ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5997/22 Справа № 191/2982/21 Суддя у 1-й інстанції - Твердохліб А. В. Суддя у 2-й інстанції - Демченко Е. Л.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого судді Демченко Е.Л.

суддів Куценко Т.Р., Макарова М.О.

при секретарі Кругман А.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м.Дніпро апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг на рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства з додатковою відповідальністю «Страхова група «Оберіг» (далі ТДВ «Страхова група «Оберіг» ), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , про стягнення страхового відшкодування, мотивуючи його тим, що 19 червня 2021 року на автодорозі Т0401 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля марки ЗАЗ Деу, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та автомобіля марки WARTBURG, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під його керуванням. Автомобіль марки WARTBURG, реєстраційний номер НОМЕР_2 , належить на праві власності ОСОБА_2 , яка у квітні 2021 року передала його йому у користування разом зі свідоцтвом про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_3 .

Зазначав, що постановою Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2021 року ОСОБА_3 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КупАП, і застосовано адміністративне стягнення у вигляді штрафу у розмірі 50 неоподаткованих мінімумів доходів громадян.

Вказував, що внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілям було спричинено механічні ушкодження. Згідно висновку №8573 експертного дослідження автотоварознавця по визначенню вартості матеріального збитку КТЗ від 28 липня 2021 року, вартість матеріального збитку, нанесеного власнику автомобіля WARTBURG, реєстраційний номер НОМЕР_2 , пошкодженого від ДТП, становить 22 441,80 грн.

Посилаючись на те, що на момент дорожньо-транспортної пригоди цивільна-правова відповідальність водія транспортного засобу ЗАЗ Деу, реєстраційний номер НОМЕР_1 , була застрахована в ТДВ «СГ «Оберіг» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №АР-1325892 та відповідачем було відмовлено у виплаті страхового відшкодування з підстав того, що він не є власником пошкодженого транспортного засобу, що є незаконним та необґрунтованим, просив суд першої інстанції стягнути з відповідача ТДВ «СГ «Оберіг» на свою користь суму страхового відшкодування в розмірі 22 441,80 грн.

Рішенням Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року позов задоволено.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, відповідач ТОВ «Страхова група «Оберіг» подало апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове про відмову у задоволенні позову, посилаючись на його незаконність та необґрунтованість, порушення судом першої інстанції норм матеріального права, неповне з`ясування фактичних обставин справи.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не звернув на уваги на той факт, що витрати на відновлювальний ремонт транспортного засобу WARTBURG, реєстраційний номер НОМЕР_2 , згідно висновку №8573 від 28 липня 2021 року перевищують вартість транспортного засобу до дорожньо-транспортної пригоди, тому ремонт даного транспортного засобу вважається економічно необґрунтованим. Вказує, що закон чітко встановлює, що якщо транспортний засіб вважається знищеним, його власнику відшкодовується різниця між вартістю транспортного засобу до та після дорожньо-транспортної пригоди, а також витрати на евакуацію транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди, однак до позовної заяви не було долучено розрахунку вартості транспортного засобу після настання ДТП, а ймовірна вартість металобрухту автомобіля WARTBURG, реєстраційний номер НОМЕР_2 , складає 6 414 грн. Висновок №8573 від 28 липня 2021 року містить ряд недоліків. Судом першої інстанції не було вираховано розмір франшизи в сумі 2 500 грн. Крім того, позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу, отже не є потерпілим.

Позивач правом на надання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на наступне.

Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи, виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.

Судом першої інстанції встановлено та це підтверджується матеріалами справи, що 19 червня 2021 року на автодорозі Т0401 відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю транспортних засобів марки ЗАЗ Деу, реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 , та марки WARTBURG, реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди автомобілям було спричинено механічні ушкодження.

Третя особа у даній справі ОСОБА_2 є власником транспортного засобу, а саме легкового седану, WARTBURG, 1989 року випуску, реєстраційний номер НОМЕР_2 , ідентифікаційний номер (VIN) НОМЕР_4 , на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_3 , виданого 28 липня 1991 року Запорізьким МРЕВ-1 УДАІ УМВС України.

Вказаний автомобіль є застрахованим згідно полісу №АР/1850756 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, в період з 18 травня 2021 року до 17 травня 2022 року (а.с.10), що здійснено саме позивачем.

З постанови Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 03 серпня 2021 року вбачається, що 19 червня 2021 року об 06 год. 40 хв. на автодорозі Т0401 33 км 550 м водій ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки ЗазДеу, реєстраційний номер НОМЕР_5 , не вибрав безпечну дистанцію, в наслідок чого скоїв зіткнення з автомобілем марки WARTBURG, реєстраці ний номер НОМЕР_2 , під керуванням водія ОСОБА_1 . В наслідок ДТП постраждалих не має, автомобілі отримали механічні ушкодження.

13 липня 2021 року позивачем скеровано відповідачу письмове повідомлення про ДТП.

20 серпня 2021 позивач звернувся з письмовою заявою до відповідача про страхове відшкодування.

02 вересня 2021 року відповідачем було надано письмову відповідь про відмову у виплаті страхового відшкодування у зв`язку з тим, що позивач не є власником пошкодженого транспортного засобу.

Задовольняючи позов суд першої інстанції виходив з того, що відповідно до законодавства України правомірною експлуатацією транспортним засобом вважається керування ним особою, яка має посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційний документ на цей транспортний засіб. Таким чином, позивач має право на отримання страхового відшкодування у розмірі 22 441,80 грн., що не перевищує ліміт максимальної суми страхового відшкодування.

Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним.

У статті 1166 ЦК України визначено, що майнова шкода, заподіяна майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, що її заподіяла. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.

Згідно з пунктом 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.

Відповідно до ст. 1192 ЦК України розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи і виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.

Статтею 1194 ЦК України передбачено, що особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).

Закон України Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів (далі Закон №1961-IV, вказаний Закон використовується в тексті рішення в редакції, чинні на час виникнення спірних правовідносин) є спеціальним законом, що регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів.

Метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності Закон №1961-IV визначає забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників (стаття 3). Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону).

Так, згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України №1961-IV встановлено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

У зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством (стаття 29 Закону).

Стаття 395 ЦК України визначає види речових прав на чуже майно до яких належить право володіння.

Речове право на чуже майно, як і право власності, носить абсолютний характер. Суб`єкт речового права на чуже майно вступає у відносини з усіма іншими суб`єктами, хто його оточує.

Таким чином, абсолютний характер речового права проявляється в тому, що порушником речового права на чуже майно може бути будь-яка особа із числа тих, з ким він вступає у відносини.

Відповідно до статті 396 ЦК України правила про захист права власності, які встановлені главою 29 ЦК України, поширюються на речові права власності на чуже майно.

Якщо порушення речового права на чуже майно, з вини третіх осіб, завдало певних майнових збитків особі, якій належить це право, то ця особа може звернутися за захистом належних їй прав на підставі статті 396 ЦК України.

Факт правомірності володіння майном є достатньою підставою для особи, яка володіє речовим правом на чуже майно, для звернення за захистом цього права.

Згідно з частиною другою статті 1187 ЦК України під володільцем джерела підвищеної небезпеки розуміється юридична особа або громадянин, що здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших правових підстав (договору оренди, довіреності тощо).

Таким чином, спричинення шкоди користувачу майна випливає з факту його користування цим майном на достатній правовій підставі відповідно до пункту 2.2 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року №1306, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду України, викладеною у постанові від 3 грудня 2014 року у справі №6-183цс14.

З огляду на презумпцію вини завдавача шкоди (частина друга статті 1166 ЦК України) відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду, якщо доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК).

Потерпілий подає докази, що підтверджують факт завдання шкоди за участю відповідача, розмір завданої шкоди, а також докази того, що відповідач є завдавачем шкоди або особою, яка відповідно до закону зобов`язана відшкодувати шкоду.

