Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

/заочне/

14 листопада 2022 року м.Львів

Галицький районний суд міста Львова

в складі:

головуючого судді Романюк В.Ф.,

за участю:

секретаря судового засідання Решетова Д.Ю.

представника позивача Марусич М.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Львові в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, ) про захист прав споживачів, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач звернувся у суд із позовом до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів.

В обгрунтування поданого позову покликається на те, що 13 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 та Додаток №1 до Договору кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 - Паспорт споживчого кредиту (далі Додаток 1), що є невід`ємною частиною Договору та містить істотні його умови.

За умовами Договору, відповідач мав надати позивачу кредит, а позивач отримати його на умовах визначених Договором, а саме: споживчий кредит у сумі 99 467, 00 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім) гривень на 36 місяців зі змінюваною ставкою 10% річних.

Пунктом 1.5 Договору встановлено, що під час користування Кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості»

Пунктом 5 Додатку 1 встановлено порядок повернення кредиту, кількість, розмір платежів та періодичність їх внесення та визначено нарахування щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до колонки 7.4., п. 5 Додатку 1 позивачу нараховано наступні платежі по категорії «платежі за додаткові та супутні послуги банку»: Дата платежу заборгованості та сума платежу за обслуговування кредитної заборгованості: 13.05.2020 р. 3501,24 грн.; 13.06.2020 р. 3401,77 грн.; 13.07.2020 р. 3302,30 грн.; 13.08.2020 р. 3202,84 грн.; 13.09.2020 р. 3103,37 грн.; 13.10.2020 р. 3002,90 грн.; 13.11.2020 р. 2904,44 грн.; 13.12.2020 р. 2804,97 грн.; 13.01.2021 р. 2705,50 грн.; 13.02.2021 р. 2606,04 грн.; 13.03.2021 р. 2506,57 грн.; 13.04.2021 р. 2407,10 грн.; 13.05.2021 р. 2307,63 грн.; 13.06.2021 р. 2208,17 грн.; 13.07.2021 р. 2108,70 грн.; 13.08.2021 р. 2009,26 грн.; 13.09.2021 р. 1909,77 грн.; 13.10.2021 р. 1810,30 грн.; 13.11.2021 р. 1710,83 грн.; 13.12.2021 р. 1611,37 грн.; 13.01.2022 р. 1511,90 грн.; 13.02.2022 р. 1412,43 грн.; 13.03.2022 р. 1312,96 грн.; 13.04.2022 р. 1213,50 грн.; 13.05.2022 р. 1114,03 грн.; 13.06.2022 р. 1014,56 грн.; 13.07.2022 р. 915,10 грн.; 13.08.2022 р. 815,63 грн.; 13.09.2022 р. 716,16 грн.; 13.10.2022 р. 616,70 грн.; 13.11.2022 р. 517,23 грн.; 13.12.2022 р. 417,76 грн.; 13.01.2023 р. 318,29 грн.; 13.02.2023 р. 218,83 грн.; 13.03.2023 р. 119,36 грн.; 13.04.2023 р. 19,89 грн., разом 63380,37 грн.

Позивач зазначає, що підписані обома сторонами форми документів, які складають кредитне зобов`язання між сторонами, яке є предметом даного судового розгляду справи, не містять іншої інформації про супутню послугу «обслуговування кредитної заборгованості», відтак домовленість сторін містить лише посилання про надання таких супутніх послуг та встановлюють розмір плати за надання таких супутніх послуг, однак документи, які підписувалися сторонами, не містять суті, характеру таких послуг, правовий зміст положення сторін в даних правовідносинах, їх взаємні права та обов`язки, наслідки для кожної із сторін у зв`язку з укладенням даного правочину, загалом все те, що має міститися в повноцінному договорі для його правильної кваліфікації та визначення його правового змісту. При цьому п. 1.5 договору містить посилання на деякий договір комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО), який додатком до договору у відповідній редакції, та мав би бути належним чином погоджений сторонами на момент підписання кредитного договору, шляхом проставлення на ньому власноручних підписів сторін. Отже, відсутність підпису позивача на роздрукованому екземплярі договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (ДКБОФО) у відповідній редакції, яка діяла на момент підписання Договору між сторонами, свідчить про відсутність відповідного ознайомлення Позивача з положеннями ДКБОФО, в тому числі з умовами щодо додаткових послуг банку, що визначені в ДКБОФО.

Відтак, відповідач, як сторона зобов`язана до надання відповідних послуг, має вчинити відповідні дії на користь позивача, в результаті чого має виникнути для позивача результат надання послуг, тобто відповідне благо, яким позивач може безперешкодно користуватися за відповідним призначенням.

Позивачу (споживачу) за договором кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 р. не надано жодної інформації про якість, кількість, обсяг, та зміст послуги «інші послуги банку», що додатково надавалися йому за договором. Паспорт споживчого кредиту - Додаток 1 та інші складові Договору від «13» квітня 2021 р. мають стандартну форму, а позивач, не маючи спеціальної освіти та відповідних знань, не могла об`єктивно оцінити умови споживчого кредитування, помилково придбала непотрібну їй послугу у вигляді додаткових послуг банку, зміст якої детально не розкривався надавачем послуг - Відповідачем.

Крім того, встановивши у Додатку 1, що є невід`ємною частиною Договору сплату щомісячних платежів за додаткові та супутні послуги банку - «інші послуги банку». Відповідач не зазначив безпосередньо у Договорі або додатках (тобто документах, які підписані безпосередньо Позивачем), які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, їх характер, якість та кількість, до того ж відповідачем не надано жодного звіту позивачу щодо належного виконання зобов`язань за послугою «обслуговування кредитної заборгованості».

З наведеного вище слідує, що умова, укладеного між сторонами Договору, щодо сплати щомісячного платежу за додаткові та супутні послуги, а саме п. 1.5 Договору та колонка 7.4. п. 5 Додатку №1 до Договору не конкретизована відповідачем та не роз`яснена позивачу, а встановлення відповідачем плати за інформацію по кредитному зобов`язанню позивача прямо суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів».

Всупереч чинному законодавству, що регулює споживче кредитування, позивачу не відомо, які саме «додаткові та супутні послуги» були надані відповідачем в рамках послуг з «обслуговування кредитної заборгованості», їх якісні та кількісні характеристики, що обмежує право позивача перевірити їх якість та фактичне надання таких послуг за час дії Договору з моменту його підписання.

11.10.2021 р. позивачем було направлено на адресу відповідача Повідомлення про розірвання договору кредиту та страхування в частині нарахування та сплати платежів за додаткові та супутні послуги банку.

12.10.2021 р. позивачем направлено на адресу відповідача Претензію з вимогою повернути сплачені позивачем в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості кошти у сумі 40 671, 18 грн. на рахунок ОСОБА_1 .

05.11.2021 р. позивачем отримано відповідь відповідача на її вимоги вих. № зв-2021/52221 від 04.11.2021 р. у якому відповідач зазначив, що форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. При цьому Відповідач не надав жодного документу, що підтверджує складові таких витрат, їх суму та кількість, а найголовніше факт надання послуг з обслуговування кредитної заборгованості у належній якості та кількості саме позивачу.

Згідно банківської виписки позивача за період з 01.05.2020 р. по 06.07.2021 р. останнім сплачено в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту 40671,18 грн.

Отже, позивачем було оплачено «додаткові та супутні послуги банку», а саме «плату за обслуговування кредитної заборгованості» у сумі 40 671,18 грн..

Виходячи із принципів справедливості, добросовісності на позичальника не може бути покладено обов`язок сплачувати платежі за інформаційні послуги, інформацію про які він не отримав перед підписанням договору, при тому, що надання таких послуг банком в належній якості та кількості є сумнівним та враховуючи те, що встановлення плати за такі інформаційні послуги щодо кредитного зобов`язання надаються безоплатно.

З врахуванням наведеного позивач просить позов задоволити.

Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 08 лютого 2022 р. позовну заяву передано за підсудністю до Галицького районного суду м.Львова. /а.с.146-147/

Матеріали позовної заяви ОСОБА_1 надійшли до Галицького районного суду м.Львова 28.04.2022 р. та відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2022 р. головуючого суддю обрано Романюка В.Ф.

Ухвалою Галицького районного суду м.Львова від 29 квітня 2022 року позовну заяву прийнято до провадження та відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження, з викликом сторін у судове засідання. /а.с.154/

Ухвалою суду 26 травня 2022 року судове засідання відкладено через неявку осіб, які беруть участь у справі. /а.с.159/

25 липня 2022 року, 26 липня 2022 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшли заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить суд: Визнати недійсними умови п.1.5. Договору кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 р., п.4 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 р. в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та п.5 Паспорту споживчого кредиту Додатку № 1 до Договору кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 р. в частині зобов`язань по оплаті плати за обслуговування кредитної заборгованості (колонка 7.4 п. 5 Додатку №1); Зобов`язати АТ «Ідея Банк» зробити перерахунок суми боргу, оскільки, несправедливими є положення п. 1.5 договору кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 року, пунктів 4 та 5 Паспорту споживчого кредиту, додатку №1 до цього договору, в частині обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредитної заборгованості щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, а саме: прийняти в рахунок погашення боргу кошти у розмірі 40 671,18 грн., які ОСОБА_1 внесла на користь Банку, як сплату за цільовим призначенням «погашення плати за обслуговування» по кредитному договору №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 року за період з 13.05.2020 року по 14.06.2021 року, в порядку черговості, яка передбачена ст. 19 ЗУ «Про споживче кредитування». /а.с.174-176, 178-180/

26 вересня 2022 року, 18 жовтня 2022 року від представника позивача ОСОБА_2 надійшли заяви про уточнення позовних вимог, відповідно до яких просить суд: Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів у розмірі 40 671,18 грн., здійснених ОСОБА_1 за Договором кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 року, з часу його укладення по 06.07.2021 року, зарахувавши сплачені вже кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по Договору кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 року. /а.с. 189-191, 196-197/.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 уточненні позовні вимоги підтримав, надав суду пояснення аналогічні викладеним у заяві про уточнення позовних вимог. Просив суд позовні вимоги задоволити повністю. Крім цього, представник позивача зазначив, що в обгрунтування позовних вимог покликається на рішення Великої Палати Верховного Суду від 19.17.2022 р. у справі №496/3134/19.

Представник відповідача у судові засідання не з`явився, хоча належним чином повідомлявся про час, дату та місце проведення судових засідань, що стверджується матеріалами справи. Клопотань про відкладення чи про проведення судового засідання у його відсутності до суду не надходило, також представником відповідача не подано відзив на позовну заяву та заяву про уточнення позовних вимог.

Суд, вважає за можливе слухати у відсутності відповідача, оскільки в матеріалах справи є достатньо належних доказів про права, обов`язки та взаємовідносини сторін. Тому, за згодою представника позивача, у відповідності до вимог ст.280 ЦПК України, суд ухвалив справу розглядати у заочному порядку.

Заслухавши пояснення представника позивача Марусича М.С., дослідивши матеріали справи, з`ясувавши дійсні обставини справи та перевіривши їх доказами, суд приходить до наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ч.1 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Суд встановив, що 13 квітня 2020 року між позивачем та відповідачем було укладено договір кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 та Додаток №1 до Договору кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 - Паспорт споживчого кредиту (далі Додаток 1), що є невід`ємною частиною Договору та містить істотні його умови.

За умовами Договору, відповідач мав надати позивачу кредит, а позивач отримати його на умовах визначених Договором, а саме: споживчий кредит у сумі 99 467, 00 (дев`яносто дев`ять тисяч чотириста шістдесят сім) гривень на 36 місяців зі змінюваною ставкою 10% річних.

Пунктом 1.5 Договору встановлено, що під час користування Кредитом Банк надає позичальнику послуги з щомісячного обслуговування кредитної заборгованості, що визначені цим Договором та Договором комплексного банківського обслуговування фізичних осіб, за надання яких встановлена плата відповідно до п. 5 Додатку №1 як «Плата за обслуговування кредитної заборгованості»

Пунктом 5 Додатку 1 встановлено порядок повернення кредиту, кількість, розмір платежів та періодичність їх внесення та визначено нарахування щомісячної плати за обслуговування кредитної заборгованості. Відповідно до колонки 7.4., п. 5 Додатку 1 позивачу нараховано наступні платежі по категорії «платежі за додаткові та супутні послуги банку»: Дата платежу заборгованості та сума платежу за обслуговування кредитної заборгованості: 13.05.2020 р. 3501,24 грн.; 13.06.2020 р. 3401,77 грн.; 13.07.2020 р. 3302,30 грн.; 13.08.2020 р. 3202,84 грн.; 13.09.2020 р. 3103,37 грн.; 13.10.2020 р. 3002,90 грн.; 13.11.2020 р. 2904,44 грн.; 13.12.2020 р. 2804,97 грн.; 13.01.2021 р. 2705,50 грн.; 13.02.2021 р. 2606,04 грн.; 13.03.2021 р. 2506,57 грн.; 13.04.2021 р. 2407,10 грн.; 13.05.2021 р. 2307,63 грн.; 13.06.2021 р. 2208,17 грн.; 13.07.2021 р. 2108,70 грн.; 13.08.2021 р. 2009,26 грн.; 13.09.2021 р. 1909,77 грн.; 13.10.2021 р. 1810,30 грн.; 13.11.2021 р. 1710,83 грн.; 13.12.2021 р. 1611,37 грн.; 13.01.2022 р. 1511,90 грн.; 13.02.2022 р. 1412,43 грн.; 13.03.2022 р. 1312,96 грн.; 13.04.2022 р. 1213,50 грн.; 13.05.2022 р. 1114,03 грн.; 13.06.2022 р. 1014,56 грн.; 13.07.2022 р. 915,10 грн.; 13.08.2022 р. 815,63 грн.; 13.09.2022 р. 716,16 грн.; 13.10.2022 р. 616,70 грн.; 13.11.2022 р. 517,23 грн.; 13.12.2022 р. 417,76 грн.; 13.01.2023 р. 318,29 грн.; 13.02.2023 р. 218,83 грн.; 13.03.2023 р. 119,36 грн.; 13.04.2023 р. 19,89 грн., разом 63380,37 грн.

Згідно банківської виписки позивача за період з 01.05.2020 р. по 06.07.2021 р. останнім сплачено в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту 40671,18 грн.

У судовому засіданні встановлено, що позивачу (споживачу) за договором кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 р. не надано жодної інформації про якість, кількість, обсяг, та зміст послуги «інші послуги банку», що додатково надавалися йому за договором. Паспорт споживчого кредиту - Додаток 1 та інші складові Договору від «13» квітня 2021 р. мають стандартну форму, а позивач, не маючи спеціальної освіти та відповідних знань, не могла об`єктивно оцінити умови споживчого кредитування, помилково придбала непотрібну їй послугу у вигляді додаткових послуг банку, зміст якої детально не розкривався надавачем послуг - Відповідачем.

Крім того, встановивши у Додатку 1, що є невід`ємною частиною Договору сплату щомісячних платежів за додаткові та супутні послуги банку - «інші послуги банку». Відповідач не зазначив безпосередньо у Договорі або додатках (тобто документах, які підписані безпосередньо Позивачем), які саме послуги за вказану плату надаються позивачу, їх характер, якість та кількість, до того ж відповідачем не надано жодного звіту позивачу щодо належного виконання зобов`язань за послугою «обслуговування кредитної заборгованості».

З наведеного вище слідує, що умова, укладеного між сторонами Договору, щодо сплати щомісячного платежу за додаткові та супутні послуги, а саме п. 1.5 Договору та колонка 7.4. п. 5 Додатку №1 до Договору не конкретизована відповідачем та не роз`яснена позивачу, а встановлення відповідачем плати за інформацію по кредитному зобов`язанню позивача прямо суперечить Закону України «Про споживче кредитування» та Закону України «Про захист прав споживачів».

Всупереч чинному законодавству, що регулює споживче кредитування, позивачу не відомо, які саме «додаткові та супутні послуги» були надані відповідачем в рамках послуг з «обслуговування кредитної заборгованості», їх якісні та кількісні характеристики, що обмежує право позивача перевірити їх якість та фактичне надання таких послуг за час дії Договору з моменту його підписання. Тому, 11.10.2021 р. позивачем було направлено на адресу відповідача Повідомлення про розірвання договору кредиту та страхування в частині нарахування та сплати платежів за додаткові та супутні послуги банку.

12.10.2021 р. позивачем направлено на адресу відповідача Претензію з вимогою повернути сплачені позивачем в рахунок погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості кошти у сумі 40 671, 18 грн. на рахунок ОСОБА_1 .

05.11.2021 р. позивачем отримано відповідь відповідача на її вимоги вих. № зв-2021/52221 від 04.11.2021 р. у якому відповідач зазначив, що форма витрат, як плата за обслуговування кредиту існує, визначається кожним банком (фінансовою установою) індивідуально та затверджується внутрішніми актами. При цьому, відповідач не надав жодного документу, що підтверджує складові таких витрат, їх суму та кількість, а найголовніше факт надання послуг з обслуговування кредитної заборгованості у належній якості та кількості саме позивачу.

Згідно з положеннями ст.509 Цивільного кодексу України, зобов`язанням є правовідносини, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Статтею 526 ЦК України встановлено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Статтею 536 ЦК України встановлено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.

Порушенням зобов`язання, згідно зі ст. ст. 610, 611 ЦК України, є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання), правовими наслідками, зокрема, є відшкодування збитків та моральної шкоди.

Згідно ч.2 ст.1050 ЦК України, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Кредитним договором між банком та позичальником чітко визначені умови відповідальності за повне або часткове невиконання сторонами умов договору.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування», після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.

За приписами ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Таким чином, за користування кредитом банк може вимагати від позичальника на постійній основі лише проценти, що також випливає із ст. 20 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст. 47, 49 Закону України «Про банки та банківську діяльність».

Відповідно до ч. 1 ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.

Згідно ч. 2 ст. 215 ЦК України, недійсним є правочин, якщо його недійсність встановлена законом (нікчемний правочин). У цьому разі визнання такого правочину недійсним судом не вимагається.

Отже, п.1.5. Договору кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 р., п.4 Паспорту споживчого кредиту Додатку №1 до Договору кредиту та страхування № Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 р. в частині встановлення плати за обслуговування кредитної заборгованості та п.5 Паспорту споживчого кредиту Додатку № 1 до Договору кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 р. в частині зобов`язань по оплаті плати за обслуговування кредитної заборгованості (колонка 7.4 п. 5 Додатку №1) є недійсними, а кредитний договір Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 р., укладений між ОСОБА_1 та АТ «Ідея Банк» у цій части є нікчемним, що встановлено законом.

Згідно ч. 4 ст. 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Так, у своїй постанові від 13.07.2022 року Велика Палата Верховного Суду у цивільній справі №496/3134/19 відступила від висновків, що викладені у постанові Верховного Суду від 01.04.2020 року у справі № 583/3343/19 і постанові Верховного Суду від 15.03.2021 року у справі № 361/392/20 та зазначила, що умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Закону України «Про споживче кредитування» (10.06.2017 р.), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч.ч.1,2 ст. 11 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».

Таким чином, банк не може вимагати від ОСОБА_1 заборгованість в частині плати за обслуговування кредиту, оскільки договір №Z02.00606.006613461, між сторонами було укладено після набрання чинності Закону України «Про споживче кредитування», а саме 13.04.2020 р.

Відповідно до ч. 1 ст. 216 ЦК України, недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Як вбачається із наявної в матеріалах справи банківської виписки позивач за період з 01.05.2020 р. по 06.07.2021 р. сплатив в рахунок погашення плати за обслуговування кредиту 40671,18 грн.

Відтак, банком отримано кошти у розмірі 40671,18 коп. на виконання умови договору про споживчий кредит, щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яка є нікчемною відповідно до закону, то така сума підлягає зарахуванню в рахунок погашення основного боргу.

Згідно з п.5 порядку повернення кредиту, Паспорту споживчого кредиту, додатку №1 до Договору кредиту та страхування № Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 року, загальна сума кредиту 196 205,83 грн., з яких: 99 467,00 грн. тіло кредиту, 19 270,86 грн. проценти за користування кредитом, 63 380,37 грн. плата за обслуговування кредитної заборгованості. Договір укладений на 36 місяців, останній платіж 13.04.2023, сума платежу за розрахунковий період (щомісячний платіж) складає 5 053,23 грн., який включає в себе погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плату за обслуговування кредитної заборгованості.

Так, згідно з наданими позивачем квитанціями позивач сплачувала у період часу з 01.05.2020 року до 06.07.2021 року щомісячно платіж більший ніж зазначений у Порядку повернення кредиту, який складався з погашення суми кредиту, процентів за користування кредитом та плати за обслуговування кредитної заборгованості. Загальна сума оплати позивачем кредиту за вищезазначений період становить 76 990,57 грн.

В позовній заяві позивачем зроблено розрахунок сплати за обслуговування кредитної заборгованості за договором кредиту та страхування № Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 року, відповідно до квитанцій та виписки за період з 01.05.2020 по 06.07.2021 p.p. Згідно даного розрахунку позивачем проведено оплату в розмірі 40 671,18 грн. Тобто, позивачем на виконання графіку щомісячних платежів за кредитним договором вносились щомісячні платежі, розраховані банком, в тому числі і платежі на виконання пунктів 1.5 Договору та 4, 5 Паспорту споживчого кредиту, додатку №1 до Договору (плата за обслуговування кредиту).

З огляду на нікчемність пунктів 1.5 Договору та 4, 5 Паспорту споживчого кредиту, додатку №1 до Договору, позивачем зайво сплачено з 01.05.2020 року до 06.07.2021 року кошти на загальну суму 40 671,18 грн.

Відповідно до ч.ч. 1, 2, 3 ст. 1212 ЦК України, особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення цієї глави застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: 1) повернення виконаного за недійсним правочином; 2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння; 3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; 4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Згідно ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

Відповідно до ст.599 ЦК України, зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Згідно п.2.1 наведеного вище кредитного договору, договір діє протягом строку кредитування, але в будь - якому випадку до повного виконання сторонами своїх зобов`язань за договором.

У відповідності до вимог ст.263 ЦПК України, рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ухвалюючи рішення у даній справі, суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, зокрема у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява № 4909/04, від 10 лютого 2010 року).

Таким чином, виходячи з наведених вище доводів та мотивів, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 до Акціонерного товариства «Ідея Банк» про захист прав споживачів, слід задовольнити у повному обсязі.

Відповідно до ч.3 ст.22 Закону України «Про захист прав споживачів» позивач звільнений від сплати судового збору.

Керуючись ст.ст.62, 81, 128, 141, 223, 247, 258, 259, 263-265, 280, 351-355 ЦПК України, ст.ст. 4, 15, 16, 203, 207, 215, ЦК України, Законом України «Про споживче кредитування» суд, -

УХВАЛИВ :

Позов ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до Акціонерного товариства «Ідея Банк» (адреса: 79008, м.Львів, вул. Валова, 11, код ЄДРПОУ: 19390819) про захист прав споживачів, - задовольнити.

Зобов`язати Акціонерне товариство «Ідея Банк» здійснити перерахунок платежів у розмірі 40 671,18 грн., здійснених ОСОБА_1 за Договором кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 року, з часу його укладення по 06.07.2021 року, зарахувавши сплачені вже кошти, що були спрямовані на погашення плати за обслуговування кредитної заборгованості, в рахунок погашення основного боргу по Договору кредиту та страхування №Z02.00606.006613461 від 13.04.2020 року.

Заява про перегляд заочного рішення може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення може бути оскаржене до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів, з дня його проголошення (складення). Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст судового рішення складений 16 листопада 2022 року.

Суддя Романюк В. Ф.