РІВНЕНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 569/14194/21

Провадження № 22-ц/4815/720/22

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Боймиструка С.В.,

суддів: Хилевич С.В., Шимків С.С.,

секретар судового засідання: Ковальчук Л.В.

за участю: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні з повідомленням учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2022 року у справі за позовом за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 про повернення грошових коштів,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_3 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , в якому просить стягнути з ОСОБА_1 та ОСОБА_4 на її користь суму боргу 14000 дол. США, що становить 382000 грн. за курсом на день подання позову.

Свої вимоги мотивує тим, що вона є матір`ю ОСОБА_4

09 серпня 2016 року вона та її дочка ОСОБА_4 продали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , що була їхньою спільною частковою власністю по 1/2 кожного. 31 серпня 2016 року, перебуваючи в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , ОСОБА_4 придбала квартиру у АДРЕСА_2 на своє ім`я. З 2016 року у вказаному житлі зареєстрована вона, її дочка ОСОБА_4 та 3 неповнолітніх дітей. Іншого житла вона не має, оскільки всі отримані кошти і грошові заощадження були вкладені у цю квартиру. До сьогодні намагаючись допомогти дітям вона досі сплачує всі комунальні платежі.

Вказує, що під час укладення даного договору купівлі-продажу, де вони були присутні обоє, нею було передано ОСОБА_4 особисті кошти в розмірі 14 000 дол. США для передачі продавцю. Під час перебування в нотаріальній конторі 31 серпня 2016 року ОСОБА_4 було написано розписку про передачу та позику коштів на придбання квартири. Вказаною розпискою ОСОБА_4 зобов`язувалась повернути їй вказану суму протягом трьох років. Тривалий час вона не вимагала кошти від дочки, оскільки в зв`язку з наявністю малолітніх онуків та постійними їх хворобами це було недоречно. Проте з кінця 2019 року між дочкою та зятем розпочались сварки та з`ясування стосунків, що закінчилось поділом шаф, речей, розлученням, аліментами. З грудня 2020 року їй стало відомо, що зять ОСОБА_1 звернувся до суду про поділ вказаної квартири як спільної сумісної власності. При чому на звернення з проханням повернути гроші відповідачі ухиляються від вирішення спору. У зв`язку з простроченням відповідачами терміну виконання зобов`язання, а також уникнення мирного вирішення спору, вона вимушена звернутись до суду з відповідним позовом.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2022 року позов задоволено.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики (розписки) від 31 серпня 2016 року в розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США 00 центів.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 заборгованість за договором позики (розписки) від 31 серпня 2016 року в розмірі 7000 (сім тисяч) доларів США 00 центів.

Стягнуто з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1 456 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати у розмірі 1 456 (одна тисяча чотириста п`ятдесят шість) гривень 00 копійок.

Не погоджуючись із рішенням місцевого суду, ОСОБА_1 оскаржив його в апеляційному порядку.

У поданій апеляційній скарзі, зокрема, зазначає, що жодної згоди своїй колишній дружині на отримання грошової позики не надавав. Вимог з приводу повернення вказаної суми коштів до нього не надходило. В справі №569/13960/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ спільної сумісної власності, а саме кв. АДРЕСА_3 та за зустрічним позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання даної квартири особистою приватною власністю, щодо отримання грошових коштів від ОСОБА_3 не зазначалось.

З наведених міркувань просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині позовних вимог до ОСОБА_1 та ухвалити нове рішення в цій частині, яким відмовити ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про повернення грошових коштів.

Згідно із ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що 31 серпня 2016 року ОСОБА_4 написала розписку про те, що вона отримала в позику від ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 14000 дол. США для придбання квартири АДРЕСА_3 . Позичену суму коштів зобов`язалася повернути через 3 роки з дати їх отримання, до 31 серпня 2019 року.

На день розгляду справи кошти за розпискою від 31 серпня 2016 року не повернуто.

З матеріалів справи вбачається, що ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 на праві спільної сумісної власності на підставі свідоцтва про право власності, виданого 15 лютого 1999 року Управлінням житлового господарства виконавчого комітету Рівненської міської ради на підставі наказу №24, належала квартира за адресою: АДРЕСА_4 , право власності зареєстровано КП РМБТІ 25 лютого 1999 року.

19 липня 2011 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 зареєстровано шлюб.

27 серпня 2013 року ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_3 уклали договір купівлі-продажу з ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , відповідно до якого відчужили належу їм на праві спільної сумісної власності квартиру за адресою: АДРЕСА_4 , за 319 720 грн. 00 коп.

27 серпня 2013 року ОСОБА_11 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу з ОСОБА_12 , відповідно до якого придбали квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за 200 000 грн. 00 коп.

29 липня 2016 року ОСОБА_1 підписав заяву, згідно якої дав свою згоду на продаж його дружиною ОСОБА_4 квартири, за адресою: АДРЕСА_1 , набутої ними під час зареєстрованого шлюбу, на умовах йому відомих та підписання нею договору купівлі-продажу. При цьому ствердив, що договір купівлі-продажу укладається в інтересах їх сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили та відповідає їх спільному волевиявленню. Справжність підпису на заяві засвідчено 29 липня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. за р. №1697.

Також, 29 липня 2016 року ОСОБА_1 підписав заяву, згідно якої дав свою згоду на купівлю його дружиною ОСОБА_4 будь-якого нерухомого майна (в тому числі квартир, будинків та земельних ділянок), що знаходиться в місті Рівне, за ціною та на умовах йому відомих та підписання нею договорів купівлі-продажу. При цьому ствердив, що договори купівлі-продажу укладаються в інтересах їх сім`ї на умовах, які вони попередньо обговорили та відповідає їх спільному волевиявленню. Нерухоме майно купується за спільні збереження, які набувалися ними під час зареєстрованого шлюбу. Справжність підпису на заяві засвідчено 29 липня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. за р. №1698.

Написання вказаних заяв було зумовлено тим, що з 31 липня 2016 року, в тому числі і станом на 09 та 31 серпня 2016 року, ОСОБА_1 перебував за межами України, що підтверджується копією паспорта громадянина України для виїзду за кордон № НОМЕР_1 , який виданий ОСОБА_1 , та не заперечується сторонами.

09 серпня 2016 року ОСОБА_3 та ОСОБА_4 уклали договір купівлі-продажу з ОСОБА_13 , відповідно до якого відчужили належу їм на праві спільної часткової власності (по 1/2) квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , за 67 844 грн. 00 коп.

Сторонами, в тому числі відповідачем ОСОБА_1 , визнано, що продаж вказаної квартири було здійснено за 26000 дол. США.

31 серпня 2016 року ОСОБА_4 уклала договір купівлі-продажу з ОСОБА_14 відповідно до якого придбала квартиру за адресою: АДРЕСА_2 , за 700 000 грн. 00 коп.

В п. 9 вказаного договору вказано, що покупець ОСОБА_4 стверджує, що грошові кошти, які витрачаються на придбання вищевказаної квартири, є спільною сумісною власністю з чоловіком ОСОБА_1 . Придбана квартира також буде об`єктом права спільної сумісної власності як така, що набувається за час шлюбу, цей договір укладається в інтересах сім`ї за ціною та на умовах, вигідних для подружжя, про що вказано окремою заявою, справжність підпису на якій засвідчено 29 липня 2016 року приватним нотаріусом Рівненського міського нотаріального округу Киселюк О.В. за р. №1698, і яка залишається на зберіганні в справах нотаріуса.

З показань свідка ОСОБА_15 в суді першої інстанції вбачається, що квартиру за адресою: АДРЕСА_2 змушена була продати, оскільки залишилася без роботи і не могла оплачувати кредит. Квартира на час продажу вже була під арештом. Домовлялася з нею про купівлю квартири ОСОБА_3 . Оскільки була велика заборгованість по сплаті комунальних платежів, десь до 50000 грн., то вони з ОСОБА_3 спочатку об`їздили всі комунальні служби, де ОСОБА_3 сплатила заборгованість, потім поїхали в банк, де ОСОБА_3 також сплатила всю заборгованість, потім працівник банку подзвонив до Державної виконавчої служби, щоб зняти арешт на квартиру і тільки після цього вони поїхали до нотаріуса на АДРЕСА_5 , щоб оформити договір купівлі-продажу. У нотаріуса були присутні ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , вона і її чоловік. ОСОБА_1 у нотаріуса не було. Продаж квартири був вчинений приблизно за 27000 дол. США.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 26 жовтня 2020 року в справі №569/1841/20 шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 зареєстрований 19 липня 2011 року Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Острозького районного управління юстиції у Рівненській області, актовий запис № 73, розірвано.

Також, ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_4 , в якому просив визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , визнавши за ними за кожним право власності на 1/2 частку вказаної квартири, право спільної сумісної власності на квартиру припинити. ОСОБА_4 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просила суд визнати квартиру за адресою: АДРЕСА_2 особистою власністю дружини.

Рішенням Рівненського міського суду Рівненської області від 24 вересня 2021 року в справі №569/13960/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя задоволено. Визнано квартиру в АДРЕСА_2 , спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Визнано за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири у АДРЕСА_2 . Визнано за ОСОБА_4 право власності на 1/2 частку квартири у АДРЕСА_2 . Припинено право спільної сумісної власності квартиру в АДРЕСА_2 , за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . В задоволені зустрічного позову ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про визнання особистою приватною власністю дружини відмовлено.

За договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (частина друга статті 1047 ЦК України).

Розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником коштів із зобов`язанням їх повернення.

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання.

Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Відповідно до частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Частина перша статті 21 СК України визначає шлюбом сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у органі державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до частини першої статті 36 СК України, шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Отже інститут шлюбу передбачає виникнення між подружжям тісного взаємозв`язку і характер такого зв`язку не завжди дозволяє однозначно встановити, коли саме у відносинах з третіми особами кожен з подружжя виступає у власних особистих інтересах, а коли діє в інтересах сім`ї.

Законодавцем встановлена презумпція спільності інтересів подружжя і сім`ї.

Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Отже, положення статті 60 СК України свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.

Разом із тим зазначена презумпція може бути спростована, й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, хто її спростовує.

Належність майна до об`єктів права спільної сумісної власності визначено статтею 61 СК України, згідно із частиною третьою якої якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Норма частини третьої статті 61 СК України кореспондує частині четвертій статті 65 цього Кодексу, яка передбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Для укладення одним із подружжя договорів, які потребують нотаріального посвідчення і (або) державної реєстрації, а також договорів стосовно цінного майна, згода другого з подружжя має бути подана письмово (частина третя статті 65 СК України.

Тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.

Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника).

Таким чином, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то цивільні права та обов`язки за цим договором виникають в обох із подружжя.

Указаний висновок відповідає правовій позиції Великої Палати ВС у справі №638/18231/15-ц, постанова від 30 червня 2020 року.

Таким чином, умовою належності майна, яке одержане за договором, укладеним одним із подружжя до об`єктів спільної сумісної власності подружжя, є визначена законом мета укладення договору - інтереси сім`ї, а не власні, не пов`язані із сім`єю інтереси одного з подружжя.

Суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики.

Такий висновок узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, висловленою у постанові від 20 лютого 2013 року у справі № 6-163 цс 12, а також викладений у постанові Верховного Суду від 07.10.2020 року у справі №752/7501/18.

Ознайомившись зі звукозаписом судового засідання то здійснивши аналіз хронології обставин, що передували купівлі спільної квартири колегія суддів погоджується з висновком місцевого суду про те, що в судовому засіданні ОСОБА_1 визнав той факт, що кошти на придбання квартири за адресою: АДРЕСА_2 похідні від продажу квартири ОСОБА_3 і ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 .

Заяви складені 29 липня 2016 року свідчать про те, що ОСОБА_1 передбачав укладення вказаних угод, а відповідно розраховував на відповідні суми коштів, які будуть отримані з певних джерел (наприклад позики) та витрачені в інтересах сім`ї - купівлю квартири. При цьому у судовому засідання вказував, що розцінював надані позивачкою кошти, як подарунок. Проте такі його твердження не є обґрунтованими. Оцінка наданих сторонами доказів вказує на те, що формування бюджету на купівлю квартири здійснювалось в тому числі й залученням позичених коштів у ОСОБА_3 ..

ОСОБА_1 посилався на те, що перебуваючи за кордоном він заробляв кошти в інтересах сім`ї, однак ні в місцевому, ні в апеляційній інстанції він не підтвердив такі твердження деклараціями про ввезення валюти чи квитанціями про її пересилання дружині.

Отже, слід погодитись з висновком місцевого суду, що ОСОБА_1 є зобов`язаною особою (боржником) за укладеним ОСОБА_4 договором позики у формі розписки, попри відсутність його згоди на укладення такої позики, оскільки судом встановлено укладення цього правочину в інтересах сім`ї та використання отриманих за ним коштів саме в інтересах сім`ї.

Таким чином, апеляційний суд доходить висновку, що судом першої інстанції були всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до п.9 ч.1 ст.5 Закону України «Про с удовий збір», ОСОБА_1 від сплати судового збору звільнений.

Керуючись ст.ст. 367, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Рівненського міського суду Рівненської області від 11 лютого 2022 року без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне судове рішення не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.

Повний текст постанови виготовлений 21 листопада 2022 року.

Головуючий-суддя Боймиструк С.В.

Судді: Хилевич С.В.

Шимків С.С.