Справа № 523/256/22
Провадження №2/523/1633/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"07" листопада 2022 р. м.Одеса

Суворовський районний суд міста Одеси у складі:

головуючого судді - Мурманової І.М.

за участю секретаря судових засідань - Бєлік Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду № 6 в м. Одесі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ забезпечення діяльності органів опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання батьківства та стягнення аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Від імені та в інтересах ОСОБА_1 до Суворовського районного суду м. Одеси із позовною заявою до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ забезпечення діяльності органів опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання батьківства та стягнення аліментів, звернувся адвокат Бакулін Дмитро Олександрович.

В обґрунтування позовних вимог, представник позивача зазначив, що з 2009 року по 2021 рік позивач та відповідач у справі проживали однією сім`єю, вели спільне господарство, та у сторін народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Батьком дітей записано ОСОБА_6 , в порядку передбаченому ст. 135 СК України. Відповідач факт свого батьківства по відношенню до дітей визнає, однак, через негативне ставлення до позивача відмовляється на мирне вирішення спірних питань в органах РАЦС. На підставі викладеного представник позивача просить: визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьком ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 , стягнути з відповідача на користь позивача аліменти на утримання дітей у розмірі: 10 500 гривень щомісячно, до досягнення дітьми повноліття. Стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі: 15 000 гривень. Звільнити позивача від сплати судового збору.

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 31 січня 2022 року позовну заяву прийнято до розгляду, призначено розгляд справи за правилами загального позовного провадження, сторонам надіслано копію ухвали суду про відкриття провадження, відповідачу роз`яснено про право на подання відзиву на позовну заяву.

Не погоджуючись з позовними вимогами 23.02.2022 року (вх. № 5183) ОСОБА_2 подав відзив на позовну заяву, згідно якого відповідач зазначив, що аліменти стягуються саме з батьків дітей, при цьому позивач не надала жодних належних та допустимих доказів на підтвердження того, що відповідач є біологічним батьком дітей, крім іншого, просив застосувати строки позовної давності, оскільки позивач пропустила їх. Окремо надав суду заяву про застосування строків позовної даності (а.с.55-58).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 01.08.2022 року задоволено клопотання представника ОСОБА_1 адвоката Бакуліна Дмитра Олександровича про призначення експертизи, призначено у справі судово-генетичну експертизу, на вирішення якої поставлені питання: чи є ОСОБА_2 біологічним батьком ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ? Проведення судово-генетичної експертизи доручено експертам Комунальної установи «Одеське обласне бюро судово-медичної експертизи» Управління охорони здоров`я Одеської обласної державної адміністрації. Провадження у справі зупинено до закінчення проведення судово-генетичної експертизи (а.с.104-105).

Разом з цим, 15.08.2022 року (вх. № 14262) надійшла заява ОСОБА_2 про часткове визнання позовних вимог, та можливість розгляду справи за відсутності відповідача. Заява обґрунтована тим, що відповідач визнає позовні вимоги в частині визнання батьківства, та частково визнає позовні вимоги про стягнення аліментів, а саме в частині 5 000 гривень на всіх дітей. В заяві також зазначив, що він не обмежений у спілкуванні з дітьми, має право та можливість забезпечити проживання дітей в своєму житлі із всіма витратами на харчування та побут. Зазначив, що визначена позивачем сума аліментів на утримання дітей в розмірі: 10 500 гривень на місяць взагалі не підтверджена та не обґрунтована, позивач не довела витрати на зазначену суму, не надала докази неможливості працевлаштуватись, зазначив, що відповідач усвідомлює свій обов`язок утримувати дітей для їх всебічного та гармонійного розвитку, забезпечення дітей належними продуктами харчування, одягом, книгами та іграшками (а.с.107-123).

Через підсистему «Електронний суд» 05.09.2022 р. надійшло клопотання, про долучення до матеріалів справи доказів за підписом представника позивача адвоката Бакуліна Д.О., згідно якого представник просить приєднати до матеріалів справи докази на підтвердження реальних витрат позивача пов`язаних з витратами на дітей - копії фіскальних чеків, що підтверджують витрати на одну дитини у розмірі: 11 500 гривень за місяць (а.с.124-191).

