Справа № 716/1342/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15.11.2022 року місто Заставна

Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:

головуючого судді Вайновської О. Є.,

секретаря судового засідання Якимик К.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики,

ВСТАНОВИВ:

27.09.2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що 11.10.2019 року відповідач ОСОБА_2 отримав від нього у позику грошові кошти в розмірі 7332 євро з кінцевим терміном повернення 30.10.2019 року, про що власноруч склав розписку. Проте, до теперішнього часу ОСОБА_2 грошові кошти не повернув. Просив стягнути з ОСОБА_2 суму боргу за договором позики в розмірі 7332 євро, три проценти річних, відповідно до ч.2 ст.625 ЦК України в розмірі 637,58 євро, а також пеню за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, в розмірі 65249,21 грн.

Ухвалою судді Заставнівського районного суду Чернівецької області від 05.10.2022 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, призначено розгляд справи.

Позивач до судових засідань не з`явився, надав заяву про розгляд справи за його відсутності. Позовні вимоги підтримав.

Відповідач до судового засідання повторно не з`явився, будучи повідомленим про час та місце розгляду справи, відзив не подав.

Відповідно до ст.223 ЦПК України, суд ухвалює рішення за відсутності сторін на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові докази, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову за наступних підстав.

Судом встановлено, що 11.10.2019 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 укладено договір позики, за яким ОСОБА_2 взяв в борг у ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 7332 євро, які зобов`язався повернути в строк до 30.10.2019 року.

На підтвердження укладення договору позики ОСОБА_2 власноручно написав розписку (а.с.13, 22).

Відповідно до статі 1046 ЦК України, за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.

Частиною 2 статті 1047 ЦК України визначено, що на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей.

Отже, розписка не є формою договору, а лише підтверджує факт укладення договору позики, оскільки підписується тільки позичальником.

Іншими словами, розписка про отримання в борг грошових коштів є документом, який видає боржник (позичальник) кредитору (позикодавцю) за договором позики, підтверджуючи як його укладення, так і умови договору, а також засвідчуючи отримання від кредитора певної грошової суми або речей.

Такий же висновок зроблений Верховним Судом України у постанові від 11 листопада 2015 року у справі № 6-1967цс15 та постанові від 18 січня 2017 року в справі №6-2789цс16.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина 1 статті 1049 ЦК України).

Таким чином, розписка як документ, що підтверджує боргове зобов`язання, має містити умови отримання позичальником в борг грошей із зобов`язанням їх повернення та дати отримання коштів (висновки Верховного Суд України у постановах від 11 листопада 2015 року №6-1967цс15, від 18 жовтня 2017 року №6-1662цс17, від 13 грудня 2017 року №6-996цс17).

У разі пред`явлення позову про стягнення боргу позивач повинен підтвердити своє право вимагати від відповідача виконання боргового зобов`язання. Для цього, з метою правильного застосування статей 1046, 1047 ЦК України суд повинен встановити наявність між позивачем і відповідачем правовідносин за договором позики, виходячи з дійсного змісту та достовірності документа, на підставі якого доказується факт укладення договору позики і його умов.

Факт отримання коштів у борг підтверджує не будь-яка розписка, а саме розписка про отримання коштів, зі змісту якої можливо установити, що відбулася передача певної суми коштів саме в позику і така правова позиція викладена у постанові ВС КЦС, справа №369/3340/16-ц від 22.08.2019 р.

За змістом розписки, позичальник ОСОБА_2 отримав від позикодавця ОСОБА_1 у позику грошові кошти в сумі 7332 євро, які зобов`язався повернути в строк до 30.10.2019 року (а.с.13, 22).

Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що між сторонами укладено договір позики, за яким позикодавець ОСОБА_1 передав у власність позичальникові ОСОБА_2 грошові кошти в розмірі 7332 євро, а ОСОБА_2 отримав грошові кошти та зобов`язався повернути у такому ж розмірі до 30.10.2019 року.

Як зазначено в статті 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 525 ЦК).

Порушення зобов`язання, відповідно до статті 610 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

Відповідно до статті 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.

Неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання (стаття 549 ЦК України).

Крім того, частиною 1 статті 1050 ЦК України регламентовано, що якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

За змістом частини 2 статті 625 ЦК України, боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом (відповідно до частини 1 статті 612 ЦК України).

У встановлений в розписці строк ОСОБА_2 не повернув ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 7332 євро і до таких висновків суд дійшов виходячи з наступного.

Так, відповідно до статті 12 ЦПК України, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи (частина 5 статті 81 ЦПК України).

Не підлягають доказуванню, зокрема, обставини, які визнаються учасниками справи, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання (частина 1 статті 82 ЦПК України).

Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

При цьому, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (статті 77, 78 ЦПК України).

Відповідно до частини 3 статті 1049 ЦК України, позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахування грошової суми, що позичалася, на його банківський рахунок.

Обов`язок доведення повернення позики покладається, в даному випадку, на відповідача. Як зазначалося, відповідач відзив не подав.

Відповідно до частини 1 статті 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Таким чином, дослідивши та оцінивши надані сторонами докази, суд, за наявності у позивача ОСОБА_1 оригіналу розписки про отримання ОСОБА_2 грошових коштів в розмірі 7332 євро від 11.10.2019 року, та відсутності з боку відповідача ОСОБА_2 належних доказів повернення боргу у вказаній сумі, приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_2 не виконав взяті на себе зобов`язання за договором позики від 11.10.2019 року.

Відповідно до статті 15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Звертаючись до суду з вказаним позовом, позивач просив стягнути з відповідача борг за договором позики в розмірі 7332 євро, три проценти річних від простроченої суми в розмірі 637,58 євро та пеню в розмірі 65249,21 грн.

Встановивши, що позичальник ОСОБА_2 своєчасно не повернув суму позики, вимоги ОСОБА_1 про стягнення з відповідача суми боргу, а також трьох процентів річних, визначених частиною 2 статті 625 ЦК України, відповідають положенням частини 2 статті 1050 ЦК України.

Проте, перевіряючи наданий позивачем ОСОБА_1 розрахунок суми трьох процентів річних за договором позики від 11.10.2019 року в розмірі 637,58 євро, суд зазначає наступне.

Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 року «Про введення воєнного стану в Україні», з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні введено воєнний стан, який триває до теперішнього часу.

Відповідно до п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).

Таким чином, наданий позивачем розрахунок суми трьох процентів річних підлягає коригуванню з урахуванням вищевказаного пункту Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, та розраховується за період з 31.10.2019 року ( з дня наступного за днем виконання грошового зобов`язання) і по 23.02.2022 року (до дня введення воєнного стану) за формулою: сума боргу х процентна ставка х кількість днів прострочення / 365 днів і становить 509,82 євро (7332 євро х 3% х 846 дн. / 365 дн).

Щодо позовних вимог про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 пені в розмірі 65249,21 грн.

Як зазначалося, пеня є видом неустойки, що забезпечує виконання грошового зобов`язання і обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожний день прострочення виконання. Правові наслідки у вигляді пені настають за договором або за законом.

Статтею 3 ЗУ «Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань», визначено, що розмір пені, передбачений статтею 1 цього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.

Наданий позивачем розрахунок пені, обмежений останніми 12 місяцями, що передували зверненню до суду, виконаний у національній валюті на момент здійснення розрахунку 22.09.2021 року, виходячи з суми боргу в розмірі 229906,59 грн (7332 євро х 31,3566 грн (курс НБУ)) за подвійною ставкою НБУ та становить 65249,21 грн.

Вказаний розрахунок підлягає коригуванню з урахуванням пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, а отже пеня розраховується за період з 22.09.2021 по 23.02.2022 року за формулою: сума боргу х розрахункову ставку % (подвійна) х кількість днів / 365 днів:

22.09.2021 09.12.2021 229 906,59 х 17% х 79 / 365 =8459,30

10.12.2021 31.12.2021 229 906,59 х 18% х 22 / 365 =2494,33

01.01.2022 20.01.2022 229 906,59 х 18% х 20 / 365 =2267,57

21.01.2022 23.01.2022 229 906,59 х 20% х 34 / 365 =4283,19

Отже, пеня за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання за договором позики від 11.10.2019 року становить 17504,39 грн.

Враховуючи викладене, а саме, що ОСОБА_2 не виконав грошове зобов`язання за договором позики від 11.10.2019 року в розмірі 7332 євро, з останнього на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню грошове зобов`язання в розмірі 7332 євро, три проценти річних в розмірі 509,82 євро та пеня в розмірі 17504,39 грн, і саме в цій частині позов підлягає задоволенню. В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення грошових коштів слід відмовити за необґрунтованістю.

Вирішуючи питання про судові витрати, суд виходить з положень статті 141 ЦПК України, та враховуючи часткове задоволення позову, покладає на сторони судові витрати пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем при зверненні до суду з даним позовом сплачено судовий збір в розмірі 3538,16 грн. Оскільки позовні вимоги задоволено частково, а саме на 85,20% (від заявленої суми позовних вимог), то підлягає частковому стягненню з відповідачки на користь позивача і судовий збір.

Таким чином, з відповідачки слід стягнути на користь позивача судовий збір у зв`язку з розглядом справи пропорційно до розміру задоволених позовних вимог в сумі 3014,51 грн (85,2% від 3538,16 грн).

Керуючись статтями 525, 526, 533, 549, 610, 611, 612, 625, 1046, 1047, 1049, 1050 ЦК України, ст.ст.12, 13, 76-78, 81, 82, 89 141, 258-259, 263-265, 268, 354, 355 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики, задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 , НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , борг за договором позики від 11.10.2019 року в розмірі 7332 євро, 3% річних в розмірі 509,82 євро, а разом 7841 (сім тисяч вісімсот сорок один) євро 82 євроценти, пеню в розмірі 17504 (сімнадцять тисяч п`ятсот чотири) гривні 39 копійок.

В решті позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , на користь ОСОБА_3 , ІН НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_2 , судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2633 (дві тисячі шістсот тридцять три) гривні 97 копійок.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене шляхом подачі апеляційної скарги до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне рішення суду виготовлено 21.11.2022 року.

Суддя О.Є. Вайновська