ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року

м. Валки

справа № 621/2167/21

провадження № 22-ц/818/1233/22

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В.,

суддів: Пилипчук Н.П., Тичкової О.Ю.,

за участю секретаря: Гармаш К.В.,

учасники справи:

позивач (боржник): ОСОБА_1

відповідач: Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Валки цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Зміївського районного відділу державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про зняття арешту з майна

за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року,

в с т а н о в и в:

22.07.2021 ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом, в якому з урахуванням уточнень просив зобов`язати Зміївський районний відділ державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції зняти арешт з рахунку в національній валюті в ПАТ "Приватбанк" № НОМЕР_1 ; 7825, який було накладено в межах виконавчого провадження Зміївським районним відділом державної виконавчої служби Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.

Ухвалою Зміївського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року провадження у справі закрито. Зобов`язано УДКСУ у Зміївському районі Харківської області повернути з ОСОБА_1 сплачений судовий збір згідно квитанції Приватбанк 0.0..1 від 22.07.2021, що складає 908 грн 00 коп. Роз`яснено, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається. Роз`яснено, що сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, необґрунтованість судового рішення, просить скасувати ухвалу та направити справу до суду першої інстанції.

Зазначає, що суд проігнорував ту обставину, що незняття органом державної виконавчої служби арешту з майна боржника у виконавчому провадженні при поверненні виконавчого документа стягувачеві є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби і його порушене право підлягає захисту шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з нерухомого майна позивача. При цьому в своєму позові зазначав, що до такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у справі №817/928/17. Зауважує, що будь-які відкриті виконавчі провадження щодо нього відсутні, як і відсутній факт заборгованості. Також вважає, що оскільки виконавче провадження щодо нього завершено, борг за виконавчим провадженням сплачено, а арешт не знятий, відмова державного виконавця у знятті арешту з його майна (банківського рахунку) суперечить законодавству і порушує його права. Вважає, що у нього відсутня заборгованість, а відповідач закінчив виконавчі провадження у яких він був боржником і строк повторного пред`явлення виконавчого документу сплинув, то у відповідача відсутні підстави для продовження арешту його майна. За відсутності як самої заборгованості, так і виконавчих проваджень, в межах яких відбувається примусове стягнення, вважає що дії відповідача є протиправною бездіяльністю органу державної виконавчої служби. Порушене внаслідок неправомірної поведінки суб`єкта владних повноважень його право він може захистити лише в суді, шляхом зобов`язання відповідача зняти арешт з його майна, а саме з банківського рахунку № НОМЕР_2 в фінансовій установі ПАТ «Приватбанк».

30 вересня 2022 року В.о начальника відділу О. Нагорна подала заперечення на апеляційну скарну, в якій просить відмовити у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 в повному обсязі.

Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України- в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Закриваючи провадження у справі суд першої інстанції виходив із того, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні, в рамках якого було накладено арешт на його майно, суд дійшов помилкового висновку про те, що він може пред`являти позов про зняття арешту з майна, оскільки законодавством України у цьому випадку передбачений інший спосіб судового захисту, а саме, оскарження боржником дій державного виконавця в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України.

Судова колегія погоджується з такими висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є боржником у виконавчому провадженні ВП № 33886472 від 26.12.2017 на підставі виконавчого листа №2-1178/11 від 19.07.2012.

На належний ОСОБА_1 рахунок відкритий в ПАТ КБ «ПриватБанк» в національній валюті №0817825 накладено арешт відповідно до постанови про виконавче провадження ВП33886472.

13 липня 2021 року ОСОБА_1 звернувся із заявою до Зміївського відділу державної виконавчої служби про зняття арешту з його банківського рахунку ПАТ КБ «ПриватБанк» у зв`язку із поверненням виконавчого документу стягувачу та закінченням виконавчого провадження.

З відповіді Зміївського відділу державної виконавчої служби від 14.07.2021 року вбачається, що повернення виконавчого документа стягувачу не є підставою для зняття арешту з рахунку.

Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 вважав, що його права порушенні діями виконавчої служби.

Згідно із ч.1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Згідно зі статтею 74 Закону України «Про виконавче провадження» рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому Законом.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» встановлено, що виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Згідно з частинами першою, другою статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Зокрема передбачено, що арешт на майно (кошти) боржника накладається виконавцем шляхом винесення постанови про арешт майна (коштів) боржника або про опис та арешт майна (коштів) боржника.

Постанова про арешт майна (коштів) боржника виноситься виконавцем під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Відповідно до частини третьої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт накладається у розмірі суми стягнення з урахуванням виконавчого збору, витрат виконавчого провадження, штрафів та основної винагороди приватного виконавця на все майно боржника або на окремі речі.

Отже, державний виконавець має право накладати арешт на кошти боржника для забезпечення реального виконання рішення під час відкриття виконавчого провадження та не пізніше наступного робочого дня після виявлення майна.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбаченоЗаконом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковими для застосування судами.

Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Доводи апеляційної скарги висновки суду першої інстанції не спростовують.

Рішення суду ухвалено з додержанням вимог матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Відповідно до пп. «б», «в» п. 4 ч. 1 ст.382ЦПК України суд апеляційної інстанції повинен здійснити новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення та вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Оскільки апеляційні скарги залишаються без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених позивачем у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає.

Керуючись ст.ст.367, 368, п.1 ч.1 ст.374, ст.ст.375, 381, 382-384, 389, 390 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Зміївського районного суду Харківської області від 30 серпня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України

Головуючий: О.В. Маміна

Судді: Н.П. Пилипчук

О.Ю. Тичкова

Повне судове рішення складено 10 листопада 2022 року.