У зв`язку з визнанням відповідачем позову в частині визнання батьківства, Суворовським районним судом м. Одеси 06.09.2022 року вих. № 9671 витребувано від експертної установи ухвалу суду про призначення експертизи без надання експертного висновку (а.с.193).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 09.09.2022 року поновлено провадження у справі, призначено розгляд справи в підготовче засідання (а.с.196).

Ухвалою Суворовського районного суду м. Одеси від 07 листопада 2022 року підготовче провадження у справі закрито та призначено справу до судового розгляду по суті.

В судове засідання сторони не з`явились, судом було задоволено клопотання представника позивача адвоката Бакуліна Д.О., про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, однак, через відсутність технічної можливості розгляд справи в режимі відеоконференції провести виявилось не можливим, разом з цим, на адресу суду 04.11.2022 року надійшли заяви представника позивача та позивача щодо можливості розгляду справи за їх відсутності, в яких сторона позивача зазначила, що позовні вимоги підтримує в повному обсязі та наполягає на їх задоволенні (а.с.215-218). Також, 04.11.2022 року на електронну пошту суду надійшла заява представника позивача про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі: 15 000 гривень (а.с.219-224).

Відповідач ОСОБА_2 до суду також не з`явився, про час та місце слухання справи повідомлений належним чином та своєчасно (а.с.214), 15.08.2022 року в заяві про часткове визнання позовних вимог, просив розгляд справи провести за його відсутності (а.с.107-109).

Представник третьої особи Відділ забезпечення діяльності органів опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про час та місце слухання справи повідомлений (а.с.213) до суду представник не з`явився, про причини не явки суду не повідомив, з будь-якими заявами на адресу суду не звертався.

З урахуванням зазначеного, зважаючи на наявність заяв сторін щодо можливості розгляду справи за їх відсутності, суд дійшов висновку про розгляд справи за відсутність сторін, що не порушуватиме прав та інтересів учасників провадження, та відповідатиме інтересам дітей.

Згідно положень ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності. Якщо таке клопотання заявили всі учасники справи, судовий розгляд справи здійснюється на підставі наявних у суду матеріалів.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у зв`язку з розглядом справи за відсутності учасників справи.

Суд, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши надані позивачем письмові докази на підтвердження позовних вимог, заяву відповідача про часткове визнання позову в їх сукупності, докази на підтвердження обставин зазначених відповідачем про часткове визнання позовних вимог, дійшов висновку, що позовна заява підлягає частковому задоволенню враховуючи таке.

Згідно свідоцтва про народження: ОСОБА_3 народилась ІНФОРМАЦІЯ_5 , актовий запис про народження № 438, її батьками зазначені: ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.9).

ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_6 , актовий запис про народження № 4201, його батьками зазначені: ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.9 зв.)

Відповідно до свідоцтва про народження ОСОБА_5 народилась ІНФОРМАЦІЯ_7 , актовий запис № 10687, її батьками зазначені: ОСОБА_6 та ОСОБА_1 (а.с.10).

Звертаючись до суду з позовом, позивач зазначила, що відповідач після припинення проживання однією сім`єю з позивачем, відмовився визнавати своє батьківство, та взагалі припинив надавати матеріальну допомогу на утримання дітей, позивач намагалась в досудовому порядку вирішити питання щодо визнання батьківства, однак, через негативне ставлення до неї, відповідач відмовився визнавати своє батьківство. У зв`язку з викладеним просить визнати відповідача батьком їх спільних дітей.

Щодо стягнення аліментів просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дітей у розмірі: 10500 гривень на місяць, оскільки, через потребу у догляді за дітьми не має можливості працевлаштуватись та утримувати дітей самостійно без сторонньої допомоги.

Вирішуючи позовні вимоги в частині визнання батьківства суд виходить з наступного.

В першу чергу, суд вважає за необхідне зазначити, що відповідач позовні вимоги в частині визначання батьківства відносно ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визнав в повному обсязі. З даного приводу судом було відкликано ухвалу суду про призначення судової-генетичної експертизи.

Згідно ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Статтями 15, 16 ЦК України, передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, та не оспорювалось сторонами у справі, що відомості про батька дітей у свідоцтвах про їх народження під час їх реєстрації були внесені зі слів матері, відповідно до ч. 1 ст. 135 СК України, під час народження дітей та реєстрації їх народження сторони у зареєстрованому шлюбі не перебували.

Позивачем на підтвердження факту визнання батьківства надані копії фотокарток відповідача дітьми, родиною та спільного відпочинку (а.с.13-18).

Разом з цим, судом під час розгляду даної справи враховується, що відповідачем визнано дані позовні вимоги, та останній зазначив, що визнає своє батьківство відносно дітей, що в майбутньому буде відповідати інтересам дітей.

Таким чином, суду не надано будь-яких інших доказів які б викликали сумнів у батьківстві щодо дітей, а відтак даний факт є встановлений та не потребує доведенню шляхом визнання позовних вимог.

Згідно з ч.1 ст.5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. При цьому, зі змісту ст.ст.55, 124 Конституції України та ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод випливає, що кожна особа має право на ефективний засіб правового захисту, не заборонений законом.

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з вимогами ст. 76-81 ЦПК України засобами доказування у цивільній справі є письмові, речові і електронні докази, висновки експерта, показання свідків. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися ніякими іншими засобами доказування. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ст.3 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питанням соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Крім того, стаття 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої Верховною Радою України 27.09.1991 року, та положення Декларації прав дитини регламентують, що інтереси дитини необхідно забезпечувати найкращим чином, дитина повинна бути серед тих, хто першим одержує захист і допомогу.

Статтею 51 Конституції України, частинами другою, третьою статті 5 СК України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою. Держава має заохочувати та підтримувати материнство і батьківство та забезпечувати пріоритет сімейного виховання дитини. Отже, при регулюванні сімейних відносин держава має максимально враховувати інтереси дитини. Регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини, непрацездатних членів сім`ї (частина 8 статті 7 СК України).

Відповідно до частини 2 статті 125 СК України, якщо мати та батько дитини не перебувають у шлюбі між собою, походження дитини від батька визначається: за заявою матері та батька дитини; за рішенням суду.

Згідно ст.128 СК України, за відсутності заяви, право на подання якої встановлено статтею 126 цього Кодексу, батьківство щодо дитини може бути визнане за рішенням суду. Підставою для визнання батьківства є будь-які відомості, що засвідчують походження дитини від певної особи, зібрані відповідно до Цивільного процесуального кодексу. Позов про визнання батьківства може бути пред`явлений матір`ю, опікуном, піклувальником дитини, особою, яка утримує та виховує дитину, а також самою дитиною, яка досягла повноліття. Позов про визнання батьківства приймається судом, якщо запис про батька дитини у Книзі реєстрації народжень вчинено відповідно до частини першої статті 135 цього Кодексу.

Відповідно до постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», спір про походження дитини від осіб, які не перебувають у шлюбі між собою і не подали в державні органи реєстрації актів цивільного стану (далі - органи РАЦС) спільної заяви про реєстрацію їх як батьків, суд може вирішувати за заявою про визнання батьківства, поданою: одним із батьків; особою котра вважає себе батьком; опікуном (піклувальником) дитини; іншою особою, на утриманні якої вона перебуває; самою дитиною, яка досягла повноліття.

Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі будь-яких доказів про це. Висновки експертизи, у тому числі судово-генетичної, необхідно оцінювати з урахуванням положень ЦПК, згідно з якими жоден доказ не має для суду наперед установленого значення, він оцінює докази в їх сукупності, а результати оцінки відображає в рішенні з наведенням мотивів їх прийняття чи відхилення.

Отже, сімейне законодавство України не визначає будь-яких особливостей щодо предмета доказування у даній категорії справ. Доказами у такій справі можуть бути будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення сторін, а також інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються на підставі пояснень сторін, третіх осіб, показань свідків, письмових або речових доказів, висновків експертів. Тобто при вирішенні спору про визнання батьківства мають враховуватись усі передбачені законом докази в їх сукупності. Керуючись цим загальним правилом, встановлення батьківства на підставі ст. 128 СК України можливо за наявності належних і обґрунтованих доказів (відомостей), які засвідчують походження дитини від певної особи.

Підставою для категоричного висновку для визнання батьківства в судовому порядку може бути результат судово-генетичної експертизи.

Таким чином, рішення щодо визнання батьківства (материнства) має ґрунтуватися на всебічно перевірених судом даних, що підтверджують або спростовують заявлені вимоги чи заперечення проти них, а його резолютивна частина - містити всі відомості, необхідні для реєстрації батьківства (материнства) в органах реєстрації актів цивільного стану (прізвище, ім`я та по батькові матері й батька, число, місяць і рік їх народження, громадянство, а також номер актового запису про народження дитини, коли та яким органом його вчинено). Питання щодо походження дитини суд вирішує на підставі сукупності доказів. Для встановлення батьківства правове значення мають фактичні дані, які підтверджують спільне проживання матері і батька дитини, ведення ними спільного господарства до народження дитини або спільне її виховання чи утримання, а також докази, що підтверджують визнання особою батьківства.

Згідно зі статями 76, 77, 79 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 лютого 2020 року у справі № 643/9245/18 (провадження № 61-16732св19) зроблено висновок що застосування статті 130 СК України та вказано, що «закон не встановлює конкретного переліку доказів для встановлення факту батьківства. Підставою для встановлення факту батьківства можуть бути будь-які відомості, що свідчать про походження дитини від даної особи, зібрані відповідно до вимог ЦПК України».

У частині першій статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На переконання суду, визнання відповідачем позовних вимог в частині визнання батьківства свідчить про визнання останнім свого батьківства по відношенню до дітей.

Зважаючи на те, що Європейський суд з прав людини, рішення якого є джерелом права згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», зауважив, що «на сьогодні ДНК-тест є єдиним науковим методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини; його доказова цінність суттєво переважає будь-який інший доказ, наданий сторонами, з метою підтвердити або спростувати факт оспорюваного батьківства» (KALACHEVA v. RUSSIA, № 3451/05, § 34, ЄСПЛ, від 07 травня 2009 року), тест ДНК (судово-медична (молекулярно-генетична) експертиза) станом на сьогоднішній день є єдиним методом точного встановлення батьківства стосовно конкретної дитини, доказова цінність такого тесту переважає будь-який інший доказ на підтвердження або оспорення кровного споріднення та має вирішальне значення у вирішенні спору даної категорії справ, враховуючи обставини справи, суд вважає, що встановлення факту кровного споріднення між батьком і дитиною не може вважатися об`єктивним за відсутності висновку судово-медичної (молекулярно-генетичної) експертизи, проте, враховуючи, що експертиза у цій справі не проведена саме з підстав визнання відповідачем позовних вимог, та встановлено з підтвердженням належними і допустимими доказами походження дітей саме від відповідача: сумісне проживання разом із позивачкою без реєстрації шлюбу до народження дітей, ведення ними спільного господарства, письмове визнання дітей та свого батьківства до них, суд вважає, що підстави ставити під сумнів достовірність і правдивість наведених фактів та досліджених доказів відсутні, у зв`язку з чим необхідно дійти висновку про необхідність захисту прав дітей та наявність підстав для визнання батьківства відповідача стосовно дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

За положеннями ст. 134 СК України на підставі заяви осіб, зазначених у статтях 126, 127 СК України або рішення суду орган державної реєстрації актів цивільного стану вносить відповідні зміни до Книги реєстрації народжень та видає нове Свідоцтво про народження.

Згідно з п. 2.13.1 Правил внесення змін до актових записів цивільного стану, їх поновлення та анулювання, що затверджені наказом Міністерства юстиції України від 12.01.2011 року №96/5, підставою для внесення змін в актовий запис цивільного стану є рішення суду про визнання батьківства (материнства), усиновлення (удочеріння), про скасування раніше винесеного рішення суду про визнання батьківства, виключення відомостей про батька (матір) дитини з актового запису про народження, скасування або визнання усиновлення (удочеріння) недійсним, про визнання шлюбу недійсним, установлення неправильності в актовому записі цивільного стану та інші, у яких зазначено про внесення конкретних змін в актові записи цивільного стану.

Відповідно до п. 2.16.4. Розділу II Правил на підставі рішення суду про визнання батьківства (материнства) в актовому записі про народження змінюються відомості про батька та вносяться пов`язані з цим інші зміни згідно із зазначеними в рішенні суду.

За таких обставин, з урахуванням викладеного, зважаючи на зібрані по справі докази в їх сукупності, суд дійшов висновку про задоволення вимог позивача щодо визнання батьківства в повному обсязі.

Вирішуючи позовні вимоги щодо стягнення аліментів на утримання дітей у розмірі: 10 500 гривень на місяць, суд виходить з наступного.

Як передбачено ст.51 Конституції України та ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.

Згідно ч. 1 ст. 18 Конвенції про права дитини від 20.11.1989 р. (яку ратифіковано Україною 27.02.1991 p.), держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

За змістом ч. 1. ч. 2 ст. 27 Конвенції про права дитини, держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Відповідно до ч. 1ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001p. № 2402-111, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.

Відповідно до ч. 2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Законом України «Про державний бюджет на 2022 рік» встановлено, що прожитковий мінімум для дітей віком від 6 до 18 років, до вікової категорії якої належать діти сторін по справі, становить: з 1 січня - 2618 гривень, з 1 липня - 2744 гривні, з 1 грудня - 2833 гривні.

Згідно ч. 3 ст. 181 СК України, за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Частиною 1 ст. 184 СК України передбачено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Тобто, законодавець передбачив право особи з якою проживає дитина визначатись у якій формі отримувати аліменти: у частці від доходу відповідача або у твердій грошовій сумі.

Так на підтвердження розміру аліментів, які позивач просить стягнути з відповідача на свою користь на утримання дітей, позивач зазначила, що щомісяця приблизно витрачає на утримання дітей від 10 000 до 11 500 гривень, що полягає в забезпеченні дітей продуктами харчування, одягом тощо. На підтвердження зазначених витрат позивачем надано низку квитанцій (а.с.127-191).

Однак, судом критично оцінюються надані докази на підтвердження витрат на дітей, оскільки надані квитанції містять в собі перелік товарів, що не відносяться до продуктів харчування необхідних дітям, зокрема, енергетичні напої, корм для тварин, стіки хітс, сумка-саше, також судом критично оцінюється чек на придбання ліків, оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження призначення саме цих лікарських препаратів дітям (а.с. 128, 134, 139, 140, 172, 187, 189).

Крім іншого, судом досліджується Витяг з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань згідно якого діяльність ФОП ОСОБА_2 , станом на 15.08.2022 року припинена від 28.12.2016 року. Відомості щодо створення фермерського господарства - відсутні. За відомостями трудової книжки ОСОБА_2 , офіційно не працевлаштований з 2014 року (а.с.114-123).

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст. 84 ЦПК України).

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст. 81 ЦПК України).

Також, відповідно до положення ч. 7 ст. 81 ЦПК України - суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

З даного приводу суд зазначає, що позивач та представник позивача не порушували перед судом питання щодо витребування доказів/відомостей на підтвердження обставин щодо наявності доходу або майна у відповідача в розумінні ст. 182 СК України.

Отже, виходячи з положення 1, 2 ст. 182 СК України встановлено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.

Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.

Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати (ч.3 ст. 182 СК України).

Однак, матеріали справи не містять доказів на підтвердження обставин передбачених ч.3 ст. 182 СК України.

Таким чином, визначаючи належний до стягнення з відповідача розмір аліментів, суд враховує вимоги ст. 182 СК України, право дитини на достатній рівень життя, з урахуванням обов`язку обох батьків утримувати своїх дітей, матеріальний стан платника аліментів, суд вважає, що належним розміром аліментів на дітей, є стягнення з відповідача аліментів на утримання дітей у розмірі 2 000 гривень щомісячно на утримання кожної дитини, починаючи з 10.01.2022 року (дата надходження позову до суду) що відповідатиме вимогам закону та не порушуватиме прав як позивача, так і відповідача.

При цьому мінімальний розмір аліментів на дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Крім того, слід звернути увагу на те, що відповідно ст. 192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним, а тому при зміні стану здоров`я, сімейного стану чи матеріального становища платника аліментів або одержувача аліментів, у сторін є право звернутись до суду із позовом про зменшення або збільшення розміру аліментів.

Разом з цим, суд вважає за доцільне звернути увагу сторін у справі, що відповідно до ст. 185 Сімейного кодексу України, той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).

Верховний Суд України роз`яснив, що вказане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається цією статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат, у тому числі у зв`язку з її хворобою. Визначення таких особливих обставин відноситься до компетенції суду, і вони є індивідуальними в кожному конкретному випадку.

Отже, додаткові витрати не є додатковим стягненням коштів на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити нормальні матеріальні умови для життя дитини.

В окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.

Відповідно до вимог п. 1 ч. 1 ст. 430 ЦПК України рішення суду в межах суми платежу за один місяць допускається до негайного виконання.

Щодо вимог про стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу, суд зазначає наступне.

Згідно клопотання/заяви про стягнення витрат на правничу допомогу, представник позивача просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені позивачем витрати на правову допомогу у розмірі: 15 000 гривень. Згідно Додатку до договору про надання правничої допомоги № 7777-1 від 28.12.2021 року (оплата послуг), витрати складаються з наступного: написання позовної заяви - 5 000 гривень, клопотання про виклик свідків - 2 000 гривень, участі в судових засіданнях - 8000 гривень, всього 15 000 гривень (а.с.12 зв.)

Статтею 59 Конституції України визначено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.

Згідно з ч.ч. 1,2 ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків встановлених законом.

За змістом ч. 1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.ч. 1-4 ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку її до розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом справи.

Порядок розподілу судових витрат між сторонами визначений ст. 141 ЦПК України, у відповідності до ч. ч. 1, 2 якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ч. 5 ст. 137 ЦПК України у разі недотримання вимог ч. 4 ст. 137 ЦПК суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Відповідно до ч. 6 ст. 137 ЦПК України обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Матеріалами справи встановлено, що відповідач у справі жодним чином не висловив думки щодо заявлених вимог про стягнення витрат на правничу допомогу, разом з цим, суд дійшов висновку з урахуванням складності справи, щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у розмірі: 6 000 гривень.

Відповідно до частини першої, другої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, з відповідача підлягає стягненню на користь держави судовий збір в розмірі 5954 гривень 40 копійок за 6 вимог немайнового характеру.

На підставі викладеного та керуючись ЗУ «Про охорону дитинства» Конвенцією про права дитини, ст.ст. 5, 125, 128, 135, 180, 181, 182, 183,191 СК України, ст.ст. 2- 5, 12, 13, 44, 76-81, 247, 258, 259, 263-265, 268, 274-279, 353, 430 ЦПК України, суд -

УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Відділ забезпечення діяльності органів опіки та піклування Суворовської районної адміністрації Одеської міської ради, про визнання батьківства та стягнення аліментів - задовольнити частково.

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) батьком малолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (актовий запис про народження № 438, уродженки м. Одеси)

Внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , актовий запис № 438, який складено 16 червня 2010 року Другим Суворовським відділом реєстрації актів цивільного стану Одеського міського управління юстиції на ім`я ОСОБА_3 , вказавши в графі «Батько»: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) виключивши з вказаної графи відомості про батька внесені зі слів матері: ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) батьком малолітнього ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , (актовий запис про народження № 4201, уродженця місті Одеси).

Внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , актовий запис № 4201, який складено 15 травня 2013 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на ім`я ОСОБА_4 , вказавши в графі «Батько»: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) виключивши з вказаної графи відомості про батька внесені зі слів матері: ОСОБА_6 .

Визнати ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) батьком малолітньої ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , (актовий запис про народження № НОМЕР_2 ).

Внести зміни до актового запису про народження дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , актовий запис № 10687, який складено 20 жовтня 2014 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Одесі реєстраційної служби Одеського міського управління юстиції на ім`я ОСОБА_5 , вказавши в графі «Батько»: ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) виключивши з вказаної графи відомості про батька внесені зі слів матері: ОСОБА_6 .

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі в розмірі: 2 000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_9 ; аліменти на утримання малолітнього сина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в твердій грошовій сумі в розмірі: 2 000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_6 ; та аліменти на утримання малолітньої дочки - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , в твердій грошовій сумі в розмірі: 2 000 гривень щомісячно, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 10.01.2022 року і до досягнення дитиною повноліття, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_10 .

Допустити негайне виконання рішення суду в частині стягнення аліментів у межах суми за один місяць.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП: НОМЕР_3 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 ) - витрати на правничу допомогу в розмірі: 6 000 гривень.

Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір у розмірі: 5954 гривень 40 копійок.

Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду через Суворовський районний суд м. Одеси шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне судове рішення складно 16.11.2022 року

Суддя: