КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №371/516/21 Головуючий у 1 інстанції: Поліщук А.С.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2022 року м. Київ

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів:

Головуючого судді: Олійника В.І.,

суддів: Сушко Л.П., Суханової Є.М.,

при секретарі: Панчошній К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Миронівського районного суду Київської області від 20 червня 2022 року та на додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 липня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Київській області Шепітко Валентина Василівна, про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування державної реєстрації права власності, -

в с т а н о в и в :

У травні 2021 року ОСОБА_2 звернулась до суду із зазначеним позовом, в якому просила визнати недійсним та скасувати свідоцтво на право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, видане ОСОБА_1 25 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. та зареєстроване в реєстрі за №3236;

скасувати запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229, номер запису про право власності: 33500980 від 25 вересня 2019 року.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер її рідний дядько ОСОБА_3 , який постійно проживав разом з нею (позивачкою) в АДРЕСА_1 .

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, в т.ч. земельна ділянка площею 2,3743 га з кадастровим номером 0:01:004:0027 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області, право на яку має позивачка, як спадкоємець п`ятої черги, яка прийняв спадщину, подавши відповідну заяву про прийняття спадщини до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В.

Також із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. звернулась ОСОБА_1 , яка перебувала зі спадкодавцем у зареєстрованому шлюбі, а тому відповідно до вимог ст.1261 ЦК України є спадкоємцем першої черги.

Однак, рішенням Миронівського районного суду Київської області від 31 грудня 2020 року було задоволено позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору: приватний нотаріус Миронівського нотаріального округу Головного територіального управління юстиції Київської області Шепітко В.В., про усунення від права на спадкування та усунуто спадкоємця ОСОБА_1 від права на спадкування за законом на майно, яке залишилося після смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 спадкодавця ОСОБА_3 .

Як наслідок, на даний час позивачка є єдиним спадкодавцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_3 . Разом з тим, вона не має можливості оформити свої спадкові права, оскільки згідно повідомлення нотаріуса від 14 квітня 2021 року за №148/02-14 їй не може бути видане свідоцтво про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 з тих підстав, що 25 вересня 2019 року за реєстровим №3236 спадкоємець ОСОБА_1 вже отримала свідоцтво право на спадщину за законом на зазначену вище земельну ділянку. При цьому, з повідомлення нотаріуса вбачається, що підставою для відмови у видачі позивачу свідоцтво про право на спадщину є не відсутність у позивача права на спадкування, а видане відповідачці свідоцтво про право на спадкування.

Згідно інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 20 квітня 2021 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом, серія та номер 3236, виданого 25 вересня 2019 року, видавник: Шепітко В.В. , приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Київської області, право власності на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва було зареєстровано за ОСОБА_1 , реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229, номер запису про право власності: 33500980 від 25 вересня 2019 року.

Таким чином, вважала, що способом захисту позивачки цивільних прав та інтересів може бути визнання недійним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого ОСОБА_1 25 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області і зареєстровано в реєстрі за №3236, а також скасування запису у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на дану земельну ділянку, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 229, номер запису про право власності 33500980 від 25 вересня 2019 року.

Рішенням Миронівського районного суду Київської області від 20 червня 2022 року позов задоволено.

Визнано недійсним та скасовано свідоцтво про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, видане ОСОБА_1 25 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., зареєстроване в реєстрі за №3236.

Скасовано запис у державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229, номер запису про право власності: 33500980 від 25 вересня 2019 року.

23 червня 2022 року ОСОБА_2 подала клопотання про розподіл судових витрат, в якому просила стягнути з ОСОБА_1 на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 14 500 грн.

Клопотання обґрунтовувала тим, що рішенням Миронівського районного суду Київської області від 20 червня 2022 року у справі №371/516/21 задоволено її позов до ОСОБА_1 , третя особа: приватний нотаріус Миронівського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Київській області Шепітко В.В., про визнання свідоцтва про право на спадщину недійсним та скасування державної реєстрації права власності.

Вказувала, що у зв`язку з розглядом вказаної справи, в період від 20 квітня 2021 року до 20 червня 2022 року ОСОБА_2 була надана правнича допомога адвоката у розмірі

14 500 гривень згідно Договору про надання правової допомоги №15 від 20.04.2021 року та Додаткової угоди №1 від 20.04.2021 року до Договору про надання правової допомоги №15 від 20.04.2021 року.

Зазначені витрати на правничу допомогу адвоката, які вона сплатила та які підлягають сплаті, підтверджуються актом №1 від 21.06.2022 року про виконання робіт з надання правничої допомоги відповідно до Договору про надання правової допомоги №15 від 20.04.2021 року, в якому міститься детальний опис виконаних робіт, а також квитанцією про оплату послуг адвоката, яка була приєднана до позовної заяви.

