позову про позбавлення її батьківських прав свідчить про її інтерес до дитини, емоційний контакт з її боку до дитини, бажання відповідача проживати з дитиною та намагання облаштувати умови для проживання дитини саме з нею, а не у прийомній родині.

Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 06 травня 2020 року у справі № 753/2025/19.

За обставин недоведеності свідомого нехтування відповідачем своїми батьківськими обов`язками, а також враховуючи те, що позивачем не надано належних та допустимих доказів щодо винної поведінки відповідача та свідомого нехтування нею своїми батьківськими обов`язками, що могло б бути підставою для позбавлення останньої батьківських прав, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову.

У зв`язку з наведеним вище колегія суддів не бере до уваги доводи апеляційної скарги про те, що надані докази свідчать про ухилення відповідача від виконання батьківських обов`язків.

Колегія суддів звертає увагу, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на відповідача, навіть при доведеності тих обставин, що відповідач не у повній мірі виконує обов`язки по вихованню своєї дитини, ці обставини ще не свідчать про винне, свідоме нехтування нею своїми батьківськими обов`язками.

Однак, суд вважає за необхідне попередити відповідача про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню малолітньої дитини та покласти на орган піки та піклування Красноріченської селищної ради контроль за виконанням батьківських обов`язків відповідачем про справі.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду підлягає зміні, резолютивна частина підлягає доповненню абзацом наступного змісту Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Покласти на орган піки та піклування Красноріченської селищної ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу Красноріченської селищної ради задовольнити частково.

Рішення Кремінського районного суду Луганської області від 14 грудня 2021 року змінити.

Доповнити резолютивну частину рішення суду абзацом наступного змісту: Попередити ОСОБА_2 про необхідність належного виконання обов`язків по вихованню і утриманню малолітньої дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Покласти на орган піки та піклування Красноріченської селищної ради контроль за виконанням батьківських обов`язків ОСОБА_2 .

В іншій частині рішення суду залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складений 10 листопада 2022 року.

Головуючий: суддя А.П. Барильська

Судді: Н.М. Деркач

Т.Р. Куценко