ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 622/985/20 Номер провадження 22-ц/814/2590/22Головуючий у 1-й інстанції Чернова О.В. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І. В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтава цивільну справу за апеляційною скаргою керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради

на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року, ухвалене суддею Черновою О.В., повний текст рішення складено 25 листопада 2020 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай), -

В С Т А Н О В И В:

22 вересня 2020 рокуОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай), в якому просив суд визнати за ним, як колишнім членом АТ «Промінь», право на земельну частку (пай) у розмірі 5,06 умовних кадастрових гектарів із земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

Позов мотивований тим, що він з 06.06.1993 року по 02.02.1998 року перебував у трудових відносинах з АТ (ВАТ) "Промінь". 11.05.1995 року розпочався процес приватизації земель АТ "Промінь", у результаті чого АТ "Промінь"було отримано державний акт на право колективної власності на землю. З листа Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 13.05.2020 року позивач дізнався, що мав право на земельну частку (пай) в розмірі 5,06 в умовних кадастрових гектарах. З невідомих причин ОСОБА_1 не було включено до списку осіб до державного акту на право колективної власності на землю, тому сертифікат на право на земельну частку (пай) йому видано не було, земельна ділянка також не виділялася, тому в даний час позивач змушений звернутися з позовом до суду, оскільки його право не визнається.

Рішенням Золочівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.

Визнано за ОСОБА_1 , як за колишнім членом АТ «Промінь», право на земельну частку (пай) в розмірі 5,06 умовних кадастрових гектарів, з земель резерву або запасу сільськогосподарського призначення комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позивач ОСОБА_1 до розпаювання земель колективної власності був членом АТ "Промінь" на момент передачі землі у колективну власність у 1995 році та видачі державного акту на право колективної власності на землю серії ХР 13-49-000262 від 11.05.95 року, виданого Золочівською районною радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за № 1, у зв`язку з чим набув право на земельну частку (пай) у відповідному розмірі площею 5,06 га з дня видачі цього акта. Щодо строку позовної давності на звернення до суду з позовом про визнання права на земельну частку (пай), то позивачем цей строк не пропущено, оскільки він дізнався про порушення його права лише з листа відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області №654/142-20 від 13.05.2020 року. Доказів обізнаності позивача щодо порушення його права у більш ранній період суду не надано. Враховуючи, що у даний час передача земельних ділянок у власність громадян на території сіл, селищ, міст відноситься до повноважень відповідних рад, земельна ділянка ОСОБА_1 , відповідно до положень ст. ст. 12, 19, 25 ЗК України має бути виділена з земель резерву або запасу комунальної власності сільськогосподарського призначення Золочівської селищної ради Харківської області.

В апеляційній скарзі керівник Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив з того, що позивач був членом АТ «Промінь» на момент передачі землі у колективну власність та видачі товариству державного акту на право колективної власності на землю у 1995 році, у зв`язку з чим позивач набув право на земельну частку (пай). Також судом встановлено, що строк позовної давності на звернення до суду позивачем не пропущено, оскільки він дізнався про порушення його права лише з листа Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 13.05.2020 року. Вказує, що судом першої інстанції безпідставно прийнято рішення про задоволення позову. Вказує, що ухвалою господарського суду Харківської області від 11.08.2011 року у справі №Б-48/53-09 ліквідовано юридичну особу Відкрите акціонерне товариство «Промінь», судом згідно довідки Управління Держкомзему у Золочівському районі Харківської області від 18.04.2011 року №275 встановлено, що земель у власності та у користуванні ВАТ «Промінь» на території Золочівського району немає. Зазначене свідчить про відсутність на момент розгляду справи земельних часток (паїв) колишнього ВАТ «Промінь», що підлягали розпаюванню, проте, залишилися нерозподіленими та не передані у приватну власність, які відповідно до чинного законодавства могли б перейти у комунальну власність. У даному випадку право колективної власності на майно (пай) припинене в силу внесення змін до земельного законодавства та ліквідації відповідної юридичної особи, що свідчить про припинення буд-яких прав щодо цього майна як і юридчиної особи, так і осіб, які у визначеному законодавством порядку та у строк не реалізуали свої права. Вказує, що даний спір фактично є спором про позбавлення територіальної громади прав на землю комунальної форми власності. Суд вийшов за межі повноважень, наданих йому законом, перебравши на себе повноваження органу місцевого самоврядуання, що створює загрозу майновим інтересам держави в особі уповновадженого органу щодо володіння, користування та розпорядження земельними ділянками комунальної форми власності. Судом необгрунтовано зроблено висновок про наявність у позивача законних підстав для набуття права на земельну частку (пай). Вказує, що згідно архівних витягів з протоколів правління АТ «Промінь» ОСОБА_1 06.06.1993 року було прийнято на роботу на посаду ветлікаря МТФ та 14.02.1998 року звільнено з роботи за власним бажанням. Жодних відомостей про те, що його було включено до членів КСП, вказані протоколи не містять. Позивачем не надано відповідних доказів про прийняття його в члени АТ «Промінь». Вказує, що безпідставним є висновок суду першої інстанції про те, що строк позовної давності на звернення до суду позивачем не пропущено. Оскільки право на позов у позивача виникло ще у 1995 році, то трирічний строк позовної давності, встановлений ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, сплинув до набрання чинності ЦК України 2003 року, тому суд самостійно зобов`язаний застосувати наслідки його спливу. Судом першої інстанції не встановлено належних і допустимих доказів, які підтверджують неможливість позивача дізнатися про порушення свого права та поважність причин пропуску строку позовної давнсті, судом не застосовано наслідки її спливу. Вказує, що підстави для задоволення позовних вимог відсутні. Судом першої інстанції у порушення процесуального законодавства не вирішено питання щодо сладу осіб, які мають брати участь у розгляду справи, і цей недолік не може бути усунутий у суді апеляційної інстанції. Вказує, що у п. 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 16.04.2004 року №7 «Про практику застосувпння судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» зазначено, що відповідачами у справах за позовами громадян, пов`язаними з паюванням земель (зокрема, про визнання права на земельну частку (пай), її розмір, незаконніть відмови у видачі сертифіката, виділення паю в натурі) є КСП, районна державна адміністрація, яка затверджувала розмір паю, вирішувала питання про видачу сертифіката, а також виконавчий орган чи орган місцевого самоврядування, що має вирішувати питання про виділення земельної частки (паю) в натурі. За таких обставин, встановивши, що позивачем пред`явлено позов не до усіх належних відповідачів, суд першої інстанції мав відмовити узадоволенні позовних вимог, у тому числі, і з цих підстав, оскільки висновки суду по суті вирішення спору мають бути зроблені за належного суб`єктного складу. Також вказує, що у даному випадку підставою представництва прокуратурою у суді інтересів держави є наявність порушення державних інтересів у сфері земельних відносин, яке виявилося у визнанні за позивачем права на земельну частку (пай) всупереч встановленому законодавством порядку набуття прав на землю, за відсутності волевиявлення уповноваженого власника та розпорядника земель Золочівської селищної ради. У даному випадку прокурор звертається до суду не лише в інтересах держави в особі органу місцевого самоврядування, а також в інтересах територіальної громади, всупереч інтересам якої діяв орган місцевого самоврядування, на легітимність і добросовісність дій якого розраховує громада. Вказує, що Золочівською селищною радою з моменту винесення судом першої інстанції рішення у справі до теперішнього часу, за наявності підстав, що були цьому органу очевидні, не вжито заходів до судового захисту інтересів держави шляхом оскарження судового рішення, що свідчить про пасивну поведінку уповноваженого органу та його бездіяльність, уповноважений орган фактично має обов`язок, а не право захищати інтереси держави, що узгоджується з висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 22.08.2018 року у справі №807/62/16/. У даному випадку подання прокуратурою апеляційної скарги є єдиним ефективним засобом захисту порушених інтересів держави, враховуючи, що уповноважений орган був обізнаний про факт порушення інтересів держави, тому лише орган прокуратури є тим суб`єктом, що має таку процесуальну можливість.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 24.11.2021 року витребувана дана цивільна справа із Золочівського районного суду Харківської області (а.с. 109).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 13.12.2021 року клопотання керівника Богодухівської окружної прокуратури Коптєва Я. в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради про поновлення процесуального строку на оскарження рішення суду задоволено. Поновлено керівнику Богодухівської окружної прокуратури Коптєву Я. в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради процесуальний строк на апеляційне оскарження рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою керівника Богодухівської окружної прокуратури Коптєва Я. в інтересах держави в особіЗолочівської селищної ради на рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року (а.с. 115-116).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 20.12.2021 року дана цивільна справа призначена до апеляційного розгляду на 09.02.2022 року о 16 год. 15 хв., з повідомленням учасників справи (а.с. 118).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 27.07.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 130-131).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 27.07.2022 року дана справа призначена до апеляційного розгляду на 31.08.2022 року на 10 год 40 хв., з повідомленням учасників процесу (а.с. 132).

