Провадження № 2-о/161/270/22
ЛУЦЬКИЙ МІСЬКРАЙОННИЙ СУД ВОЛИНСЬКОЇ ОБЛАСТІ
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11 листопада 2022 року Луцький міськрайонний суд Волинської області

в складі:

головуючого - судді Рудської С.М.

при секретарі - Чигринюк В.С.

за участю:

заявниці ОСОБА_1

представника заінтересованої особи ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Луцьку цивільну справу за заявою ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту постійного проживання на території України

В С Т А Н О В И В:

12.08.2022 року заявниця ОСОБА_1 звернулася до суду з вищевказаною заявою в обгрунтування якої зазначила, що вона народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Тур Ратнівського р-ну Волинської обл. Її батьки ОСОБА_3 та ОСОБА_4 також народилися і постійно проживали у Ратнівському р-ні Волинської обл. До 30.01.1992 року вона проживала на території України, проте у зв`язку із сімейними обставинами виїхала на постійне проживання до Республіки Білорусь, де отримала паспорт громадянки вказаної держави. 01.08.2015 року вона уклала шлюб із громадянином України ОСОБА_5 , який був зареєстрований органами РАЦСу Волинської області. Натомість, 02.09.2015 року нею було отримано закордонний паспорт, який був виданий відповідними реєстраційними органами Республіки Білорусь. 17.11.2015 року та 11.11.2017 року УДМС України у Волинській області їй було видано посвідку на тимчасове проживання в Україні на строк до 10.11.2018 року. В листопаді 2018 року при зверненні до УДМС України у Волинській області мені було в усному порядку відмовлено в наданні посвідки на постійне проживання, у зв`язку з тим, що згідно з їхніми даними вона є громадянкою України. Проте з листопада 2018 року по даний час вона змушена була виїжджати до Республіки Білорусь та в`їзджати в Україну, з метою недопущення пропуску строків перебування, передбачених законодавством. В липні 2022 року вона звернулась до УДМС України у Волинській області для отримати паспорта громадянина України, однак їй в усному порядку було роз`яснено про необхідність звернутися до суду з заявою про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року чи 13.11.1991 року. Відтак, встановлення факту її постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на вказані дати необхідне їй для оформлення набуття громадянства та отримання паспорта громадянина України. Враховуючи наведене, просить суд встановити факт її постійного проживання в неповнолітньому віці на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року.

30.08.2022 року представником заінтересованої особи - Управління державної міграційної служби України у Волинській області було подано до суду відзив на вищевказану заяву в якому остання зазначила, що згідно відомостей УДМС України інформація щодо місця реєстрації заявниці станом на 24.08.1991 року чи за станом на 13.11.1991 року на території України відсутня, документування ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспортом громадянина України та паспортом громадянина України для виїзду за кордон не проводилося. У свою чергу, при перевірці за допомогою системи «Аркан» були встановлені факти перетину заявницею державного кордону України в пунктах пропуску Доманове, Заболоття, Удрицьк, Пулемець, Піща та Угринів. Для перетину кордону використовувався закордонний паспорт Республіки Білорусь, а в графі громадянство зазначено «Республіка Білорусь». Вказані дані свідчать про те, що Республіка Білорусь визнає належність ОСОБА_1 до свого громадянства (а.с. 25-28).

В судовому засіданні заявниця вимоги своєї заяви про встановлення факту постійного проживання на території України підтримала із наведених у ній підстав, просила їх задовольнити у повному обсязі. Додатково зазначила, що її діти, народжені у шлюбі із ОСОБА_5 народилися у м. Бресті, вони також є громадянами Республіки Білорусь.

Представник заінтересованої особи в судовому засіданні заперечувала щодо задоволення заявлених вимог посилаючись на обставини, які були викладені нею у відзиві на заяву. Також зазначила, що будь-які докази, які б свідчили про постійне проживання в неповнолітньому віці заявниці на території України станом на 24.08.1991 року та 13.11.1991 року останньою надано не було, а наявні у справі документи не дають підстав для правового підтвердження даного факту.

Заслухавши пояснення сторін, допитавши свідків, дослідивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, суд приходить до наступних висновків.

У ст. 3 Конституції України закріплено принцип, за яким права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави, яка відповідає перед людиною за свою діяльність.

В Україні визнається і діє принцип верховенства права; права і свободи людини є невідчужуваними та непорушними; громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом, що прямо передбачено у ч. 1 ст. 8, ст. 21, ч. 1 ст. 24 Конституції України.

Згідно з п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Отже, законодавством передбачено встановлення юридичних фактів щодо виникнення, зміни або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, до яких відносяться й факти, що породжують право особи на підтвердження належності до громадянства України, зокрема постійного проживання на території України.

Встановлення факту постійного проживання на території України в момент проголошення незалежності України або набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» від 18.01.2001 року є підставою для оформлення належності до громадянства України відповідно до пп. 1, 2 ч. 1 ст. 3 цього Закону, згідно яких городянин України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності Законом України "Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав. Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року.

При цьому питання встановлення, оформлення та перевірки належності до громадянства України, прийняття до громадянства України, оформлення набуття громадянства України, припинення громадянства України, скасування рішень про оформлення набуття громадянства України, а також процедури подання цих документів та провадження - за ними врегульовано, крім Закону України «Про громадянство України», також Указом Президента України від 27.03.2001 року № 215/2001 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України», яким затверджений Порядок провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень (далі - Порядок). Відповідно до положень Закону України «Про громадянство України» та Порядку заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження заявника на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Стаття 1 ЗУ «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах», а саме:

проживання на території України на законних підставах проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні;

безперервне проживання на території України проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік 180 днів. Не є порушенням вимоги про безперервне проживання виїзд особи за кордон у службове відрядження, на навчання, у відпустку, на лікування за рекомендацією відповідного медичного закладу або зміна особою місця проживання на території України.

Згідно ст. 3 Закону громадянами України є:

1) усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;

2) особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинності ЗУ «Про громадянство України» (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав;

3) особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України;

4) особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Особи, зазначені у пункті 1 частини першої цієї статті, є громадянами України з 24 серпня 1991 року, зазначені у пункті 2 з 13 листопада 1991 року, а у пункті 3 з моменту внесення відмітки про громадянство України.

Відповідно до п. 7 Порядку встановлення належності до громадянства України стосується громадян колишнього СРСР, які не одержали паспорт громадянина України або паспорт громадянина України для виїзду за кордон та не мають у паспорті громадянина колишнього СРСР відмітки про прописку, що підтверджує факт їхнього постійного проживання на території України за станом на 24 серпня 1991 року або проживання в Україні за станом на 13 листопада 1991 року.

Отже, для оформлення органами міграційної служби належності до громадянства України ОСОБА_1 необхідно надати рішення суду про встановлення факту постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

На підтвердження факту постійного проживання на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року ОСОБА_1 надала наступні документи:

-копію свого свідоцтва про народження ОСОБА_6 серії НОМЕР_1 , з якого слідує, що заявниця народилася ІНФОРМАЦІЯ_1 в с. Тур Ратнівського р-ну Волинської обл. Її батьками вказані ОСОБА_3 (батько) та ОСОБА_4 (мати) (а.с. 6);

-копію свідоцтва про народження ОСОБА_3 серії НОМЕР_2 , з якого слідує, що батько заявниці народився ІНФОРМАЦІЯ_3 в с. Тур Ратнівського р-ну Волинської обл. (а.с. 7);

-копію свідоцтва про народження ОСОБА_7 серії НОМЕР_3 , з якого слідує, що мати заявниці народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 в с. Жиричі Ратнівського р-ну Волинської обл. (а.с. 8);

-копію свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_4 , з якого вбачається, що батьки заявниці 27.01.1990 року уклали шлюб, який було зареєстровано Жиричівського сільською радою Ратнівського р-ну Волинської обл. Після реєстрації шлюбу прізвище матері заявниці змінено на « ОСОБА_8 » (а.с. 9);

-копію свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , з якого вбачається, що заявниця ОСОБА_6 , громадянка Республіки Білорусь, та ОСОБА_5 , громадянин України, 01.08.2015 року зареєстрували шлюб. Після реєстрації шлюбу прізвище заявниці змінено на « ОСОБА_9 » (а.с. 10);

-копію паспорта для виїзду за кордон громадянки Республіки Білорусь ОСОБА_1 серії НОМЕР_6 , виданим 02.09.2015 року Ленінським РВВС в м. Брест Республіки Білорусь (а.с. 11-13);

-довідку виконавчого комітету Заболоттівської селищної ради Ратнівського р-ну Волинської обл. № 663 від 16.12.2020 року з якої слідує, що ОСОБА_10 була зареєстрована та проживала в с. Тур Ратнівського р-ну Волинської обл. з 24.07.1991 року по 30.01.1992 року (а.с. 14);

-інформаційний лист Консульства України в Бресті «Відносно сім`ї Головчик» № 61327/36-532/2-47 від 19.03.2021 року з якого вбачається, що ОСОБА_11 , ОСОБА_3 та ОСОБА_12 проживали на території України до 30.01.1992 року (а.с. 15);

-копію паспорта громадянина СРСР ОСОБА_3 серії НОМЕР_7 , з якого вбачається що батько заявниці був зареєстрованим в с. Тур Ратнівського р-ну Волинської обл. з 10.01.1992 року по 13.01.1992 року (а.с. 16-17);

-копію паспорта громадянина СРСР ОСОБА_4 серії НОМЕР_8 , з якого вбачається що мати заявниці була зареєстрованою в с. Тур Ратнівського р-ну Волинської обл. з 10.01.1992 року по 13.01.1992 року (а.с. 16-17);

-витяг з погосподарської книги № 10 с. Тур за 1991 рік та додатком до нього з яких слідує, що в списку членів господарства з особовим рахунком № НОМЕР_9 значиться ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с. 20-21).

Разом з тим, на переконання суду, жоден із вищевказаних доказів не свідчить про доведення юридичного факту постійного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року.

Так, народження батьків ОСОБА_1 та укладення між ними шлюбу, а також народження заявниці у Ратнівському р-ну Волинської обл., а також витяг з погосподарської книги № 10 с. Тур за 1991 рік (без зазначення конкретних дат), жодним чином не свідчать про факт постійно проживання на території України саме станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року.

Також, суд не приймає до уваги довідку виконавчого комітету Заболоттівської селищної ради Ратнівського р-ну Волинської обл. № 663 від 16.12.2020 року, оскільки зазначена у ній інформація щодо місця реєстрації та проживання заявниці та її батьків суперечить відомостям, які містяться в інших документах.

Зокрема, у вищевказаній довідці селищної ради період реєстрації та проживання ОСОБА_1 фіксується в період з 24.07.1991 року по 30.01.1992 року в той час, коли у паспортах громадянин СРСР її батьків період реєстрації в с. Тур Ратнівського р-ну Волинської обл. вказаний з 10.01.1992 року по 13.01.1992 року.

При цьому, не можливо встановити юридичний факт, який є предметом розгляду даної справи, на підставі інформаційного листа Консульства України в Бресті «Відносно сім`ї Головчик» № 61327/36-532/2-47 від 19.03.2021 року, оскільки у ньому зазначено лише про факт проживання ОСОБА_1 на території України до 30.01.1992 року, що не може беззаперечно свідчить про її постійне проживання саме станом на 24.08.1991 року або станом на 13.11.1991 року.

У свою чергу, приналежність батьків до громадянства України, сам по собі, не свідчить про факт проживання ОСОБА_1 на території держави станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

Варто зазначити, що під час неодноразових перетинів ОСОБА_1 державного кордону України, останньою використовувався закордонний паспорт Республіки Білорусь, що свідчить про її приналежність до громадянства іншої держави, а також що вказана держава визнає належність заявниці до громадянства Республіки Білорусь.

Таким чином, жодних письмових доказів, які б обгрунтовували заявлені вимоги ОСОБА_1 в розпорядження суду не надано.

В судовому засіданні також було допитано свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_14 , які пояснила, що вони обидві є тітками ОСОБА_1 , яку з самого її народження допомагали доглядати ОСОБА_4 (матері), оскільки ОСОБА_3 (батько) постійно перебував на роботі у м. Брест Республіки Білорусь. У свою чергу, ОСОБА_4 зі своєю донькою (заявницею) за кордон не виїжджали.

Однак, суд оцінює критично вищевказані пояснення, оскільки свідок ОСОБА_13 зареєстрована у с. Тур Ратнівського р-ну Волинської області лише 10.01.2000 року (а.с. 46), а свідок ОСОБА_14 зареєстрована у с. Тур Ратнівського р-ну Волинської області з 26.11.1997 року.

При цьому ствердно свідки не повідомляли про перебування заявника на території України станом на 24 серпня 1991 року або станом на 13 листопада 1991 року.

Таким чином, надані заявником письмові докази не є безспірними, належними доказами підтвердження факту постійного (безперервного) її проживання на законних підставах на території України станом на 24 серпня 1991 та станом на 13 листопада 1991 року.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб ( ч. 1 ст. 2 ЦПК України).

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій.

Враховуючи викладене, факт безперервного проживання ОСОБА_1 на території України станом на 24 серпня 1991 року та станом на 13 листопада 1991 року є недоведеним, а тому в задоволенні її заяви про встановлення факту постійного проживання на території України слід відмовити.

Керуючись ст.ст. 10, 12, 13, 77-81, 259, 263-265, 315, 319 ЦПК України, суд , -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні заяви ОСОБА_1 , заінтересована особа Управління державної міграційної служби України у Волинській області, про встановлення факту постійного проживання на території України відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Волинського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а у разі складення рішення відповідно до ч. 6 ст. 259 ЦПК України - з дня складення рішення в повному обсязі.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги на рішення суду всіма учасниками справи. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом.

Заявник: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , паспорт громадянки Республіки Білорусь серії НОМЕР_6 , виданим 02.09.2015 року Ленінським РВВС м. Бреста.

Заінтересована особа: Управління державної міграційної служби України у Волинській області, адреса місцезнаходження: Волинська обл., м. Луцьк, вул. Градний Узвіз, 4, .

Повний текст рішення складений 17 листопада 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного

суду Волинської області Рудська С.М.