Справа № 352/2618/21
Провадження № 2/352/208/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

07 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Тисменицький районний суд Івано-Франківської області

у складі: головуючої судді Хоминець М. М.

з участю секретаря Гундич Г. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Паньків Віталій Ярославович, до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, інспектор управління патрульної поліції Львівської області Николин Назар Богданович, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями,

у с т а н о в и в :

Позивач у грудні 2021 р. звернувся до суду з позовом до відповідачів про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, у якому просив стягнути з Державного бюджету України шляхом списання в безспірному порядку з єдиного казначейського рахунку Державної казначейської служби України, спеціально визначеного для відшкодування шкоди, заподіяної фізичним та юридичним особам внаслідок незаконно прийнятих рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, їх посадових чи службових осіб під час здійснення ними своїх повноважень, на його користь моральну шкоду в розмірі 100 000 грн та судові витрати, що складаються з 10000 грн витрат на професійну правничу допомогу і 1000 грн судового збору.

Заявлений позов обґрунтовував тим, що 22.05.2021 інспектор управління патрульної поліції Львівської області Николин Н. Б. виніс щодо нього дві постанови, а саме: постанову ГАБ № 085664 про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.175-1 КУпАП, та постанову ГАБ № 085665 про накладення адміністративного стягнення за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, та безпідставно наклав на нього адміністративні стягнення у виді штрафу в розмірі відповідно 170 грн та 51 грн. На підставі цих постанов у серпні 2021 р. Шевченківський відділ державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрило щодо позивача виконавчі провадження № 66572919 та № 66584540. 01 та 03 вересня 2021 р. державні виконавці наклали арешт на його грошові кошти та на все належне йому майно. Одразу 01.09.2021 всі його банківські картки та рахунки були заблоковані, а майно арештоване. Невідкладно цього ж дня позивач почав зясовувати, що стало підставою для арешту коштів. Виявилось, що підставою для арешту його грошових коштів та всього майна були незаконні постанови інспектора Николина Н. Б. Крім того, постановою від 28.09.2021 державний виконавець Шевченківського ВДВС Коханевич Р. Ю. звернув стягнення на його заробітну плату в КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради». Позивач, не погодившись з постановами інспектора поліції, 01.09.2021 звернувся у відповідні правоохоронні та інші органи для скасування постанов і проведення розслідування факту їх незаконного винесення. За наслідками численних звернень начальник УПП у Львівській області Р. Пилипенко 05.10.2021 скасував обидві постанови про накладення адміністративного стягнення від 22.05.2021. Однак, з часу накладення арешту на банківські картки і рахунки позивача до моменту прийняття рішення про скасування постанов пройшло більше місяця, протягом цього часу він не міг розпоряджатися даними коштами, у звязку з чим був позбавлений можливості на повноцінне існування та утримання себе і членів своєї сімї, змушений був позичати кошти у родичів та близьких друзів, оскільки він не має інших доходів, крім заробітної плати. Крім того, незаконне притягнення його до адміністративної відповідальності за ст.175-1 КУпАП (куріння тютюнових виробів у місцях, де це заборонено законом) та за ст.178 КУпАП (розпивання пива, алкогольних напоїв у заборонених законом місцях та поява у громадських місцях у п`яному вигляді) принизили його честь, гідність та ділову репутацію, оскільки він є законослухняним громадянином. Після повідомлення державного виконавця шляхом скерування постанови від 28.09.2021 про звернення стягнення на заробітну плату боржника адміністрації закладу, де працює позивач, про начебто вчинені ним адміністративні правопорушення він змушений був пояснювати як керівнику, так і іншим посадовим особам КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради» про свою непричетність до цих правопорушень. Все це призвело до погіршення стосунків з рідними і колегами по роботі, що значною мірою вплинуло на його повсякденне життя та завдало йому моральних страждань. У той період з 01.09.2021 до 05.10.2021 у нього зявились відчуття постійної тривоги, хвилювання, безсоння. Такі незаконні дії принизили його честь і гідність ще й через те, що він усвідомив факт, що незаконно потрапив до облікових даних баз МВС, як правопорушник. Нормами ст. 23, 1173, 1174, 1176 ЦК України врегульована відповідальність органу влади за моральну шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю його посадової особи при здійсненні нею своїх повноважень, обов`язок відшкодування такої шкоди покладається на державу.

Позивач у судове засідання не зявився, його представник адвокат Паньків В. Я. подав до суду заяву, в якій просив проводити судовий розгляд справи без участі сторони за наявними у матеріалах справи письмовими доказами, підтримав позов у повному обсязі і просив його задоволити.

Представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України у судове засідання не зявився, у надісланому суду 07.02.2022 відзиві позов не визнав, посилаючись на те, що по суті мотиви позову зводяться до загальних фраз та не підкріплюються жодними доказами. Відсутність таких доказів свідчить про спекулятивний, а не компенсаційний характер позову, звертаючись до суду з цим позовом, позивач переслідує мету безпідставного збагачення, а не відшкодування завданих збитків. Вважає, що скасування рішенням начальника УПП у Львівській області № 447 від 05.10.2021 постанов про адміністративне правопорушення щодо позивача само по собі становить достатню справедливу сатисфакцію за будь-яку завдану позивачу моральну шкоду, тому немає необхідності для її стягнення у грошовому еквіваленті. Сам факт скасування постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності не є доказом заподіяння йому моральної шкоди та підставою для відшкодування такої шкоди. Позивач не надав жодних доказів завдання йому моральної шкоди. Крім того, представник позивача заперечував щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн. Просив у позові відмовити.

У поданій суду 15.07.2022 заяві представник відповідача Департаменту патрульної поліції Національної поліції України просив справу розглянути у відсутності відповідача.

Представник відповідача Державної казначейської служби України у судове засідання не зявився, відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, не повідомив суду про причини неявки свого представника, не подав відзиву.

Представник третьої особи Головного управління Державної казначейської служби України у Львівській області у судове засідання не зявився, у надісланому суду 14.02.2022 поясненні посилався на те, що кошти на відшкодування шкоди, завданої державою, підлягають стягненню з Державного бюджету України, резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів (висновок Великої Палати Верховного Суду, що міститься у постанові від 19.06.2018 у справі № 910/23967/16). Казначейство не є органом, з якого стягується шкода, воно лише здійснює перерахування коштів, як фінансова установа, відповідно до своїх обовязків за дорученням розпорядника коштів або за рішенням суду. Казначейство, як державний орган, що реалізує державну політику у сфері казначейського обслуговування бюджетних коштів та органів, не має будь-яких прав чи обовязків по відношенню до позивача. Належним відповідачем у справі має бути держава в особі органу державної влади, діями якого завдано шкоди, а не Державна казначейська служба України чи її територіальний орган. Крім того, зазначив, що сам факт закриття справ про адміністративне правопорушення не тягне обовязковий наслідок цивільно-правового характеру і не може бути доказом того, що дії та бездіяльність відповідачів заподіяли позивачу моральної шкоди. Просив у позові відмовити.

Представник третьої особи Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції та третя особа інспектор Николин Н.Б. у судове засідання не зявилися, належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання, не повідомили суду про причини неявки, не подали пояснень.

Дослідивши наявні у матеріалах справи письмові докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення, виходячи з таких підстав.

Установлено, що інспектор Управління патрульної поліції у Львівській області Николин Н. Б. постановою ГАБ № 085664 у справі про адміністративне правопорушення від 22.05.2021 притягнув позивача ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.175-1 КУпАП, та наклав на позивача адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 170 грн (а.с.10).

Другою постановою ГАБ № 085665 у справі про адміністративне правопорушення від 22.05.2021 інспектор ОСОБА_2 притягнув позивача до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.178 КУпАП, та наклав на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 51 грн (а.с.11).

На підставі вказаних постанов державні виконавці Шевченківського відділу державної виконавчої служби у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів) відкрили щодо позивача два виконавчі провадження, а саме: 1) постановою від 23.08.2021 державний виконавець Сало В. В. відкрив виконавче провадження № 66572919 з виконання постанови ГАБ № 085664 від 22.05.2021 про стягнення з позивача 340 грн штрафу (а.с.13-14); 2) постановою від 25.08.2021 державний виконавець Коханевич Р. Ю. відкрив виконавче провадження № 66584540 з виконання постанови ГАБ № 085665 від 22.05.2021 про стягнення з позивача 102 грн штрафу (а.с.16-17).

У рамках виконавчого провадження № 66572919 державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Львові Сало В. В. постановою про арешт коштів боржника від 03.09.2021 наклав арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови про арешт коштів боржника, та належать боржнику ОСОБА_1 (а.с.19-20), а також постановою від 03.09.2021 наклав арешт на все майно, що належить боржнику ОСОБА_1 , у межах суми звернення стягнення (а.с.21-22).

У рамках виконавчого провадження № 66584540 державний виконавець Шевченківського ВДВС у м. Львові Коханевич Р. Ю. також виніс постанову про арешт коштів боржника від 01.09.2021 у межах суми звернення стягнення 267,20 грн (а.с.24-25) та постановою про звернення стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника від 28.09.2021 звернув стягнення на дохід боржника ОСОБА_1 , який останній отримує у КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради», у розмірі 20 % до виплати загальної суми боргу 1047,20 грн (а.с.27 також зв. ст.).

Рішенням № 447 від 05.10.2021 начальник УПП у Львівській області Департаменту патрульної поліції Пилипенко Р. О. задоволив скаргу позивача ОСОБА_1 від 06.09.2021, скасував постанови про накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративне правопорушення серії ГАБ № 085664 від 22.05.2021 та серії ГАБ № 085665 від 22.05.2021, а справи закрив у звязку із закінченням строків накладення адміністративного стягнення (а.с.33-34).

Суд зазначає, що у мотивувальній частині вказаного рішення міститься обґрунтовування того, що інспектор Николин Н. Б. неправильно встановив особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, і вніс недостовірну інформацію в оскаржувані постанови, що суперечить вимогам ст.283 КУпАП, та зроблено висновок про те, що за таких обставин постанови підлягають скасуванню, а провадження у справах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 слід закрити, так як в його діях відсутній склад адміністративного правопорушення.

Таким чином, рішення № 447 від 05.10.2021 начальника УПП у Львівській області встановило незаконність двох постанов інспектора Николина Н. Б. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.

Відповідно до ст.56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

У відповідності з вимогами ч.1 ст.23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Згідно вимог ч.2 ст.23 ЦК України моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у звязку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоровя; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Підстави відповідальності за завдану моральну шкоду передбачені ст.1167 ЦК України.

Частиною першою вказаної норми встановлено, що моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною другою вказаної нормипередбачено три виключення із загального правила частини першої, коли моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, якими є: 1) завдання шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоровяабо смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки; 2) завдання шкоди фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у виді арешту або виправних робіт (ч.1 ст.1176 ЦК України); 3) в інших випадках, встановлених законом.

До таких випадків можна віднести, зокрема, статті 1173 та 1174 ЦК України.

Відповідно до вимог ч.1 ст.1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

Згідно ч.1 ст.1174 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Суб`єктом відшкодування шкоди є держава, АРК та орган місцевого самоврядування. Відповідальність за шкоду, завдану органом державної влади, органом влади АРК або органом місцевого самоврядування, їх посадовою або службовою особою настає незалежно від вини цих органів, вини їх посадової або службової особи. При цьому незаконність рішення, дії чи бездіяльності завдавача шкоди повинна бути доведена.

Як зазначено у п.5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 р. «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обовязковому зясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної немайнової шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного звязку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Відповідальність заподіювача шкоди без вини може мати місце лише у випадках, спеціально передбачених законодавством.

Підставою для застосування цивільно-правової відповідальності відповідно до ст. 1167 ЦК України є наявність у діях особи складу цивільного правопорушення, елементами якого, з урахуванням особливостей, передбачених статтями 1173, 1174 ЦК України, є завдана шкода, протиправна поведінка та причинний звязок між ними.

Загальні підходи до відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади, були сформульовані Верховним Судом у постанові від 10 квітня 2019 р. у справі № 464/3789/17. Зокрема, суд дійшов висновку, що адекватне відшкодування шкоди, зокрема й моральної, за порушення прав людини є одним із ефективних засобів юридичного захисту. Моральна шкода полягає у стражданні або приниженні, яких людина зазнала внаслідок протиправних дій. Страждання і приниження емоції людини, змістом яких є біль, мука, тривога, страх, занепокоєння, стрес, розчарування, відчуття несправедливості, тривала невизначеність, інші негативні переживання. Порушення прав людини чи погане поводження із нею з боку субєктів владних повноважень завжди викликають негативні емоції. У справах про відшкодування моральної шкоди, завданої органом державної влади або органом місцевого самоврядування, суд, оцінивши обставин справи, повинен встановити чи мали дії (рішення, бездіяльність) відповідача негативний вплив, чи досягли негативні емоції позивача рівня страждання або приниження, встановити причинно-наслідковий звязок та визначити співмірність розміру відшкодування спричиненим негативним наслідкам.

У практиці Європейського Суду з прав людини порушення державою прав людини, що завдають психологічних страждань, розчарувань та незручностей, зокрема, через порушення принципу належного врядування, кваліфікуються як такі, що завдають моральної шкоди.

При цьому слід виходити з презумпції, що порушення прав людини з боку органів державної влади прямо суперечить їх головним конституційним обовязкам (ст. 3, 19 Конституції України) і завжди викликає у людини негативні емоції. Проте, не всі негативні емоції досягають рівня страждання або приниження, які заподіюють моральну шкоду. Оцінка цього рівня залежить від усіх обставин справи, які свідчать про мотиви протиправних дій, їх інтенсивність, тривалість, повторюваність, фізичні або психологічні наслідки та, у деяких випадках, стать, вік та стан здоров`я потерпілого.

У рамках розгляду даної справи суд установив незаконність двох постанов інспектора Николина Н. Б. про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, яка підтверджена належним і допустимим доказом рішенням № 447 від 05.10.2021 начальника УПП у Львівській області.

Внаслідок винесення інспектором Николиним Н. Б. вказаних двох незаконних постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності, які звернені до виконання у Шевченківський відділ ДВС у м. Львові Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Львів), позивачу завдана моральна шкода.

Заподіяна позивачу моральна шкода полягає у душевних стражданнях, яких останній зазнав у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності та у зв`язку з накладенням арешту на його грошові кошти і майно. Протягом одного місяця, починаючи з 01.09.2021 (винесення державним виконавцем постанови про арешт коштів) до 05.10.2021 (скасування незаконних постанов про притягнення позивача до адміністративної відповідальності), банківські картки та рахунки позивача були заблоковані, внаслідок чого останній не міг розпоряджатися отриманою заробітною платою, кредитними коштами, у звязку з чим був позбавлений можливості на повноцінне існування та утримання себе і членів своєї сімї.

Спричинена позивачу моральна шкода полягає також у приниженні його честі та гідностіяк законослухняного громадянина України у зв`язку з незаконним притягненням його до адміністративної відповідальності за куріння тютюнових виробів у громадському місці та за перебування в п`яному вигляді у громадському місці.

При цьому суд критично оцінює твердження позивача щодо приниження його ділової репутації як лікаря КНП «Прикарпатський наркологічний центр Івано-Франківської обласної ради», на заробітну плату якого звернено стягнення згідно постанови державного виконавця від 28.09.2021. Суд зазначає, що позивач із середини липня 2021 у вказаному медичному закладі не працює, з 20.07.2021 він працює на посаді завідувача виїзного/консультативного відділення КНП «Івано-Франківський обласний клінічний центр паліативної допомоги Івано-Франківської обласної ради», що підтверджується наданими позивачем письмовими доказами (а.с.43-47).

Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості (ч.3 ст.23 ЦК України).

Зокрема, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди повязаний з характером немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо), при визначенні розміру такого відшкодування суд, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, враховує стан здоровя потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

Європейський суд з прав людини вказує, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом («Stankov v. Bulgaria» (Станков проти Болгарії) від 12 липня 2007 року).

При визначенні розміру моральної шкоди суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Зміст понять «розумність» та «справедливість» при визначенні розміру моральної шкоди розкривається і в рішеннях ЄСПЛ, який виходить з принципу справедливої сатисфакції, передбаченої статтею 41 Конвенції. Зокрема, у рішеннях «Thoma v. Luxembourg» (Тома проти Люксембургу)», «Caloc v. France» (Калок проти Франції) та «Niedbala v. Poland» (Недбала проти Польщі) ЄСПЛ дійшов висновку, що сам факт визнання порушеного права є адекватним засобом для згладжування душевних страждань і справедливої сатисфакції.

У рамках розгляду даної справи суд, виходячи з вимог розумності, виваженості та справедливості, керуючись принципом співмірності, з урахуванням глибини душевних страждань позивача, визначає розмір грошового відшкодування спричиненої йому моральної шкоди у 5000 грн.

При вирішенні даного спору суд враховує правовий висновок, що міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 р. в справі № 910/23967/16, відповідно до якого кошти на відшкодування шкоди, завданої державою, підлягають стягненню з Державного бюджету України, резолютивна частина судового рішення не повинна містити відомостей про суб`єкта його виконання, номери та види рахунків, з яких буде здійснено безспірне списання коштів; судові витрати у справі також підлягають стягненню з Державного бюджету України.

У рамках розгляду даної справи позивач поніс судові витрати на сплату судового збору в розмірі 1000 грн (а.с.67) та на професійну правничу допомогу в розмірі 10000 грн, що підтверджується договором про надання правової допомоги від 14.09.2021 (а.с.37-38), актом приймання-передачі виконаної роботи до договору про надання правової допомоги від 30.11.2021 (а.с.40), оригіналом квитанції від 30.11.2021 (а.с.42).

З урахуванням вимог ч.1 ст.141 ЦПК України, згідно якої судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, п.3 ч.2 ст.141 ЦПК України, згідно якого інші судові витрати, повязані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, з огляду на те, що заявлені позивачем вимоги на суму 100000 грн задовольняються судом на суму 5000 грн, що становить 5 %, суд стягує на користь позивача 550 грн судових витрат.

На підставі наведеного, відповідно до ст.56 Конституції України, ст. 23, 1167, 1173, 1174 ЦК України, керуючись ст. 141, 263-265 ЦПК України, суд

у х в а л и в :

Позов ОСОБА_1 , інтереси якого представляє адвокат Паньків Віталій Ярославович, до Департаменту патрульної поліції Національної поліції України, Державної казначейської служби України, треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, інспектор управління патрульної поліції Львівської області Николин Назар Богданович, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями, задоволити частково.

Стягнути з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , 5000 (п`ять тисяч) грн відшкодування моральної шкоди та 550 (п`ятсот п`ятдесят) грн судових витрат, а всього 5550 (п`ять тисяч п`ятсот п`ятдесят) грн.

У решті позову відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Івано-Франківського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Представник позивача: ОСОБА_3 , АДРЕСА_2 .

Відповідачі: Департамент патрульної поліції Національної поліції України, вул. Федора Ернста, 3, м. Київ, 03048, ;

Державна казначейська служба України, вул. Бастіонна, 6, м. Київ, 01601, .

Треті особи: Головне управління Державної казначейської служби України у Львівській області, вул. К. Левицького, 18, м. Львів, 79005, ;

Управління патрульної поліції у Львівській області Департаменту патрульної поліції, вул. Перфецького, 19, м. Львів, 79053, ;

Інспектор управління патрульної поліції Львівської області Николин Назар Богданович, вул. Перфецького, 19, м. Львів, 79053.

Повне судове рішення складено 15.11.2022.

Суддя Марія ХОМИНЕЦЬ