Справа № 606/1340/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 листопада 2022 року м. Теребовля

Теребовлянський районний суд Тернопільської області в складі:

головуючої судді Мельник А.В.

за участю секретаря судового засідання Кавалко В.С.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Теребовлі цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя,

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до ОСОБА_2 , у якому просить здійснити поділ спільного майна подружжя, а саме: квартири АДРЕСА_1 , визнавши за позивачем право власності на 1/2 частину вказаної квартири.

В обґрунтування заявлених вимог позивач вказує на те, що з 11.08.2009 вона перебуває із відповідачем у зареєстрованому шлюбі.

В даному шлюбі в сторін народився син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Вказує, що вже деякий період часу сторони не ведуть спільного господарства та сімейного бюджету, шлюб існує формально.

За час спільного проживання, в період зареєстрованого між стронами шлюбу подружжя придбало нерухоме майно. Так, позивач вказує, що відповідно до договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2021 ОСОБА_2 придбав квартиру під АДРЕСА_1 . Оскільки договір укладено у період перебування сторін у шлюбі, тому вказана квартира є спільною власністю подружжя, окрім того, позивач зазначає, що квартира була придбана за спільні заощадження сторін та спільні кошти, які вони отримували від спільної праці.

Відтак, просить поділити майно, набуте нею та відповідачем за час шлюбу, визнавши за нею право власності на 1/2 частину кватири АДРЕСА_1 .

Ухвалою судді від 15.08.2022 позовну заяву було залишено без руху. Після усунення позивачем у встановлений судом строк недоліків позовної заяви ухвалою Теребовлянського районного суду Тернопільської області від 28.09.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання.

У підготовче судове засідання учасники справи не з`явились.

Від представника позивача адвоката Худої І.Р. до суду надійшла заява про розгляд справи у її відсутності та відсутності позивача, просила задовольнити позовні вимоги.

15.11.2022 відповідач подав до суду заяву, у якій просив справу слухати у його відсутності, позовні вимоги визнав та не заперечував проти їх задоволення.

Відповідно до вимог частини третьої статті 200 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України) за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

За вказаних обставин, на підставі частини другої статті 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, дослідивши та оцінивши зібрані у справі докази, встановив наступні обставини.

11.08.2009 було зареєстровано шлюб між ОСОБА_2 та ОСОБА_4 (Свідоцтво про шлюб серії НОМЕР_1 , видане 11.08.2009 Острівецькою сільською радою Теребовлянського району Тернопільської області України) і після реєстрації шлюбу останній присвоєно прізвище « ОСОБА_5 » (а.с. 7).

Під час перебування у шлюбі 05.05.2021 укладено договір купівлі-продажу квартири, посвідчений державним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори Хомутовою О.М., зареєстрований в реєстрі за №607, згідно якого ОСОБА_6 передав за плату покупцю ОСОБА_2 , а покупець ОСОБА_2 прийняв у власність та оплатив квартиру під АДРЕСА_1 (а.с. 13-14).

Згідно копії Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.05.2021, індесний номер 255320365, власником квартири АДРЕСА_1 на підставі договору купівлі продажу серія та номер: 607, виданий 05.05.2021 дежавним нотаріусом Теребовлянської державної нотаріальної контори Хомутовою О.М. (а.с. 12).

Відповідно довідки Теребовлянської міської ради Тернопільської області від 01.08.2022 за № 09-04/07/176 склад сім`ї ОСОБА_1 , яка проживає по АДРЕСА_2 є слідуючий: чоловік ОСОБА_2 , син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дитина -інвалід. Дитина проживає разом з матір`ю, яка здійснює за нею належний догляд.

До правовідносин, які виникли між сторонами, суд застосовує наступні правові норми.

У статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України.

Статтею 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: 1) майно, набуте нею, ним до шлюбу; 2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування; 3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто; 4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду». 5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

За змістом статей 69, 70 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу. У разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Отже, наведеними нормами права передбачено презумпцію віднесення придбаного під час шлюбу майна до спільної сумісної власності подружжя. Це означає, що ні дружина, ні чоловік не зобов`язані доводити наявність права спільної сумісної власності на майно, набуте у шлюбі, оскільки воно вважається таким, що належить подружжю.

Якщо майно придбано під час шлюбу, то реєстрація прав на нього (транспортний засіб, житловий будинок чи іншу нерухомість) лише на ім`я одного із подружжя не спростовує презумпцію належності його до спільної сумісної власності подружжя.

Ця презумпція може бути спростована й одним із подружжя, який може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує.

Віднесення спірного майна, яке було придбано за час перебування у шлюбі, до спільної сумісної власності подружжя, де частки чоловіка та дружини є рівними, повністю узгоджується з правовою позицією Великої Палати Верховного Суду, викладеною у постанові від 21.11.2018 у справі № 372/504/17 (провадження № 14-325цс18).

Аналогічна правова позиція викладена й у постанові Верховного Суду у складі Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 12.02.2020 у справі №725/1776/18, у якій Верховний Суд вказав, що висновок судів попередніх інстанцій про те, що сам по собі факт придбання спірного майна у період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя, є неправильним та суперечить нормам матеріального права, що в свою чергу нівелює правовий режим спільного сумісного майна подружжя, закріпленого законодавцем в ЦК України та в СК України.

Як роз`яснено в пункті 23 Постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (статті 60, 69 СК, ч. 3 ст. 368 ЦК), відповідно до частин 2, 3 ст. 325 ЦК можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. Спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки; земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби; грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі; грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Відповідно до положень частини першої статті 71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення.

Згідно з вимогами статті 65 СК України дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя.

Рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено частиною першою статті 63, частиною першою статті 65 СК України.

Частиною першою статті 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Вирішуючи спір, суд враховує, що квартира за адресою: АДРЕСА_3 , була придбана у власність ОСОБА_3 на підставі договору купівлі-продажу квартири від 05.05.2021, тобто під час перебування у шлюбі з позивачем.

За таких обставин, враховуючи визнання позову відповідачем, суд доходить висновку про те, що квартира АДРЕСА_1 є спільною сумісною власністю сторін, як така, що набута в період шлюбу з визначенням за позивачем 1/2 частки спірної квартири, а тому позовні вимоги є законними та обґрунтованими та підлягають до задоволення.

Згідно частини 1 статті 142 ЦПК України, з огляду на визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті, суд вважає за необхідне повернути позивачу з державного бюджету 50 % судового збору, сплаченого при поданні позову до суду, а інші 50% судового збору, що сплачені позивачем при зверненні до суду з позовом, на підставі частини 1 статті 141 ЦПК України, стягнути з відповідача на користь позивача.

Керуючись статтями 3, 12, 13, 81, 141, 142,259, 263-265, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя задовольнити.

В порядку поділу спільного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частку квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 575 (п`ятсот сімдесят п`ять) грн 50 коп. сплаченого судового збору.

Повернути ОСОБА_1 із Державного бюджету України 50 % судового збору, тобто 575 (п`ятсот сімдесят п`ять) грн 50 коп., сплаченого при поданні позову відповідно до квитанції АТ «Ощадбанк» №27 від 08.09.2022.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду може бути оскаржене, шляхом подання апеляційної скарги до Тернопільського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Позивач - ОСОБА_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач - ОСОБА_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_2 .

Повний текст рішення суду складено 24 листопада 2022 року.

Суддя А.В.Мельник