У судове засідання до апеляційного суду 14.11.2022 року не з`явилися сторони, позивач та його представник належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток та повідомлень на офіційну електронну адресу у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Клопотанням про відкладення не надходили. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 29.07.2022 року розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено. Крім цього, 01.09.2022 року на сайті «Судова влада України» розміщено оголошення про виклик ОСОБА_1 для участі у даній справі (а.с. 148).

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що з копії трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 , дата заповнення якої 03.11.1984 року, рік вступу до членів колгоспу ім. Кірова 03.09.1984 року, архівних витягів з протоколу № 8 зборів правління АТ «Промінь» від 14.06.1993 року та з протоколу №14 правління АТ «Промінь» від 14.02.1998 року, ОСОБА_1 06.06.1993 року було прийнято на роботу до АТ "Промінь" ветеринарним лікарем; 10.03.2000 року АТ "Промінь" за рішенням загальних зборів було перейменовано у ВАТ "Промінь" на підставі протоколу № 1 від 06.03.2000 року; 02.02.1998 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням (а.с. 8, 48, 49).

Згідно державного акту на право колективної власності на землю, серії ХР 13-49-000262, від 11.05.95 року, виданого Золочівською районною радою народних депутатів Золочівського району Харківської області, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право колективної власності на землю за №1, відповідно до рішення Золочівської районної ради народних депутатів IV сесії XXII скликання від 29 березня 1995 року Сільськогосподарському Акціонерному Товариству "Промінь" Золочівського району Харківської області передано у колективну власність 4978,9 гектарів землі в межах згідно з планом для ведення сільськогосподарського виробництва (а.с. 11-12).

У додатку 1 до вказаного державного акту, а саме списку громадян-членів колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу або товариства ОСОБА_1 не значиться (а.с. 13-21).

Як вбачається з листа в.о. начальника Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області Голобородько Л. від 13.05.2020 року №654/142-20 на ім`я ОСОБА_1 , державний акт на право колективної власності на землю ВАТ «Промінь», серії ХР -13-49-000262, видано на підставі рішення IV сесії ХХІІ скликання Золочівської районної ради від 29.03.1995 року, зареєстрований в книзі реєстрації державних актів на право колективної власності на землю за №1 від 11.05.1995 року. Громадянин ОСОБА_1 не включений до списку громадян, який додається до державного акту на право колективної власності на землю ВАТ «Промінь». Згідно проекту організації території земельних часток (паїв) по ВАТ «Промінь», земельна ділянка ОСОБА_1 не виділялась. Сертифікат на право на земельну частку (пай) із земель колективної власності ВАТ «Промінь», згідно Книги реєстрації сертифікатів, на ім`я ОСОБА_1 не реєструвався. Вартість земельної частки (паю) ВАТ "Промінь" загальною площею 5,06 в умовних кадастрових гектарах станом на 01.01.2020 року становить 164423,82 грн. Розмір земельної частки (паю) на одну особу ВАТ «Промінь» згідно розпорядження Золочівської райдержадміністрації від 10.08.2000 року №218 становить 5,06 в умовних кадастрових гектарах (а.с. 9).

Апеляційний суд у складі колегії суддів не погоджується з висновками суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання за позивачем, як колишнім членом АТ «Промінь», право на земельну частку (пай) у розмірі 5,06 умовних кадастрових гектарів із земель резерву або запасу комунальної власності Золочівської селищної ради Харківської області.

Ухвалюючи судове рішення у справі про задоволення позову, суд першої інстанції допустив неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Відповідно ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична та юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальним принципами міжнародного права.

Основною метою ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод є попередження свавільного захоплення власності, конфіскації, експропріації та інших порушень безперешкодного користування своїм майном. При цьому в своїх рішенням ЄСПЛ постійно вказує на необхідність дотримання справедливої рівноваги між інтересами суспільства та фундаментальними правами окремої людини (наприклад, рішення у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23.09.1982 року, «Новоселецький проти України» від 11.03.2003 року, «Федоренко проти України» від 01.06.2006 року).

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.

Земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону (ст. 14 Конституції України).

Згідно ст. 1 ЗУ «Про колективне сільськогосподарське підприємство» за № 2114-ХІІ від 14.02.1992 року колективне сільськогосподарське підприємство є добровільним об`єднанням громадян у самостійне підприємство для спільного виробництва сільськогосподарської продукції та товарів і діє на засадах підприємництва та самоврядування.

Відповідно до ч. 1 ст. 7 ЗУ № 2114-ХІІ від 14.02.1992 року, об`єктами права колективної власності підприємства є земля, інші основні та оборотні засоби виробництва, грошові та майнові внески його членів, вироблена ними продукція, одержані доходи, майно, придбане на законних підставах. Об`єктами права власності підприємства є також частки у майні та прибутках міжгосподарських підприємств та об`єднань, учасником яких є підприємство.

Статтею 1 Указу Президента України від 03.12.1999 року «Про невідкладні заходи щодо прискорення реформування аграрного сектора економіки» передбачено здійснення заходів щодо реформування протягом грудня 1999 - квітня 2000 року колективних сільськогосподарських підприємств на засадах приватної власності на землю та майно шляхом забезпечення всім членам колективних сільськогосподарських підприємств права вільного виходу з цих підприємств із земельними частками (паями) і майновими паями та створення на їх основі приватних (приватно-орендних) підприємств, селянських (фермерських) господарств, господарських товариств, сільськогосподарських кооперативів, інших суб`єктів господарювання, заснованих на приватній власності (далі - приватні формування).

Це право, гарантоване ч. 2 ст. 14 Конституції України, не може бути обмежено рішеннями загальних зборів членів колективних сільськогосподарських підприємств або будь-якими іншими рішеннями.

Згідно з положеннями ч. 9, 10 ст. 5 ЗК України 1990 року, кожний член колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства у разі виходу з нього має право одержати свою частку землі в натурі (на місцевості), яка визначається в порядку, передбаченому ч. 6, 7 ст. 6 цього Кодексу.

Частинами 6, 7 ст. 6 ЗК України 1990 року передбачено, що при обчисленні розміру середньої земельної частки, що обчислюється сільською, селищною, міською Радою народних депутатів враховуються сільськогосподарські угіддя (у тому числі рілля), якими користуються підприємства, установи, організації та громадяни у межах території даної ради, крім тих підприємств, установ і організацій, землі яких не підлягають приватизації.

Загальний розмір обчисленої площі поділяється на кількість осіб, які працюють у сільському господарстві, пенсіонерів, які раніше працювали у сільському господарстві і проживають у сільській місцевості, а також осіб, зайнятих у соціальній сфері на селі.

Державний акт на право колективної власності на землю видається колективному сільськогосподарському підприємству, сільськогосподарському кооперативу, сільськогосподарському акціонерному товариству із зазначенням розмірів земель, що перебувають у власності підприємства, кооперативу, товариства і у колективній власності громадян. До державного акта додається список цих громадян (ч. 2 ст. 23 ЗК України 1990 року).

Згідно з п. 17 Перехідних положень ЗК України від 25.10.2001 року сертифікати на право на земельну частку (пай), отримані громадянами, вважаються правовстановлюючими документами при реалізації ними права вимоги на відведення земельної частки (паю) в натурі (на місцевості) відповідно до законодавства. Сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення власникам таких часток (паїв) у натурі (на місцевості) земельних ділянок та видачі їм державних актів на право власності на землю.

Згідно з вимогами ч. 1 ст. 22 ЗК України право власності на землю або право користування наданою земельною ділянкою виникає після встановлення землевпорядними організаціями меж земельної ділянки в натурі (на місцевості) і документа, що посвідчує це право.

Відповідно до ст. 2 ЗУ «Про порядок виділення в натурі (на місцевості) земельних ділянок власникам земельних часток (паїв)» основним документом, що посвідчує право на земельну частку (пай), є сертифікат на право на земельну частку (пай). Також документом, що посвідчує право на земельну частку (пай) є рішення суду про визнання права на земельну частку (пай).

Пунктом 1 Указу Президента України від 08.08.1995 року за № 720/95 «Про порядок паювання земель, переданих у колективну власність сільськогосподарським підприємствам і організаціям» встановлено, що паюванню підлягають сільськогосподарські угіддя, передані у колективну власність колективним сільськогосподарським підприємствам, сільськогосподарським кооперативам, сільськогосподарським акціонерним товариствам, у тому числі створеним на базі радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств. Паювання земель радгоспів та інших державних сільськогосподарських підприємств здійснюється після перетворення їх на колективні сільськогосподарські підприємства.

Відповідно до п. 2 Указу від 08.08.1995 року за № 720/95, право на частку (пай) мають члени колективного сільськогосподарського підприємства, сільськогосподарського кооперативу, сільськогосподарського акціонерного товариства, в тому числі пенсіонери, які раніше працювали в ньому і залишилися членами зазначеного підприємства, кооперативу, товариства, відповідно до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю.

Згідно з вимогами ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції від 22.06.1993 року) та Указу від 08.08.1995 року за № 720/95, особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акта.

Пленум Верховного Суду України у п. 24 постанови від 16.04.2004 року за № 7 «Про практику застосування судами земельного законодавства при розгляді цивільних справ» роз`яснив, що сертифікати на право на земельну частку (пай) є дійсними до виділення земельної ділянки в натурі (на місцевості) та видачі державного акта про право власності на землю. Член колективного сільськогосподарського підприємства, включений до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, набуває права на земельну частку (пай) з дня видачі цього акта, і в разі його смерті успадкування права на земельний пай здійснюється за нормами ЦК України, у тому числі й у випадку, коли з різних причин ця особа не отримала сертифікат на право на земельну частку (пай).

Невнесення до зазначеного вище списку особи, яка була членом КСП на час передачі у колективну власність землі, не може позбавити її права на земельну частку.

Отже, саме по собі не внесення особи до списку, що додається до державного акта на право колективної власності на землю, не може позбавити її права на земельну частку (пай).

При неможливості надати такій особі земельну частку (пай) з колективної власності через відсутність необхідної для цього землі остання відповідно до пункту 7 Порядку паювання земель має бути надана із земель запасу, створеного місцевою радою під час передачі землі у колективну власність.

Отже, громадянин, якого помилково (безпідставно) не внесено до списку чи виключено з нього додатка до державного акта на право колективної власності на землю, має до проведення розпаювання і видачі сертифікатів звернутися до загальних зборів членів КСП з питанням щодо внесення його до списку. Якщо землі вже розпайовані, то за згодою всіх власників сертифікатів має бути проведено перепаювання; у разі ж недосягнення згоди спір розглядається в судовому порядку.

У такому випадку особа має звернутися до суду з позовом про визнання її права на земельну частку (пай) в КСП, як слідує із висновку Верховного Суду, висловленому у постанові від 17 березня 2020 року у справі №396/1683/18-ц.

Як встановлено судом першої інстанції, ОСОБА_1 у період з 06.06.1993 р. по 02.02.1998 р. був членом АТ «Промінь».

Такий висновок зробив суд першої інстанції на підставі копії трудової книжки колгоспника ОСОБА_1 , дата заповнення якої 03.11.1984 року, рік вступу до членів колгоспу ім. Кірова 03.09.1984 року, архівних витягів з протоколу № 8 зборів правління АТ «Промінь» від 14.06.1993 року та з протоколу №14 правління АТ «Промінь» від 14.02.1998 року, ОСОБА_1 06.06.1993 року було прийнято на роботу до АТ "Промінь" ветеринарним лікарем, 02.02.1998 року ОСОБА_1 звільнений з роботи за власним бажанням (а.с. 8, 48, 49).

10.03.2000 року АТ "Промінь" за рішенням загальних зборів було перейменовано у ВАТ "Промінь" на підставі протоколу № 1 від 06.03.2000 року.

Проте, як вбачається із копії трудової книжки колгоспника на ім`я ОСОБА_1 , на титульній її сторінці у графі «рік вступу до членів колгоспу» вказано «1984» та дописано рукою «03.09.», ця дописка вчинена без застереження, без підпису ким вчинена і коли. Крім цього, на титульній її сторінці у графі «дата заповнення трудової книжки» значиться дата «03 листопала 1984 р., колгосп ім. Кірова, сільрада Золочівська, район Золочівський, Харківська область» та проставлена печатка КСП ім. Кірова. Записи у трудовій книжці почалися з 1984 (без зазначення конкретної дати) ветлікар, підпис голови колгоспу та головного бухгалтера, 1985 (без зазначення конкретної дати) ветлікар, підпис голови колгоспу та головного бухгалтера, 1986 (без зазначення конкретної дати) ветлікар, підпис голови колгоспу та головного бухгалтера, 29.06.1986 звільнений за власним бажанням, рішення правління від 29.06.1986 р. На цих записах проставлені дві печатки КСП ім. Кірова (а.с. 8).

Таким чином, вбачається, що трудова книжка колгоспника на ім`я позивача була видана КСП ім. Кірова, із зазначенням року вступу до членів КСП 1984 року, тобто, якщо позивач і був прийнятий до членів КСП, то це ймовірно був КСП ім. Кірова. У трудовій книжці за період з 1984-1986 рік відсутні записи про прийняття позивача у члени КСП ім. Кірова, також відсутні архівні дані про це.

Як вбачається із цієї трудової книжки позивача, 06.06.1993 року він прийнятий на роботу в АТ «Промінь» ветлікарем. 02.02.1998 року звільнений за власним бажанням. Ці записи скріплені печаткою АТ «Промінь» значиться підпис голови АТ «Промінь» М.С. Танцюри.

Проте, як встановила колегія суддів, ці записи не містять даних про прийняття позивача у члени АТ «Промінь». Також позивачем не надано до справи архівний витяг із протоколу загальних зборів АТ «Промінь» про прийняття його у члени АТ «Промінь».

Сам факт отримання позивачем у КСП ім. Кірова трудової книжки колгоспника, внесення до неї запису про рік вступу у члени КСП -1984, без надання суду належних та допустимих доказів в частині прийняття позивача у члени АТ «Промінь», не є підставою для визнання позивача колишнім членом КСП «Промінь», а факт перебування позивача у трудових відносинах з АТ «Промінь» у період часу з 06.06.1993 року по 02.02.1998 року не є доказом того, що позивач був членом АТ «Промінь».

Виходячи із вимог ст. ст. 22, 23 ЗК України (у редакції від 22.06.1993 року) та Указу від 08.08.1995 року за № 720/95, які передбачають, що особа набуває право на земельний пай за наявності трьох умов: 1) перебування в членах Колективного сільськогосподарського підприємства на час паювання; 2) включення до списку осіб, доданого до державного акта на право колективної власності на землю; 3) одержання Колективним сільськогосподарським підприємством цього акта, колегія суддів приходить до висновку про те, що при ухваленні судового ріення, суд першої інстанції не звернув увагу на вище викладені фактичні обставини справи та прийшов до помилкового висновку про те, що позивач перебував у членах АТ «Промінь» на час розпаювання земель АТ «Промінь».

З урахуванням викладеного, колегія суддів приходить до висновку про те, що позов є недоведеним, тому не підлягає задоволенню, рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. Оскільки позов не підлягає задоволенню по суті, то строк позовної давності не застосовується. При цьому, колегія суддів зазначає, що доводи апеляційної скарги в частині пропуску позивачем без поважних причин строку позовної давності та в частині визначення позивачем відповідача по справі є слушними.

Про справі вбачається, що відповідач Золочівська селищна рада Харківської області у відзиві на позовну заяву з посиланням на те, що позивачем не надано суду доказів про прийняття його у члени АТ «Промінь», що на ім`я позивача сертифікат не реєструвався, що позивачем пропущено строк позовної давності, передбачений ст. 71 ЦК УРСР 1963 року, який підлягає застосуванню судом, що зазначений позивачем лист Відділу у Золочівському районі Головного управління Держгеокадастру у Харківській області від 13.05.2020 року не може бути підставою для визнання причини пропуску строку позовної давності поважною, просив відмовити позивачу у задоволенні позову. Згідно супровідного листа від 30.11.2020 року на адресу Золочівської селищної ради Харківської області судом першої інстанції направлена копія рішення суду від 19.11.2020 року, що не набрало законної сили, для відома (а.с. 67), але останній не скористався правом апеляційного оскарження рішення суду у передбачений законом строк, тому колегія суддів приходить до висновку про те, що підстави представництва, викладені в апеляційній скарзі керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради є обгрунтованими та доведеними.

Згідно ст. 382 ч.1 п. 4 п.п. «в» ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції складається з резолютивної частини із зазначенням розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.

Згідно ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Згідно ч.2 п.2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі відмови в позові - на позивача.

По справі вбачається, що при подачі апеляційної скарги Харківською обласною прокуратурою сплачено судовий збір у розмірі 1261,21 грн., що підтверджується платіжним дорученням від 17.11.2021 року (а.с. 113).

Згідно п.2 ч.1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Згідно п.1,3,4 ч.1, ч. 2 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1, 2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.2, 376, ч.1 п.1,3,4, 381 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів з розгляду цивільних справ,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу керівника Богодухівської окружної прокуратури в інтересах держави в особі Золочівської селищної ради - задовольнити.

Рішення Золочівського районного суду Харківської області від 19 листопада 2020 року скасувати і ухвалити нове рішення.

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Золочівської селищної ради Харківської області про визнання права на земельну частку (пай) - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Харківської обласної прокуратури сплачений судовий збір у розмірі 1261,21 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов