Дата документу 19.10.2022Справа № 554/3914/19
Провадження № 6/554/88/2022
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19.10.2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

Головуючого судді Тімошенко Н.В.,

при секретарі Колесніченко О.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань м. Полтави заяву ОСОБА_1 про відстрочення виконання заочного рішення ухваленого по цивільній справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

01.07.2022 року, ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про відстрочення виконання заочного рішення ухваленого по цивільній справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Обґрунтовуючи свої вимоги тим, що на даний час в Україні діє воєнний стан, який введений відповідно до Указу Президента України від 24.02.22 № 64/2022, у зв`язку з чим ОСОБА_1 перебуває у скрутному матеріальному становищі та не може сплатити всю суму заборгованості за заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.12.2019 року. За таких підстав, просить відстрочення виконання заочного рішення ухваленого по цивільній справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості строком на 1 (один) рік.

У судове засідання сторони не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи повідомлялися у встановленому законом порядку.

Відповідно до ч.2ст.435 ЦПК України, заява про встановлення або зміну способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення розглядається у десятиденний строк з дня її надходження у судовому засіданні з повідомленням учасників справи.

Неявка учасників судового процесу в судове засідання не є перешкодою для вирішення питання про розстрочення виконання судового рішення, а тому суд вважає за можливе вирішити це питання за відсутності сторін.

Відповідно до ч. 2ст. 247 ЦПК України, в зв`язку з неявкою сторін, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Судом встановлено, що заочним рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 18.12.2019 року позовні вимоги фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованостізадоволено у повному обсязі. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 заборгованість за договором купівлі-продажу від 11.08.2018 року в розмірі 22240,53 грн. та судовий збір в сумі 768,40 грн.

Згідно з ст. 129-1 Конституції України, суд ухвалює рішення іменем України. Судове рішення є обов`язковим до виконання. Держава забезпечує виконання судового рішення у визначеному законом порядку. Контроль за виконанням судового рішення здійснює суд.

Згідно з ч. 1 ст. 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.

У рішенні Європейського суду з прав людини по справі «Горнсбі проти Греції» (Hornsby v. Greece) від 19 березня 1997 року, заява № 18357/91, п. 40 зазначається, що …право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної Сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалося невиконаним на шкоду одній зі сторін. Важко уявити ситуацію, щоб пункт 1 статті 6 докладно описував процедурні гарантії, які надаються сторонам цивільного судового процесу у провадженні, що є справедливим, відкритим і оперативним, і не передбачав би при цьому гарантій виконання судових рішень; тлумачення статті 6 як такої, що стосується виключно права на звернення до суду і проведення судового розгляду, могло б призвести до ситуацій, несумісних із принципом верховенства права, що його Договірні Сторони зобов`язалися дотримуватися, коли вони ратифікували Конвенцію. Отже, виконання рішення, винесеного будь-яким судом, має розглядатися як невід`ємна частина «судового процесу» для цілей статті 6.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у справі «Шмалько проти України», право на справедливий судовий розгляд було б ілюзорним, якби правова система держави допускала, щоб остаточне судове рішення, яке має обов`язкову силу, не виконувалося.

Відповідно до ст. 33 Закону України «Про виконавче провадження» у виняткових випадках за наявності обставин, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, державний виконавець за власною ініціативою чи за заявою сторін, а також самі сторони мають право звернутися до суду, який видав виконавчий документ, із заявою про відстрочку або розстрочку виконання, а також про встановлення або зміну способу і порядку виконання.

За приписами ст. 435 ЦПК України за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), - встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання. Підставою для встановлення або зміни способу або порядку виконання, відстрочення або розстрочення виконання судового рішення є обставини, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.

Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:1) ступінь вини відповідача у виникненні спору; 2) щодо фізичної особи - тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан; 3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо. Розстрочка та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення, ухвали, постанови.

Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.

Таким чином, розстрочка, відстрочка виконання рішення суду може бути надана у виняткових випадках, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим.

Відповідно до роз`яснень Пленуму Верховного Суду України в п. 10 Постанови від 26 грудня 2003 року № 14 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність органів і посадових осіб державної виконавчої служби та звернень учасників виконавчого провадження», задоволення заяви про розстрочку виконання рішення суду можливе лише у виняткових випадках, які суд визначає, виходячи із особливого характеру обставин, що ускладнюють або виключають виконання рішення суду (хвороба боржника або членів його сім`ї, стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо).

З наведених норм вбачається, що суд може відстрочити чи розстрочити виконання рішення лише у виняткових випадках, за наявності обставин, що обумовлюють об`єктивні ускладнення при виконанні судового рішення або наявність яких робить його виконання неможливим. Такі обставини повинні виникнути після ухвалення судового рішення та мають бути об`єктивними, такими що не залежать від волі сторін. Такі висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, що викладена у постанові від 21.02.2019 у справі № 2-54/08.

Аргументуючи наявність таких обставин, заявник послалася на запровадження воєнного стану в країні. Разом з тим, жодних доказів щодо розміру своїх доходів станом на день винесення судового рішення, а також станом на день звернення до суду із заявою про розстрочення виконання судового рішення заявник до суду не надав. Заявником також не повідомлено та не надано доказів, які підтверджують можливість виконання ним рішення суду у повному обсязі у випадку розстрочення його виконання.

Крім того, суд звертає увагу на те, що сам факт наявності воєнного стану не може бути підставою для розстрочення виконання рішення, оскільки такі заходи та обмеження розповсюджуються не лише на відповідача, як особу, з якої стягнуто кошти за судовим рішенням, а і на позивача, права якого порушені невиконанням зобов`язання та підлягають відновленню. Водночас, доказів добровільного погашення заборгованості за цей період відповідачем також не надано.

Відповідно до ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Таким чином, обов`язок доведення наявності обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, покладається саме на заявника, який всупереч вимог ст. ч. 3 ст. 12 ч. 1 ст. 81 ЦПК України не надав до суду доказів їх існування.

З урахуванням вищевикладеного, суд за необхідне відмовити у задоволенні заяви про відстрочення виконання судового рішення.

Керуючись ст. 435 ЦПК України, ЗУ «Про виконавче провадження», суд

УХВАЛИВ:

у задоволенні заяви ОСОБА_1 про відстрочення виконання заочного рішення ухваленого по цивільній справі за позовом фізичної особи підприємця ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Полтавського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом пятнадцяти днів з моменту її проголошення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя Н.В. Тімошенко