Зазначений розмір витрат на правничу допомогу адвоката перевищує розмір витрат, які ОСОБА_2 очікувала понести у зв`язку з розглядом справи і які були зазначені у позовній заяві, оскільки це пов`язано із зміною складу суду та постановлення необґрунтованої ухвали про відмову у задоволенні заяви про забезпечення позову, тобто з обставинами, які позивачка не могла передбачити.

Додатковим рішенням Миронівського районного суду Київської області від 29 липня 2022 року заяву задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 витрати на надання їй правничої допомоги в розмірі 7 000 гривень.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 з підстав порушення судом норм матеріального і процесуального права ставиться питання про скасування рішення Миронівського районного суду Київської області від 20 червня 2022 року і ухвалення нового рішення, яким відмовити ОСОБА_2 в задоволенні її вимог. Також ставиться питання про скасування додаткового рішення Миронівського районного суду від 29 липня 2022 року, яке ухвалене без урахування того, що рішення від 20 червня 2022 року не набрало законності і не оскаржене в апеляційному порядку.

Скаргу обґрунтовувала тим, що не зрозуміло, на підставі яких належних доказів, наявних документів в матеріалах справи суд мотивує, що позивачка є племінницею спадкодавця, а через 14 абзаців встановлює, що позивачка є рідною дочкою спадкодавця і посилаючись на відповідність ст.1261 ЦК України вирішив, що позивачка 5-ої черги спадкування і ОСОБА_1 є спадкоємцем 1 черги ОСОБА_3 , що на її думку вплинуло на ухвалення рішення неіснуючої дочки спадкодавця.

Вважає, що суд не надав належної оцінки повідомленню нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Шепітко В.В. про відмову в прийнятті заяви позивачки про прийняття спадщини із-за пропущеного терміну подачі заяви про прийняття спадщини (спадкова справа в матеріалах позовних вимогах), але суд безпідставно вважав, що позивачка і ОСОБА_1 подали заяви про прийняття спадщини, тобто не існує відмови позивачці нотаріусом і вони в рівних правах.

Суд при ухваленні рішення не надав належну оцінку і залишив поза увагою той факт, що відповідачка отримала свідоцтво про право на спадкування за законом без фальсифікації документів, а як спадкоємець 1 черги і усунення від спадкування неможливе без наявних на те причин, але суд без належних доказів встановлює, що позивачка на даний час є єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину.

При цьому суд встановлює і посилається на повідомлення нотаріуса, що у позивачки не є відсутність права на спадкування, а відсутність свідоцтва, яке видане ОСОБА_1 на законних на те підставах.

Також, суд залишив поза увагою і не надав ніякої оцінки позиції представника відповідачки, що вона у даній справі є неналежним відповідачем, так як на підставі ч.4 ст.81 землі сільськогосподарського призначення, прийняті у спадщину іноземними громадянами, а вона громадянка Російської Федерації, а також особами без громадянства, протягом року підлягають відчуженню.

Крім того, незважаючи на те, що вказане рішення суду не набрало законної сили, не оскаржене в апеляційній інстанції, Миронівський районний суд Київської області з власної ініціативи, без повідомлення ОСОБА_1 , як зацікавленої особи 29 липня 2022 року, ухвалив додаткове рішення про стягнення 7 000 грн. за професійну правничу допомогу адвоката.

Учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду відзиву на апеляційну скаргу, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направили.

Згідно з ч.3 ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч.ч.1, 2, 5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Задовольняючи позов, суд першої інстанції дійшов висновку про обґрунтованість та правомірність вимоги позивача про необхідність визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, видане ОСОБА_1 25 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В., зареєстроване в реєстрі за №3236.

Вказував, що позовна вимога про скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229, номер запису про право власності: 33500980 від 25 вересня 2019 року є похідною, від першої та теж підлягала задоволенню.

Ухвалене судом рішення зазначеним вимогам відповідає.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

За ч.2 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1 ст.89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , зареєстрованого виконавчим комітетом Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області, ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.8).

Після смерті ОСОБА_3 залишилось спадкове майно, зокрема земельна ділянка площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області.

Із матеріалів спадкової справи ОСОБА_3 вбачається, що заяви про прийняття його спадщини подали як позивач так і відповідач.

В матеріалах справи відсутні докази того, що ОСОБА_3 на випадок своєї смерті зробив заповіт, а тому в силу норми ст.ст.1217, 1223 ЦК України спадкування має здійснюватися за законом.

Із матеріалів справи вбачається, що приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Київській області Шепітко В.В. 25 вересня 2019 року відповідачу було видано свідоцтво про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , зокрема на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027 та цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташована на території Владиславської сільської ради Миронівського району Київської області.

