Справа № 496/5462/22
Провадження № 2-з/496/11/22
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Біляївка

Суддя Біляївського районного суду Одеської області Горяєв І.М., розглянувши заяву представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ставніченко Максима Віталійовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви, -

В С Т А Н О В И В:

Представник заявника звернувся до суду із заявою про забезпечення позову до подання позовної заяви, шляхом накладенням арешту на земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:01:0354, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10; на житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею: 181,1 кв. м., житлова площа: 57,8 кв. м., що розташований за вказаною адресою, реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 10; на квартиру загальною площею 65,6 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 , реєстраційний номер майна в Реєстрі прав власності на нерухоме майно 24703862, яка належить ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_1 ) на підставі договору купівлі-продажу, р.3-1331 від 21.10.2008 року.

Заява мотивована тим, що з 2007 року ОСОБА_3 та ОСОБА_1 перебували у близьких стосунках. З початку 2008 року проживали разом однією сім`єю, вели спільне домашнє господарство та побут, придбали спільне житло. У зареєстрованому шлюбі знаходились з 18.09.2012 року. У шлюбі у сторін народилась дитина - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Рішенням Біляївського районного суду Одеської області по справі 496/1511/22 від 23.08.2022 року шлюб було розірвано. За час шлюбу подружжям було набуто право власності на земельну ділянку площею 0,15 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , кадастровий номер :03:01:0354 (надалі по тексту земельна ділянка, присадибна ділянка, спірна ділянка) та житловий будинок, з господарськими будівлями та спорудами, загальною площею: 181,1 кв. м., житлова площа: 57,8 кв. м., що розташований за вказаною адресою на спірній земельній ділянці. Право власності на земельну ділянку та житловий будинок оформлено на ім`я дружини ОСОБА_3 на підставі договорів дарування. Заявник зазначає, що за спільні кошти подружжя, джерелом яких була винагорода за контракти ОСОБА_1 , за час шлюбу вказане майно зазнало істотного збільшення у своїй вартості внаслідок грошових та трудових затрат позивача. Вказаний будинок та земельна ділянка набувались подружжям спільно в інтересах сім`ї, а істотне збільшення вартості цих об`єктів відбулось за рахунок коштів, які були зароблені позивачем під час шлюбу. Земельна ділянка була фактично придбана задля будівництва житлового будинку потенційним позивачем ще до шлюбу з ОСОБА_5 , земельна ділянка купувалась за кошти ОСОБА_1 та задля будівництва будинку саме ним, договірні відносини були оформлені між матір`ю позивача (покупець) та ОСОБА_6 (продавець). За договором купівлі-продажу земельної ділянки між ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , мати позивача набула право власності на спірну земельну ділянку. Перед укладанням вказаного договору у 2012 році, потенційний позивач здійснював попередні домовленості та оплачував завдаток за купівлю земельної ділянки, що підтверджується розписками, які збереглися у заявника. Заявник стверджує, що він за освітою та фахом є моряком та за період шлюбу мав досить часті робочі відрядження. В 2015 році, у час коли заявник знаходився у відрядженні та не мав стабільного зв`язку з батьками, його колишня дружина повідомила ОСОБА_7 про термінову необхідність у «переоформленні» земельної ділянки та будинку на неї аргументуючи це тим, що так сказав її чоловік ОСОБА_1 . Не маючи змоги перевірити такі показання позивача, так як зв`язок з ним був відсутній, ОСОБА_9 здійснила дарування спірного майна на ім`я ОСОБА_3 на підставі договорів дарування, серія та номер: 114 та 115, виданих приватним нотаріусом Біляївського районного нотаріального округу Одеської області 12.02.2015 року. У час відсутності позивача в Україні, питаннями щодо оплати та договірними відносинами щодо ремонтних робіт займалась відповідач. При цьому, слід зазначити, що ОСОБА_5 не працювала у період шлюбу та не займалась підприємницькою діяльністю. Будівництво та приведення до житлового стану будинку, а також невід`ємне поліпшення стану земельної ділянки здійснювалось за кошти, що надходили в якості оплати за контрактами заявника. Прибуток за його контрактами надходив на валютний рахунок АТ КБ «Приватбанк», що відкритий відповідно до договору № SAMDNWFC1 від 29.04.2015 між АТ КБ «Приватбанк» та ОСОБА_1 . Щодо квартири. Сторони з 2007 року мали близькі стосунки, а з 2008 року проживали однією сім`єю аж до моменту розірвання шлюбу в 2022 році. Відповідно до договору купівлі-продажу від 21.10.2008 року, укладеного у Першій Одеській державній нотаріальній конторі потенційні сторони придбали у власність квартиру загальною площею 65,6 кв. м., що розташована за адресою: АДРЕСА_2 . Вказана квартира належить ОСОБА_10 на підставі договору купівлі-продажу, який укладався без згоди ОСОБА_11 та на той час сторони не перебували у зареєстрованому шлюбі, сторона заявника, вважає що даний спірний предмет нерухомого майна є спільною сумісною власністю, що і буде доведено під час судового розгляду відповідної позовної заяви, яку ОСОБА_1 має намір подати у десятиденний строк з моменту забезпечення позову. Щодо зустрічного забезпечення, заявник зазначає, що у разі, якщо суд дійде висновку про необхідність застосування зустрічного заходу забезпечення позову, заявник надає свою пропозицію щодо його розміру та виду не заперечує проти внесення суми у розмірі 5000 гривень 00 гривень на депозитний рахунок суду. У зв`язку із чим, представник звернувся до суду з вказаною заявою.

Дослідивши заяву про забезпечення позову та додані до неї письмові докази, суд дійшов наступного висновку.

Частиною 2 ст. 149 ЦПК України встановлено, що забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 150 ЦПК України, позов забезпечується: 1) накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачеві і знаходяться у нього чи в інших осіб; 2) забороною вчиняти певні дії; 3) встановленням обов`язку вчинити певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії щодо предмета спору або здійснювати платежі, або передавати майно відповідачеві чи виконувати щодо нього інші зобов`язання; 5) зупиненням продажу арештованого майна, якщо подано позов про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту; 6) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа, який оскаржується боржником у судовому порядку; 7) передачею речі, яка є предметом спору, на зберігання іншим особам, які не мають інтересу в результаті вирішення спору; 8) зупиненням митного оформлення товарів чи предметів; 9) арештом морського судна, що здійснюється для забезпечення морської вимоги; 10) іншими заходами, необхідними для забезпечення ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав та інтересів, якщо такий захист або поновлення не забезпечуються заходами, зазначеними у пунктах 1-9 цієї частини. Суд може застосувати кілька видів забезпечення позову.

Вирішуючи питання про забезпечення позову та приймаючи відповідне рішення, суд зобов`язаний враховувати обставини, якими заявник обґрунтовує свої вимоги, та зазначені ним докази, що підтверджують кожну обставину.

Згідно із п.п. 4, 5, 6 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.2006 № 9 «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

На підставі ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У відповідності до роз`яснень постанови Пленуму Верховного суду України № 9 від 22.12.2006 р., з відповідними змінами та доповненнями, «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову», вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має право брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Інститут забезпечення позову являє собою сукупність встановлених законом заходів, що вживаються судом за клопотанням осіб, які беруть участь у справі, якщо у них існують побоювання, що виконання ухваленого у справі рішення виявиться у майбутньому утрудненим чи неможливим.

Враховуючи вищенаведене, умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може утруднити або унеможливити виконання рішення по суті позовних вимог.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача.

Цивільний процесуальний закон не зобов`язує при розгляді питань про забезпечення позову перевіряти обставини, які мають значення для справи, а лише запобігає ситуації, при якій може бути утруднено чи стане неможливим виконання рішення у разі задоволення позову.

При вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; ймовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Адекватність заходу забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, та інтересів сторін та інших учасників судового процесу.

Підстави для забезпечення позову є оціночними та враховуються судом в залежності до конкретного випадку.

При вжитті заходів забезпечення позову повинна бути наявність зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову.

Водночас заявником не наведено обґрунтованих підстав вважати, що невжиття заходів забезпечення позову у запропонований спосіб впливатиме на ефективність захисту та унеможливить виконання ймовірного рішення суду про задоволення вимог позову про поділ спільного майна подружжя.

Не наведено у заяві і доказів на підтвердження фактів можливої недобросовісної поведінки з боку ОСОБА_3 щодо порушення інтересів ОСОБА_1 .

Самі лише твердження заявника про потенційну можливість відповідачем відчужити спільне сумісне майно подружжя, яке перебуває в її законному володінні, не є достатньою підставою для задоволення заяви про забезпечення позову до подання позовної заяви.

Отже заявником не наведено обґрунтованих підстав для застосування заходів забезпечення позову, в той же час відсутність зазначених відомостей та обґрунтування підстав для вжиття заходів забезпечення позову позбавляє суд можливості дійти висновку про наявність достатньо обґрунтованого припущення, що невжиття заходів забезпечення позову може в майбутньому утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

За відсутності достатнього обґрунтування доводів щодо забезпечення позову суд приходить до висновку про відсутність підстав для забезпечення позову.

Керуючись ст.ст. 150-153, 187, 274, ЦПК України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні заяви представника заявника ОСОБА_1 адвоката Ставніченко Максима Віталійовича про забезпечення позову до подачі позовної заяви відмовити.

Ухвала може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом 15 днів з дня складання ухвали, однак оскарження ухвали про забезпечення позову не зупиняє її виконання, а також не перешкоджає подальшому розгляду справи.

Суддя І.М. Горяєв