Справа № 143/754/22
09.11.2022 року м. Погребище
Погребищенський районний суд Вінницької області в складі:
головуючого - судді Сича С.М.,
з участю секретаря Левченко М.О.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження в приміщенні Погребищенського районного суду Вінницької області цивільну справу за позовом Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування збитків в порядку суброгації,-
У вересні 2022 року Приватне акціонерне товариство « Європейський страховий альянс» звернулося в суд з позовом до ОСОБА_1 про стягнення відшкодування збитків в порядку суброгації.
Позов мотивовано тим, що 21.05.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Eric Україна» був укладений Генеральний договір страхування автотранспортних засобів № 1066311/С4.27, відповідно до умов якого Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля CITROEN, д.н.з. НОМЕР_1 .
11.09.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля SCANIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 13.11.2019 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення.
В Заяві про виплату страхового відшкодування від 25.11.2019 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю « Eric Україна» зазначив, що «належну мені суму страхового відшкодування в разі визнання випадку страховим прошу виплатити на СТО за реквізитами».
Підтвердженням факту оплати є платіжні доручення № 996 від 24.12.2019 року та №2547 від 24.12.2019 року , а підтвердженням факту проведення ремонтних робіт є Акт виконаних робіт.
Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на момент ДТП була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за полісом серії АО №5267645. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн. 00 коп., розмір франшизи 0 грн.00 коп.
Позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування.
Позивач із метою досудового врегулювання спору 30.10.2020 року звернувся до відповідача із претензією за вих. №3574/8, проте відшкодування так і не було здійснено.
Ухвалою судді від 07.10.2022 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі. Цією ж ухвалою прийнято рішення про її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін (а.с.94-95). Вказаною ухвалою суду відповідачеві встановлено строк для надання відзиву на позовну заяву п`ятнадцять днів з дня вручення копії ухвали про відкриття провадження у справі.
Відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд справи, відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України відзиву до суду не подав, а тому суд ухвалює рішення на підставі доказів, наданих позивачем.
Дослідивши матеріали справи, судом встановлено, що 21.05.2019 року між Приватним акціонерним товариством «Європейський страховий альянс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Eric Україна» був укладений Генеральний договір страхування автотранспортних засобів № 1066311/С4.27, відповідно до умов якого Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» зобов`язувався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою автомобіля CITROEN, д.н.з. НОМЕР_1 (а с.5-16).
Згідно із підпунктом 7.10.3 пункту 7 даного Договору розмір страхового відшкодування розраховується в межах ліміту відшкодування при пошкодженні транспортного засобу - в сумі, що не перевищує вартості відновлювального ремонту транспортного засобу. Розрахунок суми відшкодування проводиться з врахуванням фізичного зносу деталей, що підлягають заміні, якщо інша умова не буде визначена в Додатку до цього Договору. Згідно Таблиці № 1 Додатку № 1 до Договору страхування "фізичний знос деталей ТЗ - не враховується" (а.с. 12, 16).
11.09.2019 року сталася дорожньо-транспортна пригода за участю застрахованого автомобіля та автомобіля SCANIA, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням відповідача ОСОБА_1 .
Відповідно до постанови Оболонського районного суду м. Києва від 13.11.2019 року відповідача ОСОБА_1 визнано винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення. Постанова набрала законної сили 24.11.2019 року (а.с. 21).
У заяві про виплату страхового відшкодування від 25.11.2019 року представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Eric Україна» зазначив, що «належну мені суму страхового відшкодування в разі визнання випадку страховим прошу виплатити наступним чином: перерахуванням на банківський рахунок за реквізитами на СТО» (а.с. 22).
Цивільно-правова відповідальність відповідача станом на момент дорожньо-транспортної пригоди була застрахована у Публічному акціонерному товаристві «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» за полісом серії АО №5267645. Ліміт відповідальності за шкоду, заподіяну майну, складає 100 000 грн. 00 коп., розмір франшизи 0 грн.00 коп. (а.с.79).
07.02.2020 року Позивач звернувся до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» із заявою про виплату страхового відшкодування за вих. №437/8 ( а.с.80).
30.10.2020 року позивачем за вих. №3574/8 була направлена заява - вимога про виплату страхового відшкодування до відповідача ОСОБА_1 (а.с.85), яку він отримав 07.12.2020 року, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с.86).
Фактичним обставинам, встановленим судом, відповідають договірні цивільні правовідносини, що регулюються, зокрема Цивільним кодексом України (далі ЦК України), Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 № 1961-ІV (в редакції, що діяла на момент виникнення правовідносин), Законом України «Про страхування».
Частиною 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод від 04.11.1950 року, яка набрала чинності для України з 11.09.1997 року, яка відповідно до ст. 9 Конституції України є частиною національного законодавства, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Згідно з положеннями ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором (стаття 5 ЦПК України).
За приписами ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання (ч.1 ст.15 ЦК України).
Виходячи з принципу процесуальної рівності сторін і враховуючи обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається, в судовому засіданні досліджено кожний доказ, наданий сторонами на підтвердження своїх вимог або заперечень, який відповідає вимогам належності та допустимості доказів (п.27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 12.06.2009 №2 «Про практику застосування норм цивільного процесуального законодавства при розгляді справ у суді першої інстанції»).
Частиною 3 ст. 12, ст.ст. 76 - 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Засобами доказування у цивільній справі є показання свідків, письмові докази, речові і електроні докази і висновки експертів. Суд приймає до розгляду лише ті докази, які мають значення для справи. Обставини, які за законом повинні бути підтвердженні певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Кожна сторона має довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
За змістом ст.16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого порушеного права та інтересу.
Захист цивільних прав це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.
Під способами захисту цивільних прав розуміються закріплені законом матеріально-правові заходи примусового характеру, за допомогою яких проводиться поновлення (визнання) порушених (оспорюваних) прав та вплив на порушника.
Відповідно до ст. 6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком.
Згідно з положеннями ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Відповідно до частини 4 статті 988 ЦК України страхова виплата за договором майнового страхування здійснюється страховиком у межах страхової суми, яка встановлюється у межах вартості майна на момент укладення договору.
Відповідно до ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
За приписами ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно із ст. 8 Закону України «Про страхування» страховий випадок - це подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулась і з настанням якої, виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.
За ст.27 Закону України «Про страхування» до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
Статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземним транспортних засобів» передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За правилами ст.1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч.2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ у абзаці першому пункту 4 Постанови від 01 березня 2013 року № 4 «Про деякі питання застосування судами законодавства при вирішенні спорів про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, суди повинні мати на увазі, що відповідно до статей 1166, 1187 ЦК України шкода, завдана особі чи майну фізичної або юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її завдала. Обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, - незалежно від наявності вини.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
За приписами ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно статті 22 ЦК України, особа, якій завдано збитків, має право на їх відшкодування у розмірі витрат, які вона зробила чи мусить зробити для відновлення свого порушеного права.
За правилами статті 27 Закону України «Про страхування», ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальній за заподіяний збиток.
У постанові Верховного Суду України від 31.05.2017 року у справі № 6- 2969цс16 викладено правову позицію, яка зводиться до того, що з метою захисту інтересів потерпілого на страхувальника (зокрема, винуватця ДТП) покладається додаткова (субсидіарна) відповідальність.
У даній постанові також зазначено, що якщо страхової виплати (страхового відшкодування) недостатньо для повного відшкодування завданої потерпілому шкоди, то страховик, який виплатив страхове відшкодування, на підставі статті 1194 ЦК України має право звернутися безпосередньо до страхувальника з вимогою про відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
У постанові Верховного Суду від 14.02.2018 року у справі № 754/1114/15-ц викладено правовий висновок про те, що одержання потерпілим страхового відшкодування за договором не обов`язково припиняє деліктне зобов`язання, оскільки страхового відшкодування може бути недостатньо для повного покриття шкоди й особа, яка завдала шкоди, залишається зобов`язаною. Цією ж постановою зазначено, що потерпілому як кредитору належить право вимоги в обох видах зобов`язань - деліктному та договірному. Він вільно, на власний розсуд обирає спосіб здійснення свого права шляхом звернення вимоги виключно до особи, яка завдала шкоди, про відшкодування, або шляхом звернення до страховика, в якого особа, яка завдала шкоди застрахувала свою цивільну відповідальність, із вимогою про виплату страхового відшкодування, або шляхом звернення до страховика та в подальшому до особи, яка задала шкоди, за наявності передбачених ст.1194 ЦК підстав.
У постанові Верховного Суду від 07.02.2019 року у справі № 645/3746/16-ц викладено позицію, згідно якої, якщо для відновлення попереднього стану речі, яка мала певну зношеність, зокрема автомобіля, було використано нові вузли, деталі, комплектуючі частини, у тому числі іншої модифікації, що випускаються в обмін знятих із виробництва однорідних виробів, особа, відповідальна за шкоду, не має права вимагати врахування зношеності майна або меншої вартості пошкоджених частин попередньої модифікації. Зношеність пошкодженого майна враховується у випадках стягнення на користь потерпілого вартості такого майна (у разі відшкодування збитків). З урахуванням наведеного, правильним є стягнення із винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахуванням коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки в цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці.
Крім цього, у постанові Верховного Суду від 09.10.2019 року у справі № 649/384/16-ц визначено, що водночас положеннями Закону України «Про страхування» та ЦК України не встановлено обов`язку страховика при розрахунку розміру страхового відшкодування застосовувати коефіцієнт фізичного зносу щодо вартості пошкоджених деталей, які підлягають заміні. При цьому колегія суддів наголошує, що предметом спору у цій справі є не стягнення матеріального збитку, визначеного відповідно до Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, який завдано особі, а саме відшкодування шкоди у вигляді понесених витрат на відновлення транспортного засобу, які були перераховані на СТО, тобто реальних збитків, які відповідно до вимог частини другої статті 1192 ЦК України підлягають відшкодуванню у повному обсязі. Законодавець розмежовує поняття «вартість відновлювального ремонту» та матеріальний збиток, завданий унаслідок ДТП». Відповідальність винуватця ДТП за завдану шкоду обмежується реальним розміром збитків та у випадку відновлення транспортного засобу можуть відповідати вартості відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу.
Суд вважає, що право вимоги, яке виникло в порядку та на умовах передбачених ст. 993 ЦК України, а також ст. 27 Закону України «Про страхування», є суброгаційним, а відповідний обов`язок відшкодування шкоди винною особою, з огляду на положення ст. 1166 ЦК України є деліктним зобов`язанням. Такий перехід права вимоги від страхувальника (вигодонабувача) до страховика є суброгацією. Під час суброгації нового зобов`язання із відшкодування збитків не виникає, відбувається заміна кредитора: потерпілий, яким є страхувальник або вигодонабувач, передає страховику своє право вимоги до особи, відповідальної за спричинення шкоди.
Положеннями ст.ст. 512, 514 ЦК України передбачено, що кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою у випадках встановлених законом, при цьому до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Як роз`яснив Пленум Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ в п.27 Постанови № 4 від 01 березня 2013 року при вирішенні спорів про право зворотної вимоги страховика суди повинні розрізняти поняття «регрес» та «суброгація».
Так, у випадку суброгації, відбувається лише заміна осіб у вже наявному зобов`язанні, із збереженням самого зобов`язання, на підставі договору страхування, а також ст. 993 ЦК України, ст. 27 Закону України «Про страхування». У випадку регресу, одне зобов`язання замінює собою інше, але переходу прав від одного кредитора до іншого не відбувається. При цьому регрес регулюється нормами ст. 1191 ЦК України, а також статтею 38 ЗУ «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а для суброгації відповідно до статті 993 ЦК України і статті 27 Закону України «Про страхування» встановлено особливий правовий режим.
Таким чином, відповідно до вказаних норм закону від дня страхового випадку внаслідок заміни кредитора у зобов`язанні з відшкодування шкоди до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат, переходить право вимоги до особи, відповідальної за завдані страхувальнику збитки.
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 25 грудня 2013 року у справі № 6-112цс13.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних із розглядом справи.
За приписами ч.1 ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги підлягають задоволенню, то з відповідача ОСОБА_1 на користь позивача Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» слід стягнути сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір в розмірі 2481 грн. 00 коп.
Керуючись ст. ст. 2-7, 10, 133, 141, 258, 259, 263, 268, 279, 284, 351, 352, 354 ЦПК України, суд, -
Позовні вимоги Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у порядку суброгації задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Приватного акціонерного товариства «Європейський страховий альянс» судовий збір в розмірі 2481 (дві тисячі чотириста вісімдесят одна) гривень 00 коп.
Рішення суду може бути оскаржене протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Сторони по справі:

Позивач: Приватне акціонерне товариство «Європейський страховий альянс» м. Київ, вул. Ямська, 28, літера А, код ЄДРПОУ 19411125, р/р НОМЕР_3 в ПАТ «Універсал Банк» м. Київ, МФО 322001.

Відповідач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП невідомий.

Повний текст рішення складено 14.11.2022 року.

Суддя

.