Справа № 464/3525/21 Головуючий у 1 інстанції: Теслюк Д.Ю.
Провадження № 22-ц/811/1835/22 Доповідач в 2-й інстанції: Савуляк Р. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:

головуючого судді: Савуляка Р.В.,

суддів: Мікуш Ю.Р., Приколоти Т.І.,

секретаря: Салати Я.І.

без участі сторін, розглянувши у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою Моторного (транспортного) страхового бюро України на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування,-

ВСТАНОВИЛА:

У травні 2021 року ОСОБА_1 , в інтересах якого діє представник адвокат Скочиляс І.М., звернувся із позовом до Моторного (транспортного) страхового бюро України (далі МТСБУ), у якому просив стягнути з відповідача на користь позивача страхове відшкодування у розмірі 30 181,14 грн. - витрати на лікування, 1 509 грн. моральної шкоди та 2 833,80 грн. шкоди, пов`язаної із тимчасовою втратою працездатності, а всього 34 524,94 грн., пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 1 784,23 грн., три відсотки річних у розмірі 416,34 грн., інфляційні втрати у розмірі 1 212,08 грн., а всього 4 048,05 грн. та стягнути з відповідача на користь позивача витрати на професійну правничу допомогу адвоката в сумі 10 000 грн.

В обґрунтування позовних вимог покликався на те, що 26 липня 2020 року у м.Львові по пр.Червоної Калини, 57а, ОСОБА_3 , керуючи автомобілем марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , здійснив наїзд на пішохода ОСОБА_1 .

Вказував, що внаслідок вказаної ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження та був госпіталізований у лікарню швидкої медичної допомоги м.Львова. Цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , на момент дорожньо-транспортної пригоди застрахована не була. 11 вересня 2020 року на адресу відповідача було направлено заяву про виплату страхового відшкодування із вимогою щодо витрат на лікування та моральної шкоди.

Зазначав, що 05 жовтня 2020 року направлено відповідачу заяву про долучення документів із наданням додаткової медичної документації позивача, 08 грудня 2020 року на адресу відповідача скеровано заяву про уточнення виплати страхового відшкодування. Загальна сума страхового відшкодування позивачу, відповідно до заявлених вимог, становить 34 524,94 грн.

Листами від 08 жовтня 2020 року, від 08 грудня 2020 року відповідачем повідомлено про відсутність правових підстав для виплати страхового відшкодування через відсутність рішення по кримінальній справі за фактом вказаної ДТП.

12 січня 2021 року на адресу відповідача направлялась копія постанови про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2020 року. У відповідь на лист відповідача, 01 березня 2021 року на адресу відповідача додатково скеровано належним чином завірену копію постанови про закриття кримінального провадження.

Звертав увагу, що відповідачем по даний час виплату не проведено, а також не надано жодної інформації про прийняте рішення щодо виплати страхового відшкодування чи про відмову у виплаті страхового відшкодування.

Вважав, що у відносинах між володільцем джерела підвищеної небезпеки, яким завдано шкоду, та третіми особами, яким володілець джерела підвищеної небезпеки завдав шкоду, діє принцип відповідальності володільця цього джерела, незалежно від його вини, відтак вказаний розмір страхового відшкодування підлягає стягненню з відповідача МТСБУ в користь позивача, оскільки цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не була застрахованою.

Крім цього вказував, що із відповідача на користь позивача підлягає стягненню пеня із розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, а також три проценти річних та інфляційні втрати.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу адвоката, зазначав, що згідно із договором про надання правової допомоги, розмір гонорару адвоката встановлений сторонами у фіксованому розмірі в сумі 10 000 грн., а відтак не залежить від обсягу послуг та часу, витраченого представником позивача, а тому також підлягає стягненню із відповідача в користь позивача.

Оскаржуваним рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 24 червня 2022 року позов ОСОБА_1 до Моторного (транспортного) страхового бюро України, треті особи: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про відшкодування шкоди та стягнення страхового відшкодування задоволено.

Стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 страхове відшкодування в розмірі 34 523 (тридцять чотири тисячі п`ятсот двадцять три) грн. 94 коп., з яких 30 181 грн. 14 коп. витрати на лікування, 1 509 грн. - моральна шкода, 2 833 грн. 80 коп. - шкода, пов`язана із тимчасовою втратою працездатності.

Стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 пеню з розрахунку подвійної облікової ставки Національного банку України в розмірі 4 387 грн. 24 коп., три відсотки річних у розмірі 907 грн. 24 коп. та інфляційні втрати у розмірі 2 783 грн. 02 коп., а всього 8 077 (вісім тисяч сімдесят сім) грн. 50 коп.

Стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн.

Стягнуто із Моторного (транспортного) страхового бюро України в дохід держави судовий збір в розмірі 908 грн.

Вищезгадане рішення в апеляційному порядку оскаржило МТСБУ.

В апеляційній скарзі покликається на те, що в постанові про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2020р. вказано, що в дорожній ситуації, що склалася у водія автомобіля ВАЗ 2107, реєстраційний номер НОМЕР_1 ОСОБА_3 була відсутня технічна можливість запобігти даній ДТП, невідповідностей вимогам Правил дорожнього руху України, що знаходилися б у причинно-наслідковому зв`язку з настанням ДТП не вбачається, а причиною ДТП стали дії пішохода ОСОБА_1 .

Вказує, що відсутність у ОСОБА_3 технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою, оскільки в даному випадку зіткнення його автомобіля з пішоходом не залежало від нього при усій обачливості його дій та поведінки. Останній не міг передбачити таку подію або передбачив, проте не міг її відвернути. Зокрема, саме такої позиції дотримується Верховний суд в постанові від 10 квітня 2020р. по справі №532/1374/18.

За вказаних обставин, на думку МТСБУ взагалі відсутня підстава для проведення регламентної виплати, а тому просить рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 червня 2022 року скасувати та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

Згідно з ч.2 ст.247 ЦПК України у разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення.

Згідно ч. 5 статті 268 ЦПК України зазначено, що датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Отже, враховуючи наведені вище вимоги процесуального закону, датою ухвалення апеляційним судом судового рішення в даній справі, призначеній до розгляду 27 жовтня 2022 року, є дата складення повного судового рішення 07 листопада 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення, виходячи з наступного.

Судом та матеріалами справи встановлено, 26 липня 2020 року близько 02.00 год. у м.Львові по пр.Червоної Калини, 57а, відбулась дорожньо-транспортна пригода (наїзд на пішохода), за участі автомобіля марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_3 та пішохода ОСОБА_1 . Внаслідок ДТП ОСОБА_1 отримав тілесні ушкодження, транспортний засіб зазнав технічних пошкоджень, а водій ОСОБА_3 залишив місце вчинення дорожньо-транспортної пригоди.

Постановою слідчого СУ ГУ НП у Львівській області Басараб Б.В. від 30 грудня 2020 року кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0001192 від 26.07.2020, закрито у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України.

Орган досудового розслідування дійшов висновку про відсутність в діях водія ОСОБА_3 складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 286 КК України, з огляду на висновок автотехнічної експертизи механізму та обставин розвитку ДТП №15/2/750 від 28 грудня 2020 року, згідно з яким з технічної точки зору водій автомобіля марки «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , ОСОБА_3 не мав технічної можливості запобігти наїзду на пішохода з моменту виникнення небезпеки, виконуючи вимоги п.12.3 ПДР. У зв`язку з наведеним, дії водія ОСОБА_3 не знаходяться у причинно-наслідковому зв`язку із настанням даної ДТП.

Разом з тим, згідно із вказаною постановою, причиною дорожньо-транспортної пригоди стали дії пішохода ОСОБА_1 , який порушив п.п.4.9, 4.14 а, б ПДР. Вказаними нормами ПДР передбачено, що пішоходи повинні керуватись сигналами світлофора, забороняється виходити на проїзну частину, не впевнившись у відсутності небезпеки для себе та інших учасників руху, раптово виходити, вибігати на проїзну частину, в тому числі на пішохідний перехід. Також даною постановою встановлено, що після ДТП пішохода ОСОБА_1 госпіталізовано в медичний заклад, де у останнього було відібрано кров на етанол результат 1,91‰.

З виписки із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого №17777 від 14 серпня 2020 року, вбачається, що ОСОБА_1 26 липня 2020 року був доставлений у КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова» із таким діагнозом забій головного мозку тяжкого ступеню, геморагічно-контузійні вогнища у правій гемісфері, травматичний САК, внутрішньошлунковий крововилив, епідуральний крововилив, епідуральний крововилив справа, множинні переломи кісток черепа, пневмоцефалія, перелом лівої лонної, сідничної, крижової кісток, алкогольне сп`яніння. Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2020 року, вказані тілесні ушкодження відносяться до тяжкого ступеня тяжкості тілесних ушкоджень, за ознакою небезпеки для життя в момент їх спричинення.

Згідно із вказаною випискою, ОСОБА_1 перебував на стаціонарному лікуванні з 26 липня 2020 року по 14 серпня 2020 року в КНП «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова».

Згідно копій чеків про придбання призначених медикаментів лікарем, вказаних у листках лікарських призначень за вищезазначений період лікування ОСОБА_1 було понесено витрати на лікування в сумі 30 181 грн.14 коп.

Оскільки цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу «ВАЗ 2107», р.н. НОМЕР_1 , не була застрахована, 11 вересня 2020 року представником ОСОБА_1 подано до МТСБУ заяву про виплату страхового відшкодування у зв`язку із страховим випадком, що мав місце 26 липня 2020 року, а саме 31 690 грн., що складається із витрат на лікування 30 181,14 грн. та моральної шкоди, пов`язаної із ушкодженням здоров`я (5%) 1 509 грн., долучивши документи, які підтверджують підстави для звернення. 05 жовтня 2020 року направлено відповідачу заяву про долучення документів до раніше поданої заяви про виплату страхового відшкодування.

МТСБУ 08 жовтня 2020 року направлено позивачу відповідь (номер справи МТСБУ 70648), з якої слідує, що заяви з доданими документами до неї отримано адресатом, та зазначено про необхідність отримання завіреного належним чином документу, складеного відповідною повноважною установою (вирок суду, постанову про відмову в порушенні кримінальної справи), що підтверджує відповідальність іншого учасника за скоєння ДТП. 08 грудня 2020 року МТСБУ направлено на адресу позивача лист про те, що на даний час немає правових підстав для виплати страхового відшкодування, оскільки досудове розслідування кримінального провадження ще триває.

08 грудня 2020 року представником позивача ОСОБА_1 направлено відповідачу заяву про уточнення виплати страхового відшкодування, згідно із якою страхове відшкодування становить 34 524 грн., з яких: 30 181,14 грн. витрати на лікування, моральна шкода, пов`язана із ушкодженням здоров`я (5%) 1 509 грн., страхове відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності 2 833,80 грн.

12 січня 2021 представником позивача надіслано на поштову адресу відповідача заяву про долучення документів до справи, а саме постанови про закриття кримінального провадження від 30 грудня 2020 року.

В подальшому, у листі, адресованому позивачу, МТСБУ зазначає про те, що для прийняття рішення щодо відшкодування шкоди, МТСБУ необхідно отримати завірену належним чином копію постанови про закриття кримінального провадження №70001192, на що 01 березня 2021 року направлено представником позивача завірену копію постанови від 30.12.2020.

Разом з тим, страхове відшкодування МТСБУ позивачу ОСОБА_1 не виплачено.

Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів.

Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Згідно із до ст. 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком, є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого. Відповідно до ч. 1 ст. 22 цього Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Відповідно до ст. 40 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ є гарантом відшкодування шкоди: на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», заподіяної власниками та/або користувачами транспортних засобів, якщо такі власники та/або користувачі надали іноземним компетентним органам страховий сертифікат «Зелена картка», виданий від імені страховиків - членів МТСБУ; на території України, заподіяної водіями - нерезидентами, на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка», за інших обставин, визначених чинним законодавством про цивільно-правову відповідальність. У разі якщо МТСБУ відповідно до правил міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка» було здійснене відшкодування шкоди за страховика - члена об`єднання або за власника та/або користувача зареєстрованого в Україні транспортного засобу, який використовував за кордоном підроблений або змінений у незаконний спосіб страховий сертифікат «Зелена картка» та спричинив дорожньо-транспортну пригоду, відповідні витрати МТСБУ та регламентні виплати з фонду страхових гарантій мають бути компенсовані такими особами МТСБУ в повному обсязі. МТСБУ має право залучати аварійних комісарів, експертів або юридичних осіб, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти, у порядку, встановленому Уповноваженим органом, для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків у випадках, визначених у статті 41 цього Закону.

Пунктом п. 33.1 ст. 33 вказаного Закону передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний: дотримуватися передбачених правилами дорожнього руху обов`язків водія, причетного до дорожньо-транспортної пригоди; вжити заходів з метою запобігання чи зменшення подальшої шкоди; поінформувати інших осіб, причетних до цієї пригоди, про себе, своє місце проживання, назву та місцезнаходження страховика та надати відомості про відповідні страхові поліси; невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.

Відповідно до вимог ст. 34 Закону страховик зобов`язаний протягом двох робочих днів з дня отримання повідомлення про настання події, що містить ознаки страхового випадку, розпочати її розслідування, у тому числі здійснити запити щодо отримання відомостей, необхідних для своєчасного здійснення страхового відшкодування. Протягом 10 робочих днів з дня отримання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний направити свого представника (працівника, аварійного комісара або експерта) на місце настання страхового випадку та/або до місцезнаходження пошкодженого майна для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків. Якщо представник страховика (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) не з`явився у визначений строк, потерпілий має право самостійно обрати аварійного комісара або експерта для визначення розміру шкоди. У такому разі страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, МТСБУ) зобов`язаний відшкодувати потерпілому витрати на проведення експертизи (дослідження). Для визначення причин настання страхового випадку та розміру збитків страховиком та МТСБУ залучаються їх працівники. Страховиком, МТСБУ та потерпілими також можуть залучатися аварійні комісари, експерти або юридичні особи, у штаті яких є аварійні комісари чи експерти.

Згідно із п. 41.2. в ст. 41 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» МТСБУ за рахунок коштів фонду страхових гарантій відшкодовує шкоду на умовах, визначених цим Законом, у разі її заподіяння транспортним засобом, зареєстрованим в іншій країні, щодо якого був виданий іноземний страховий сертифікат «Зелена картка», що діяв на день дорожньо-транспортної пригоди на території України. Така регламентна виплата здійснюється на умовах та в обсягах, встановлених законодавством про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів та принципами взаємного врегулювання шкоди на території країн - членів міжнародної системи автомобільного страхування «Зелена картка».

Відповідно до п. 35.1. ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до пункту 36.2 статті 36 Закону, страховик протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його.

Суд першої інстанції обґрунтовано виходив з того, що вказана норма Закону встановлює обов`язок страховика виплатити страхове відшкодування не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування, та не дає право страховику на розтермінування виплати страхового відшкодування поза межами 90-денного строку з моменту отримання заяви про виплату страхового відшкодування (правовий висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 09 червня 2021 року у справі № 440/510/19).

Після звернення до відповідача МТСБУ із заявою про виплату страхового відшкодування, позивача ОСОБА_1 не було повідомлено про кінцеве рішення щодо виплати чи відмови у виплаті такого страхового відшкодування, відповідно і не виплачено страхове відшкодування.

Доводи апеляційної скарги щодо того, що відсутні підстави для регламентної виплати в силу ч. 5 ст.1187 ЦК України, оскільки відсутність у ОСОБА_3 технічної можливості уникнути ДТП, є непереборною силою не заслуговують на увагу, виходячи із наступного.

Згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки. Разом із цим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі № 466/4412/15-ц (провадження № 61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі № 756/16649/13-ц (провадження № 61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі № 447/2438/16-ц (провадження № 61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі № 601/1304/15-ц (провадження № 61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі № 345/3335/17 (провадження № 61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі № 742/637/19 (провадження № 61-320св20).

Згідно з ч.5 ст. 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Вимогами ч. 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Згідно правової позиції Верховного Суду висловленої в постанові від 24 листопада 2021 року у справі № 342/709/20 (провадження № 61-11129св21) зазначено наступне: « Як підстава звільнення особи, що порушила зобов`язання, від відповідальності, непереборна сила характеризується двома ознаками: надзвичайністю та невідворотністю, у зв`язку з чим сама по собі відсутність технічної можливості уникнути наїзду вказаним ознакам не відповідає, оскільки причинно пов`язана з джерелом підвищеної небезпеки та особливостями його експлуатації. З огляду на вказане суд не погоджується з доводами відповідача, що відсутність у водія технічної можливості уникнути ДТП є непереборною силою.»

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що відсутність у ОСОБА_3 технічної можливості уникнути ДТП не є непереборною силою у розумінні ч.5 ст. 1187 ЦК України, а тому на відповідача покладено обов`язок щодо виплати страхового відшкодування ОСОБА_1 .

Відповідно до ст. 23.1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я.

В силу приписів ст. 24 Закону, у зв`язку з лікуванням потерпілого відшкодовуються обґрунтовані витрати, пов`язані з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів. Зазначені в цьому пункті витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я. Мінімальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) за шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, становить 1/30 розміру мінімальної заробітної плати у місячному розмірі, встановленої законом на дату настання страхового випадку, за кожний день лікування, підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я, але не більше 120 днів. Якщо страховику (МТСБУ) не надані документи, що підтверджують розмір витрат, зазначених у пункті 24.1 цієї статті, або їх документально підтверджений розмір є меншим, ніж мінімальний розмір, визначений відповідно до пункту 24.2 цієї статті, страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування у розмірі, визначеному в пункті 24.2 цієї статті.

Суд першої інстанції обґрунтовано відхилив доводи представника відповідача про відсутність документально підтверджених витрат відповідним закладом охорони здоров`я, оскільки позивачем ОСОБА_1 надано всі, передбачені ст. 35 Закону документи, необхідні для виплати страхового відшкодування, долучено копії чеків, які відповідають періоду перебування на стаціонарному лікуванні та переліку призначень вказаних у листках лікарських призначень. Таким чином, суд дійшов правильного висновку, що позивач довів понесені ним витрати на лікування у розмірі 30 181 грн. 14 коп.

Відповідно до довідки про тимчасову втрату працездатності (лікування) потерпілого у дорожньо-транспортній пригоді Комунального некомерційного підприємства «Клінічна лікарня швидкої медичної допомоги м.Львова», ОСОБА_1 проходив повний курс стаціонарного лікування з 26.07.2020 по 14.08.2020.

Згідно із ст. 25 Закону у зв`язку з тимчасовою втратою працездатності потерпілим відшкодовуються не отримані доходи за підтверджений відповідним закладом охорони здоров`я час втрати працездатності. Доходи потерпілого оцінюються в розмірі, зокрема для непрацюючої повнолітньої особи - допомога у розмірі, не меншому мінімальної заробітної плати, встановленої чинним законодавством.

Оскільки позивач ОСОБА_1 був не працевлаштований станом на момент ДТП, розмір страхового відшкодування за шкоду, пов`язану із тимчасовою втратою працездатності, становить 2 833,80 грн., з розрахунку: кількість днів тимчасової непрацездатності 18 днів, розмір мінімальної заробітної плати у 2020 році 4 723 грн., відповідно заробіток за один день 157,40 грн., 18 (кількість днів) х 157, 40 грн. кількість днів тимчасової непрацездатності = 2 833, 20 грн.

Стаття 26-1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначає, що страховиком (у випадках, передбачених підпунктами «г» і «ґ» пункту 41.1 та підпунктом «в» пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовується потерпілому - фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.

З огляду на наведене, підлягає стягненню з відповідача і моральна шкода в розмірі 5% страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю, що становить 1 509 грн.

Доводи апеляційної скарги в частині того, що на думку МТСБУ підстави для їх застосування відсутні то такі теж не спростовують висновок суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Частиною другою статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

У статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Такий правовий висновок наведено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 16 травня 2018 року у справі №14-16цс18.

Відповідно до пункту 36.5 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», за кожен день прострочення виплати страхового відшкодування (регламентної виплати) з вини страховика особі, яка має право на отримання такого відшкодування, сплачується пеня з розрахунку подвійної облікової ставки НБУ, яка діє протягом періоду, за який нараховується пеня.

Згідно з пунктом 30.1 статті ЗО Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» моментом виконання грошового правовідношення є дата зарахування коштів на рахунок кредитора.

Враховуючи положення пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», відповідно до якого граничний строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплати складає 90 днів, а за умовами договору про добровільне страхування - 14 днів, Верховний Суд (взявши до уваги визначені позивачем вимоги до страховика) погоджується з тим, що починаючи з 91 дня після звернення з необхідними документами про виплату страхового відшкодування у страховика виникло прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від ЗО жовтня 2019 року у справі № 200/4309/14-ц (провадження № 61-23763св18) зазначено, що: «інфляційне нарахування на суму боргу за порушення борлшиком грошового зобов`язання, вираженого в національній валюті та трьох відсотків річних від простроченої суми полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів у наслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за неправомірне користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, тому ці кошти нараховуються незалежно від сплати ним неустойки (пені) за невиконання або неналежне виконання зобов`язання».

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 16 жовтня 2019 року у справі № 452/3519/15 (провадження № 61-14973св18) зазначено, що: «правовідносини з виплати страхового відшкодування, які склалися між сторонами у справі на підставі договору обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, є грошовим зобов`язанням».

Таким чином, зважаючи на юридичну природу правовідносин сторін як грошових зобов`язань, на них поширюється дія частини другої статті 625 ЦК України як спеціального виду цивільно-правової відповідальності за прострочення виконання зобов`язання.

За змістом аналізованої норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу і 3% річних входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Саме на суд покладено обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи із фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма піддягає застосуванню для вирішення спору. Самостійне застосування судом для прийняття рішення саме тих норм матеріального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини, не призводить до зміни предмета позову та/або обраного позивачем способу захисту. Вказане узгоджується із правовою позицією, висловленою у постанові Верховного Суду у справі № 337/5617/19 від 27 січня 2021 року.

Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню в повному обсязі.

Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, а тому підстав для їх задоволення немає.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

Судом правильно встановлено фактичні обставини справи, вірно застосовано матеріальний закон та дотримано процедуру розгляду справи, встановлену ЦПК України, ухвалено справедливе рішення, тому підстав для його зміни чи скасування колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ст.374 ст.ст.375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

апеляційну скаргу Моторного (транспортного) страхового бюро України залишити без задоволення.

Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 24 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскарженою у касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий: Савуляк Р.В.

Судді: Мікуш Ю.Р.

Приколоти Т.І.