Встановивши, що позивач управляв транспортним засобом на підставі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії та реєстраційного документа на транспортний засіб, та надав відповідні докази вартості спричиненого матеріального збитку, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що він правомірно володів цим майном, а тому має право на відшкодування завданої шкоди. Доводи апеляційної скарги відповідача в цій частині відхиляються.

Долучений до апеляційної скарги висновок вартості матеріального збитку не може бути прийнятий до уваги, оскільки у пункті 6 частини другої статті 356 ЦПК України передбачено, що в апеляційній скарзі мають бути зазначені, зокрема, нові обставини, що підлягають встановленню, докази, які підлягають дослідженню чи оцінці, обґрунтування поважності причин неподання доказів до суду першої інстанції, заперечення проти доказів, використаних судом першої інстанції.

Відповідно до частини третьої статті 367 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Тлумачення пункту 6 частини другої статті 356, частин першої - третьої статті 367 ЦПК України свідчить, що апеляційний суд може встановлювати нові обставини, якщо їх наявність підтверджується новими доказами, що мають значення для справи (з урахуванням положень про належність і допустимість доказів), які особа не мала можливості подати до суду першої інстанції з поважних причин, доведених нею. У разі надання для дослідження нових доказів, які з поважних причин не були подані до суду першої інстанції, інші особи, які беруть участь у справі, мають право висловити свою думку щодо цих доказів як у запереченні на апеляційну скаргу, так і в засіданні суду апеляційної інстанції.

Вирішуючи питання щодо дослідження доказів, які без поважних причин не подавалися до суду першої інстанції, апеляційний суд повинен врахувати як вимоги частини першої статті 44 ЦПК України щодо зобов`язання особи, яка бере участь у справі, добросовісно здійснювати свої права та виконувати процесуальні обов`язки, так і виключне значення цих доказів для правильного вирішення справи. Про прийняття та дослідження нових доказів, як і відмову в їх прийнятті, апеляційний суд зобов`язаний мотивувати свій висновок в ухвалі при обговоренні заявленого клопотання або в ухваленому судовому рішенні.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Аналогічні за змістом висновки містяться у постанові Верховного Суду у складі постійної колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі №145/474/17 (провадження №61-35488св18), постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 грудня 2018 року у справі №346/5603/17 (провадження №61-41031св18) та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 03 травня 2018 року у справі №404/251/17 (провадження №61-13405св18).

Надаючи відповідний доказ суду апеляційної інстанції без попереднього його надання для оцінки судом першої інстанції, апелянт поважність причин неподання до суду першої інстанції вказаного доказу не зазначає, в той же час колегія суддів зауважує, що цивільне процесуальне судочинство здійснюється, зокрема, на основі принципів змагальності та диспозитивності, що знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом або витребування відповідних доказів у сторін, які в силу вимог процесуального закону повинні самостійно довести обставини, які мають значення для справи і на які вони посилаються як на підставу своїх вимог або заперечень, зокрема шляхом подання відповідних доказів, в той час як суд тільки оцінює надані сторонами матеріали.

Доводи апеляційної скарги відповідача в частині неврахування судом першої інстанції того, що умовами полісу АР-1325892 передбачено 2 500 грн. франшизи, не можуть буті прийняті до уваги, оскільки вказаний поліс до апеляційної скарги долучено не було.

Апеляційний суд, викликаючи апелянта в судове засідання, вказував про необхідність надання відповідного страхового полісу, чого останнім на час розгляду справи зроблено не було (а.с.107,109,110).

Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.

За таких обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Судові витрати понесені у зв`язку з переглядом судового рішення розподілу не підлягають, оскільки апеляційна скарга залишається без задоволення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів,

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу товариства з додатковою відповідальністю Страхова група Оберіг залишити без задоволення.

Рішення Синельниківського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 16 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Головуючий: Демченко Е.Л.

Судді: Куценко Т.Р.

Макаров М.О.