Справа № 758/9625/19
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Ларіонової Н. М.,

при секретарі судового засідання Волошиній А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В :

В липні 2019 р. позивач звернувся з позовом до суду і просив стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 113605/0005XSGF від 22.07.2013 року у розмірі 80970,28 грн.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначив, що між ПАТ «Платинум банк» та ОСОБА_1 , 22.07.2013 року був укладений Кредитний договір № 113605/0005XSGF, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 10000 грн. строком до 22.07.2016 року зі сплатою 29,99 % річних. Банк належним чином виконав свої зобов`язання за Кредитним договором, надавши Позичальнику кредитні кошти на загальну суму 10000 грн. 22.03.2018 року між ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Платинум банк» відступило ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА», а ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 113605/0005XSGF. Загальний розмір заборгованості по поверненню кредитних коштів, сплаті процентів за користування кредитом та пені за порушення умов Кредитного договору, що підлягає стягненню з Позичальника станом на 08.07.2019 року, відповідно до розрахунку заборгованості, становить 80970,28 грн., з яких: 25062,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8240,45 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 9897,12 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору; 16166,20 грн.- заборгованість за нараховану пеню; 581,19 грн. - заборгованість по комісії; 2 258,00 грн. - 3% річних; 9814,98 грн. - інфляційне збільшення боргу; 8 950,26 грн.- нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ.

Провадження у справі відкрито ухвалою від 13.09.2019 р. з призначенням розгляду в порядку спрощеного позовного провадження.

У березні 2021 року представником відповідача подано відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити у задоволені позовних вимог. Посилаючись на те, що відповідач не отримував у ПАТ «Платинум банк» жодних грошових коштів у рамках зазначеного вище договору, не користувався ними, а тому відповідно до ст. 14 ЦК України, не несе обов`язку з повернення вказаної суми. Відповідач дійсно, у період з жовтня 2012 р. по листопад 2013 р. мав договірні відносини з ПАТ «Платинум банк» у рамках іншого договору зі страхування життя від 30.10.2012 р. № 698/3567СLBPS, зобов`язання за яким були повністю виконані. Під час здійснення чергового платежу у липні 2013 р. співробітник банку запропонував Відповідачу оформити міжнародну платіжну картку Visa Electron, для обслуговування якої був відкритий поточний рахунок № НОМЕР_1 у гривні по якому була встановлена кредитна лінія з лімітом 10 000,00 грн. з метою проведення платежів за товари та послуги понад суми власних коштів клієнта на рахунку (п.п.1.2 -1.4 договору). Однак Відповідач не користувався коштами банку. Підписавши договір, він навіть не отримав на руки пластикову картку. Матеріали справи не містять жодного доказу, який би підтверджував, що сума в розмірі 10 000,00 грн. дійсно була отримана Відповідачем у користування. Немає доказів, що за період дії договору (з 22.07.2013 до 22.07.2016) відбувався рух коштів за рахунком. Немає доказів, що банк висував до Позивача хоча б якісь вимоги щодо повернення коштів. Немає доказів того, що борг, як вказує Позивач, утворився станом на 07.07.2016 (за 15 днів до закінчення дії договору). Договір про відкриття карткового рахунку містить стандартні умови для договорів даної категорії. До договору додано зразок прикладу використання кредитного ліміту та розрахунку платежів (а.с.9), для розуміння умов здійснення розрахунків за кредитом. Але це не є графіком погашення заборгованості, підписаного сторонами.

Через канцелярію суду від представника позивача надійшла заява про застосування строків позовної давності, посилаючись на те, що представник позивача звернувся з позовом до суду 24.07.2019 р., тобто поза межами трирічного строку позовної давності.

Ухвалою від 18.03.2021р. замінено позивача ТОВ «Фінансова компанія «Женева», виключивши його з числа осіб, що беруть участь у справі, на правонаступника - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал».

У квітні 2021 року представником позивача подано відповідь на відзив, в якому посилається на те, що за період користування кредитними коштами, позичальником здійснені часткові платежі на погашення основної суми кредиту, проте заборгованість позичальника перед банком за кредитним договором в повному обсязі не погашена. Згідно розрахунку заборгованості, станом на 08.07.2019 року, за позичальником обліковується заборгованість по сплаті основної суми кредиту за кредитним договором у розмірі 25 062,08 грн. Умовами кредитного договору визначено, що протягом всього терміну користування кредитними коштами, позичальник зобовязаний сплачувати проценти.Позичальник допустив порушення своїх зобов`язань щодо своєчасної сплати процентів за користування кредитом, а тому, згідно розрахунку заборгованості, станом на 08.07.2019 року за позичальником обліковується заборгованість по сплаті відсотків за користування кредитними коштами в розмірі 9 897,12 грн. Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані від позивача кредитні кошти на підставі кредитного договору від 28.12.2013 р.

В судове засідання представник позивача не з`явився, подав заяву в якій зазначив, що справу просить розглянути без його присутності, підтримує позовні вимоги в повному обсязі. Проти винесення заочного рішення не заперечував.

Відповідач, будучи повідомлений про день, час та місце розгляду справи належним чином, в судове засідання повторно не з`явився, про причини неявки суд не повідомив.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах справи, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що 22.07.2013 р. між ПАТ «Платинум банк» та відповідачем ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 113605/0005XSGF, за умовами якого Банк надав Позичальнику кредит у розмірі 10000 грн. строком до 22.07.2016 року зі сплатою 29,99 % річних.

22.03.2018 року між ПАТ «Платинум банк» та ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» було укладено Договір купівлі-продажу майнових прав, відповідно до якого ПАТ «Платинум банк» відступило ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА», а ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» набуло право вимоги заборгованості за договорами кредиту, в тому числі за договором кредиту № 113605/0005XSGF.

16.01.2021 року між ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» та ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» було укладено Договір № 16/01-01-П про відступлення прав вимоги, відповідно до якого ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ», а ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» набуло права вимоги за кредитним договором до позичальників та/або поручителів, в тому числі за Договором кредиту № 113605/0005XSGF. Таким чином, ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» наділено правом грошової вимоги до Відповідача, а ТОВ «ФК «ЖЕНЕВА» втратив такі права.

Відповідно до п. 1 ч. 2 статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є договори.

Згідно з приписами ч. 1 статті 626 ЦК України шляхом підписання договору сторонами досягнуто домовленість щодо встановлення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. У зв`язку з укладенням сторонами договору, вони набувають взаємних прав та обов`язків.

Статтею 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Судом було встановлено, що ПАТ «Платинум банк» виконав свої договірні зобов`язання за кредитним договором шляхом надання відповідачу кредитних коштів у розмірі 10000 грн.

Відповідач у свою чергу порушив умови кредитного договору, а саме не виконав належним чином своїх зобов`язань за кредитним договором та станом на 08.07.2019 утворилась заборгованість, яка становить 80 970,28 грн., з яких: 25062,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8240,45 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 9897,12 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору; 16166,20 грн.- заборгованість за нараховану пеню; 581,19 грн. - заборгованість по комісії; 2 258,00 грн. - 3% річних; 9814,98 грн. - інфляційне збільшення боргу; 8 950,26 грн.- нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ.

За приписами статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 611 ЦК України передбачено, що у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема:1) припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; 2) зміна умов зобов`язання; 3) сплата неустойки; 4) відшкодування збитків та моральної шкоди.

Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).

За змістом ч. 1 статті 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.

Зобов`язання, строк (термін) виконання якого визначений вказівкою на подію, яка неминуче має настати, підлягає виконанню з настанням цієї події (ч. 1 ст. 530 ЦК України).

Так, відповідно до договору № 113605/0005XSGF від 22.07.2013 р., строк дії договору закінчився 22 липня 2016 року.

Однак, саме у зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача заборгованість в розмірі 11 208,26 грн, з яких: нараховані 3% річних - 2258 грн, відповідно до ст. 625 ЦК України та пеня за обліковою ставкою НБУ (ч.1 ст.1048 ЦК України) - 8950,26 грн.

Наслідки прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити грошові кошти, але неправомірно не сплачує їх, також врегульовані законодавством. У цьому разі відповідно до частини другої статті 625 ЦК України боржник зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. Дані кошти нараховуються незалежно від вини боржника.

Положення ст. 625 ЦК України, застосовуються до боржника у разі порушення ним грошового зобов`язання в не залежності від наявності вини в його діях. Кредитор реально грошові кошти не отримав. Відтак, встановлені ст. 625 ЦК України відсотки річних та інфляційні витрати підлягають нарахуванню до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Відповідно до ч.1 ст.631 ЦК України строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.

Згідно із частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені тиловими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Термін «користування чужими коштами» може використовуватися у двох значеннях, перше - це одержання боржником можливості правомірно не сплачувати кредитору борг протягом певного часу. Друге значення - прострочення грошового зобов`язання, коли боржник повинен сплатити гроші, але неправомірно не сплачує їх.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №444/9519/12 (провадження № 14-10цс-18) сформульовано висновок щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, згідно з якими право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з частиною другою статті 1050 ЦК України. В охоронюваних правовідносинах права та інтереси кредиторів забезпечуються частиною другою статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

Отже, нарахування 3% річних на суму боргу входять до складу грошового зобов`язання і вважаються особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання. Вони є способом захисту майнового права й інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника, який користується утримуваними грошовими коштами, що належить сплатити кредиторові.

Таким чином, проценти, передбачені ст. 625 ЦК України, не є штрафними санкціями.

Станом на день подання позовної заяви відповідач не повернув отримані кредитні кошти на підставі Кредитного договору № 113605/0005XSGF від 22.07.2013 р.

Зобов`язання припиняється з підстав, передбачених договором або законом ч. 1 ст. 598 ЦК України. Такі підстави, зокрема, зазначені у ст. 599-601, 604-609 ЦК України. Вимоги кредитора, яке не виконано боржником, не припиняє правовідносин сторін кредитного договору, не звільняє останнього від відповідальності за невиконання грошового зобов`язання та не позбавляє кредитора права на отримання сум, передбачених ч. 2 ст. 625 ЦК України, оскільки зобов`язання залишається невиконаним належним чином відповідно до вимог ст. 526, 599 ЦК України.

Зокрема, у постанові Великої Палати ВС у справі № 910/1238/17 були чітко розмежовані поняття "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами", та "проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами". Таким чином, наразі правова позиція Великої Палати ВС концептуально зводиться до того, що які нараховуються за надані в користування грошових коштів поділяються на дві категорії: "проценти за користування кредитом" - проценти які нараховуються в межах строку кредиту (позики) визначеного в договорі, і такі проценти розуміються як "проценти за правомірне користування чужими грошовими коштами", розмір яких визначається договором або законом, і які сплачуються позичальником та порядок виплати яких урегульовано ч. 1 статті 1048 та ч. 1 статті 1054 ЦК України; "проценти за неправомірне користування чужими грошовими коштами" - проценти які нараховуються внаслідок прострочення боржником виконання грошового зобов`язання, порядок виплати яких урегульовано частиною 2 статті 625 ЦК України у зв`язку з чим такі проценти можуть бути стягнуті й після спливу визначеного кредитним договором строку кредитування.

Отже нарахуванню процентів за неправомірне користування кредитом є визначення в договорі строку кредитування, з зазначенням дати з якої позичальник користується чужими грошовими коштами неправомірно, і відповідно настає момент прострочення виконання грошового зобов`язання. До цієї дати, протягом строку кредитування проценти стягуються як платежі за правомірне користування грошовими коштами за ст. 1048 чи ст. 1054 ЦК України, а за період після цієї дати стягуються вже проценти передбачені частиною 2 статті 625 ЦК України.

Що дає суду підстави для висновку, що кредитодаець має право на стягнення передбачених договором процентів за неправомірне користування грошовими коштами згідно ч.2 статті 625 ЦК України, за період до фактичного погашення заборгованості за договором, навіть і після закінчення строку дії договору.

Тому, суд дійшов висновку, що позовні вимоги щодо стягнення нарахованих 3% річних підлягають задоволенню в розмірі 2258 грн.

Щодо застосування строків позовної давності, заявлених відповідачем суд дійшов такого висновку.

Вимогами частин 3 та 4 ст.267 Цивільного кодексу України встановлено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення; сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, відповідачем заявлено про відмову у позові за спливом строків давності, мотивуючи це тим, що вимогами ч. 1 ст.257 встановлено загальна позовна давність тривалістю у три роки, яку сторона відповідача відраховує з 07.07.2016 р., зазначаючи, що позивач звернувся з позовом лише 24.07.2019 р. Між тим суд не погоджується з таким твердженням відповідача, оскільки строк дії договору - по 22.07.2016 р., а з вищевказаним позовом ТОВ «Фінансова компанія «ЖЕНЕВА» звернулась 19.07.2019 р. (здано на пошту) а.с. 36., тобто в межах трьох річного строку.

Відповідно ст.12 ч.4 ЦПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням або невчиненням нею процесуальних дій.

На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які посилались сторони, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов до висновку про необхідність задоволення позову.

На підставі ст.141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягнення сплачений позивачем при подачі позову судовий збір в розмірі 1921,00 грн.

На підставі викладеного, ст.ст. 526, 610-611,625, 626, 629, 1049, 1050, 1054 ЦК України, керуючись ст.ст.4, 10, 12, 13, 76-82, 141, 258-259, 263,264-265, 268, 272, 273, 280-282, 354 ЦПК України,

У Х В А Л И В :

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Женева», правонаступником якого є Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити в повному обсязі.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» заборгованість за кредитним договором № 113605/0005XSGF від 22.07.2013 року, яка виникла станом на 08.07.2019 року та складається з: 25062,08 грн. - заборгованість за тілом кредиту; 8240,45 грн. - заборгованість за відсотками на дату відступлення права вимоги; 9897,12 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками згідно кредитного договору; 16166,20 грн.- заборгованість за нараховану пеню; 581,19 грн. - заборгованість по комісії; 2 258,00 грн. - 3% річних; 9814,98 грн. - інфляційне збільшення боргу; 8 950,26 грн.- нарахована пеня за подвійною обліковою ставкою НБУ, а всього - 80 970,28 грн. (вісімдесят тисяч дев`ятсот сімдесят гривень 28 копійок).

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» судовий збір в розмірі 1921,00 грн. (одна тисяча дев`ятсот двадцять одна гривня 00 копійок).

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги через Подільський районний суд м.Києва протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому копія повного судового рішення не була вручена в день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому копії повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повне найменування сторін у справі:

Позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» (юридична адреса: м. Київ, вул. Кудрявський узвіз, 5-Б; );

Відповідач - ОСОБА_1 (зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст рішення складено 16.11.2022 р.

Суддя Н. М. Ларіонова