В подальшому відповідачка зареєструвала за собою право власності на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229, номер запису про право власності: 33500980 від 25 вересня 2019 року.

Проте, 31 грудня 2020 року Миронівський районний суд Київської області прийняв рішення (справа №371/1083/19), яким відповідачку було усунуто від права на спадкування за законом на майно, яке залишилося після смерті ОСОБА_3 , оскільки вона ухилялася від надання допомоги спадкодавцеві, який через похилий вік та тяжку хворобу був у безпорадному стані.

Це рішення суду набрало законної сили 18 січня 2021 року, а отже у відповідності до ст.18 ЦПК України є обов`язковим для всіх органів державної влади і підлягає виконанню на всій території України.

Усуваючи відповідача від спадщини ОСОБА_3 суд фактично встановив відсутність її права на спадщину останнього.

За нормою ст.1301 ЦК України свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування.

Із повідомлення приватного нотаріуса Миронівського районного нотаріального округу Головного територіального управління юстиції у Київській області Шепітко В.В. від 14 квітня 2021 року №148/02-14 вбачається, що позивачці було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку, площею 2,3743 га, кадастровий номер: :01:004:0027, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та рекомендовано звернутися до суду для захисту своїх законних прав та інтересів з позовом про скасування свідоцтва про право на спадщину за законом, виданого області 25 вересня 2019 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської Шепітко В.В. за реєстровим № 3236.

За таких обставин суд прийшов до вірного висновку про обґрунтованість та правомірність вимоги позивачки про необхідність визнання недійсним та скасування свідоцтва про право на спадщину за законом на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, виданого ОСОБА_1 25 жовтня 2019 року приватним нотаріусом Миронівського районного нотаріального округу Київської області Шепітко В.В. та зареєстрованого в реєстрі за №3236.

Позовна вимога про скасування запису в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку площею 2,3743 га з кадастровим номером :01:004:0027, цільове призначення: для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 229, номер запису про право власності: 33500980 від 25 вересня 2019 року є похідною, від першої і тому підлягала теж до задоволення.

Так, за ст.14 Конституції України право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами виключно відповідно до закону.

Згідно з ч.ч.1, 2 ст.78 Земельного кодексу України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.

Відповідно до ч.1 ст.321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

За ч.3 ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Так як відповідачка була усунута від спадщини ОСОБА_3 , видане їй свідоцтво про право на спадщину визнається не дійсним та скасовується, то відповідно і запис в державному реєстрі речових прав на нерухоме майно щодо реєстрації права власності на спірну земельну ділянку за нею також підлягав скасуванню.

При прийнятті рішення Миронівський районний суд Київської області задовольнив позовні вимоги позивача повністю, тому позивачка подала до суду заяву про ухвалення додаткового рішення з метою стягнення витрат на професійну правничу допомогу адвоката у розмірі 14 500 грн.

Згідно з п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до ч.1-6 ст.137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:

1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;

2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:

1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);

2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);

3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;

4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.

Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

Судом першої інстанції вірно зазначено, що в матеріалах справи міститься лише розрахункова квитанція серії ББАЇ №821915, видана адвокатом Ящуком Л.А., про оплату правничої допомоги у розмірі 7 000 грн. а тому дійшов висновку про необхідність постановлення додаткового рішення у справі, яким на підставі ст. 141 ЦПК України вірно вважав необхідним стягнути з відповідачки на користь позивачки 7 000 грн. витрат на правничу допомогу.

Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

За таких обставин колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції відповідає обставинам справи, ухвалене з дотриманням норм матеріального і процесуального права і не може бути скасоване з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Таким чином, доводи апеляційної скарги про порушення судом норм матеріального і процесуального права безпідставні, спростовуються матеріалами справи та висновками суду, викладеними в рішенні.

Інших доводів, які б спростовували висновки суду першої інстанції чи доводили б порушення ним норм цивільного або цивільно-процесуального законодавства, апеляційна скарга не містить.

Обґрунтовуючи судове рішення, колегія суддів приймає до уваги вимоги ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» відповідно до якої суди застосовують при розгляді справи Конвенцію та практику Суду як джерело права та висновки Європейського суду з прав людини, зазначені в рішенні у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, №303А, п.2958, згідно з яким Суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення.

Перевіряючи законність та обґрунтованість рішення в межах доводів апеляційної скарги та враховуючи, що обставини справи судом встановлені відповідно до наданих пояснень сторін та письмових доказів, що містяться в матеріалах справи, колегія суддів приходить до висновку, що рішення постановлене з дотриманням вимог матеріального і процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст.263, 367, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Миронівського районного суду Київської області від 20 червня 2022 року та на додаткове рішення Миронівського районного суду Київської області від 29 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складено 16 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: