СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 369/15690/21

пр. № 2/759/3526/22

15 листопада 2022 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д. розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін за наявними у справі матеріалами цивільну справу за позовом Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області з даним позовом

Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 09.12.2021 року матеріали позовної заяви передано за підсудністю на розгляд Святошинському районному суду м. Києва.

20.06.2022 року матеріали вказаної позовної заяви надійшли до Святошинського районного суду м. Києва згідно ухвали.

20.06.2022 року здійснено автоматизований розподіл судової справи між суддями Святошинського районного суду м. Києва та визначеного головуючого по справі Бабич Н.Д. 21.06.2022 року справа передана головуючому.

Предметом позову є стягнення кредитної заборгованості в розмірі 62 850,93 грн. Позов мотивовано неналежним виконанням відповідачем зобов`язань за договором. Крім того, представником позивача подано клопотання про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження.

Ухвалою суду від 23.06.2022 року відкрито провадження в справі за правилами спрощеного провадження без виклику сторін.

Позивачу направлялася копія ухвали про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження. Відповідачу направлялася копія ухвали суду про відкриття провадження та про розгляд справи в порядку спрощеного провадження, а також матеріали позовної заяви та додатки до неї, однак конверт повернувся не врученим з відміткою "Укрпошти" за закінченням терміну зберігання.

Відповідач заяву із запереченням про розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позовну заяву до суду не направив.

Суд, дослідивши матеріали справи, прийшов до висновку про можливість ухвалення по справі рішення у відповідності до вимог п. 5 ст. 279 ЦПК України та часткового задоволення позовних вимог з наступних підстав.

Судом встановлено, 29.05.2019 між АТ "Банк Кредит Дніпро" та відповідачем ОСОБА_1 укладено кредитний договір N 7271, який підписаний сторонами без будь-яких зауважень та заперечень. За умовами якого позивач надав відповідачу кредитні кошти в розмір 49000,00грн. в строк до 27.05.2022 року включно, а відповідач зобов`язався на умовах, передбачених кредитним договором прийняти, належним чином використати та повернути кредит, сплатити проценти, комісійні винагороди та виконати всі інші зобов`язання згідно з договором.

Згідно з умовами заяви-згоди N 1104582, підписання цієї заяви клієнт акцептує публічну пропозицію банку на укладення універсального договору банківського обслуговування клієнтів-фізичних осіб у АТ "Банк Кредит Дніпро" із змінами та доповненням (надалі УДБО), яка розміщена на офіційному сайті банку і беззастережно приєднується до умов УДБО. Відповідач вказаною заявою підтвердила, що перед поданням цієї заяви ознайомилася та згодна з тарифами банку та умовами УДБО, що знаходяться на офіційному сайті банку за електронною адресою www.creditdnepr.com.ua.

Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості відповідача за кредитним договором у зв`язку з порушенням його умов відповідачем утворилася заборгованість станом на 19.10.2021 року на загальну суму 62850,93грн., яка складається з: заборгованості за кредитом в розмірі 42870,33 грн.; залишок нарахованих строкових відсотків 1924,63 грн.; залишок простроченого кредиту - 5913,29 грн.; залишок прострочених відсотків - 12142,68 грн.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства.

Частиною 1 ст. 530 ЦК України передбачено, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін) (ст. 530 ч. 1 ЦК України).

Згідно зі ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Як вбачається зі ст. 610 ЦК України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), тобто ухиляючись від сплати заборгованості за кредитом, відповідач порушує зобов`язання за даним договором.

Відповідно до ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором кредитодавець зобов`язується надати грошові кошти позичальнику в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити відсотки.

Згідно ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.

Відповідно до вимог ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання, а за правилами ч. 1 ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.

Відповідно до ч. 1 ст. 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

У ст. 599 ЦК України зазначено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно із частинами першою-третьою, п`ятою статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог частини першої статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими. Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. Якщо положення договору визнано несправедливим, включаючи ціну договору, таке положення може бути змінено або визнано недійсним.

Виходячи з мети законодавчого захисту прав споживача як більш вразливої та незахищеної сторони у договорі (в якому одна сторона є фахівець, а інша - ні), закон має на меті захистити право споживача бути обізнаним з умовами договору, що укладається, на зрозумілій для нього мові, коротко і прозоро, без прихованих невигідних для нього наслідків та умов, з метою уникнення ситуації, коли для належного розуміння договору та його умов споживач мав би детально аналізувати об`ємний матеріал, і з метою уникнення викривлення дійсного волевиявлення позичальника-споживача. Дані вимоги закону не мали на меті надати споживачу формальні підстави для подальшого визнання укладеного договору недійсним. Споживач (позичальник) не звільнений від обов`язку бути добросовісним при укладенні договору, що означає повне з`ясування позичальником умов договору (тобто умов, на яких йому кредитор видасть кредитні кошти, і які наслідки він матиме для себе) до підписання договору і відповідно до отримання позичальником на підставі підписаного договору кредитних коштів, а не навпаки.

Відповідно до статті 47 Закону України від 07 грудня 2000 року №2121-III «Про банки і банківську діяльність» банк самостійно встановлює процентні ставки та комісійну винагороду за надані послуги.

Загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні відповідно до міжнародно-правових стандартів у цій сфері визначає Закон України від 15 листопада 2016 року №1734-VIII «Про споживче кредитування» (далі - Закон №734-VIII).

Стаття 11 Закону України «Про захист прав споживачів» станом на дату укладення кредитного договору, містить положення про те, що цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».

У статті 1 Закону «Про споживче кредитування» (тут і далі - у редакції, чинній на дату виникнення спірних правовідносин) наведено визначення термінів, які вживаються в цьому Законі, зокрема:договір про споживчий кредит - вид кредитного договору, за яким кредитодавець зобов`язується надати споживчий кредит у розмірі та на умовах, встановлених договором, а споживач (позичальник) зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти за користування кредитом на умовах, встановлених договором;загальна вартість кредиту для споживача - сума загального розміру кредиту та загальних витрат за споживчим кредитом;загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту;споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.

Для цілей обчислення реальної річної процентної ставки визначаються загальні витрати за споживчим кредитом, що врегулювано в частині другій статті 8 Закону №1734-VIII.

До загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця (у тому числі за ведення рахунків), які сплачуються споживачем, пов`язані з отриманням, обслуговуванням та поверненням кредиту, розраховані на дату укладення договору про споживчий кредит, які є обов`язковими для укладення договору про споживчий кредит, а також за послуги кредитного посередника (за наявності). У разі якщо витрати на додаткові чи супутні послуги кредитодавця, отримання яких є обов`язковим для укладення договору про споживчий кредит, або кредитного посередника (за наявності) не були включені до загальних витрат за споживчим кредитом, платежі за ці послуги не підлягають сплаті споживачем.

Платежі за додаткові та супутні послуги третіх осіб, пов`язані з договором про споживчий кредит, не включаються до загальних витрат за споживчим кредитом. Якщо укладення договору про надання додаткових чи супутніх послуг третіми особами є обов`язковим для отримання кредиту або для отримання кредиту на умовах, що пропонуються кредитодавцем, споживач має бути прямо проінформований про це у письмовій формі.

До загальних витрат за споживчим кредитом не включаються:1) платежі, що підлягають сплаті споживачем у разі невиконання його обов`язків, передбачених договором про споживчий кредит;2) платежі з оплати товарів (робіт, послуг), які споживач зобов`язаний здійснити незалежно від того, чи правочин укладено з оплатою за рахунок власних коштів споживача чи за рахунок споживчого кредиту.

Таким чином, Закон №1734-VIII не забороняє встановлення у договорі про споживчий кредит комісій та інших обов`язкових платежів за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності) для отримання, обслуговування і повернення кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, позичальник звернувся до банку з метою отримання кредитних коштів, сторонами було укладено кредитний договір де узгоджено та передбачено, що позичальник за договором споживчого кредитування зобов`язаний буде сплачувати щомісячну комісію, розмір та порядок нарахування якої було визначено в кредитному договорі.

Також, умовами кредитного договору передбачено та повідомлено позичальника про загальну вартість кредиту для споживача за весь строк користування кредитом (у тому числі тіло кредиту, відсотки, комісії та інші платежі) так само повідомлено і про кількість та розмір щомісячних платежів.

Таким чином, позичальника було повідомлено про загальні витрати, які будуть понесені позичальником у разі отримання ним кредиту у відповідному банку, зокрема повідомлено про реальну переплату за кредитом, тобто розмір відсотків та комісій, які зобов`язані будуть повернуті позичальником разом із грошовими коштами, наданими банком позичальнику у кредит.

Підписанням кредитного договору відповідач, як позичальник, підтвердив отримання ним всіх пояснень, необхідних для забезпечення можливості оцінити, чи адаптовано договір до його потреб та фінансової ситуації, зокрема шляхом роз`яснення наведеної інформації, в тому числі суттєвих характеристик запропонованих послуг та певних наслідків, які вони можуть мати для нього, в тому числі в разі невиконання нею зобов`язань за таким договором.

В той же час, як вбачається з матеріалів справи, відповідач погодився з запропонованими умовами, у зв`язку із чим підписав кредитний договір, в якому відображені умови надання кредиту.

На момент укладення кредитного договору відповідач не звертався до банку із заявою про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору, або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, а також з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, тим самим фактично погодився зі всіма умовами такого договору, в тому числі з тими, що з якими не згоден про що зазначено у відзиві.

Слід звернути увагу, що відповідачем не було заявлено вимоги щодо визнання конкретних умов кредитного договору недійсними.

Враховуючи вищевикладені норми чинного законодавства, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню повністю.

Відповідно до положень ст. 141 ЦПК України з відповідача належить стягнути на користь позивача в рахунок відшкодування понесених витрат по сплаті судового збору.

На підставі викладеного, ст.ст. 526-530, 533, 536, 598, 610-615, 624-626, 638-643, 1046-10561 ЦК України, керуючисьст.ст.12, 13, 81, 141, 247, 259, 263-265, 274, 279 ЦПК України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Акціонерного товариства "Банк Кредит Дніпро" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,- задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» загальну заборгованість за кредитним договором №7271 від 29.05.2019 розмірі 62 850 (шістдесят дві тисячі вісімсот п`ятдесят) грн. 93 коп.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Банк Кредит Дніпро» витрати по сплаті судового збору в сумі 2 270,00 грн.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів шляхом подачі апеляційної скарги.

Зазначити дані позивача:

Акціонерне товариство АТ "Банк Кредит Дніпро", , юридична адреса: м. Київ, вул. Жилянська, 32.

Зазначити дані відповідача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .

Суддя Бабич Н.Д.