Справа № 204/5981/22
Провадження № 2/204/1936/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Дніпро

Красногвардійський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого - судді Черкез Д.Л.,

за участю секретаря судового засідання Воронько А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю,-

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якій просив визнати за ним право власності на 46/100 частини квартири АДРЕСА_1 , в порядку набувальної давності. В обґрунтування позову зазначив, що з моменту народження позивач проживає за адресою: АДРЕСА_2 . У 1991 році неповнолітньому на той час позивачу ОСОБА_1 був встановлений опікун, його бабуся ОСОБА_5 . Сім`я позивача станом на 1995 рік складалась з двох осіб, самого позивача та його опікуна, бабусі ОСОБА_5 . Відповідно до технічного паспорту на квартиру, виготовленого КП «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» станом на 24 лютого 2005 року загальна площа квартири складає 58,3 кв.м., житлова - 31,5 кв.м., квартира складається з двох кімнат площею 14.5 кв.м. та 17.0 кв.м. У відповідності до діючого на той час законодавства сім`я позивача отримала двокімнатну квартира для користування, а саме одна кімната для неповнолітнього на той час позивача, а інша для його опікуна бабусі ОСОБА_5 . Разом з тим, 05 липня 2000 року на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 за наказом Відкритого акціонерного товариства транспортного будівництва «Дніпротрансбуд» від 05 червня 2000 року за № 1131 було видано свідоцтво про право власності на житло, на 46/100 частини квартири АДРЕСА_1 . В подальшому, під час приватизації житла, яким займалась його опікун - ОСОБА_5 , згідно свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 2001 року 54/100 часток спірної квартири було оформлено за позивачем. Оскільки на той час позивач був неповнолітнім, про порушення його житлових та майнових прав він не був поінформований. Станом на 2000 рік квартирою за адресою АДРЕСА_2 продовжувала користуватись сім`я позивача, а отже заселення іншої сім`ї до вказаної квартири відповідно до діючого на той час законодавства не допускалось. Тому, свідоцтво про право власності на житло від 05 червня 2000 року, видане на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , є нікчемним. Відповідачі фактично не користуються житлом за адресою: АДРЕСА_2 протягом декількох десятків років. Відповідачі не подали заяву до органу державної реєстрації права власності про відмову від своїх прав, проте фактично від використання свого майна відмовились, переклали на позивача тягар його утримання, до того ж документ про набуття ними цього права є нікчемним та виданим з порушенням законодавства. В квартирі за вказаною адресою ніхто, окрім позивача, не проживає вже понад визначені цивільним законодавством 15 років. Даним нерухомим майном позивач володіє добросовісно, відкрито і безперервно. Більш того, увесь час виключно позивач утримує у належному стані квартиру, сплачує за спожиті житлово-комунальні послуги, у тому числі і 46/100 часток квартири, які йому не належить. На вказане нерухоме майно, зокрема на 46/100 часток квартири, які позивачу не належить, ніхто не претендує та своїх прав на цю частку не заявляє. Фактично вже більше 25 років сім`я позивача проживає у квартирі, за адресою: АДРЕСА_2 . Впродовж усього часу проживання, позивач належним чином користувався зазначеним нерухомим майном - усією квартирою та утримував її, сплачував за всі спожиті комунальні послуги, за власний кошт ремонтував усю квартиру. Жодних позовів або вимог про повернення майна впродовж зазначеного вище строку до позивача ніким не пред`являлося. Всією квартирою позивач користується добросовісно, відкрито та безперервно фактично з 1995 року, що є підставою для визнання за позивачем права власності на 46/100 частин спірної квартири за набувальною давністю. У зв`язку з викладеним позивач звернувся до суду з даним позовом.

Позивач та його представник ОСОБА_6 в судове засідання не з`явились, але представник позивача надала до суду заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала та просила суд їх задовольнити, проти винесення заочного рішення не заперечувала. Раніше в судових засіданнях позивач пояснив, що з 1984 року він безперервно проживає у квартирі АДРЕСА_1 , у вказаній квартирі він проживав з бабусею, яка була його опікуном. У 2017 році бабуся померла. Вказана квартира є єдиною цільною квартирою, якою він в цілому користується. Відповідачі у вказаній квартирі не проживають, він взагалі їх ніколи не бачив. Квартирною він користується добросовісно та відкрито, самостійно утримує квартиру в належному стані.

Відповідачі в судове засідання не з`явились, про день, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, причин неявки суду не повідомили.

Згідно ч. 4 ст. 223 ЦПК України, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення). За згодою представника позивача суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.

Допитана в судовому засіданні 17 жовтня 2022 року в якості свідка ОСОБА_7 суду пояснила, що вона проживає у квартирі АДРЕСА_3 . Позивач ОСОБА_1 є її сусідом. У квартирі АДРЕСА_1 позивач проживає з народження. Позивач доглядає за цією квартирою, користується нею відкрито та постійно. Відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 вона не знає, хоча у будинку АДРЕСА_4 вона проживає постійно.

Допитаний в судовому засіданні 17 жовтня 2022 року в якості свідка ОСОБА_8 суду пояснив, що він проживає у квартирі АДРЕСА_5 . Позивач ОСОБА_1 є його сусідом по двору та його товаришем, вони проживають у різних під`їздах. ОСОБА_1 проживав у квартирі разом з бабусею, однак бабуся позивача померла приблизно о 2018 року. Позивач на теперішній час продовжує проживати у цій квартирі, користується всією квартирою в цілому та користується відкрито.

Допитаний в судовому засіданні 17 жовтня 2022 року в якості свідка ОСОБА_9 суду пояснив, що він проживає у квартирі АДРЕСА_6 з 2003 року. Позивач ОСОБА_1 є його сусідом, вони проживають на одному поверсі. Коли він переїхав проживати за цією адресою, то ОСОБА_1 там вже проживав, проживав разом з бабусею. Позивач у квартирі проживає постійно, користується всією квартирою в цілому, користується відкрито. Відповідачів ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 він не знає.

У зв`язку з неявкою осіб, які приймають участь у справі, суд розглядає справу у відповідності до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу.

Допитавши свідків, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази у їх сукупності, судом встановлені наступні фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що позивачу ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про право власності на житло від 09 серпня 2001 року, виданого Відкритим акціонерним товариством «Дніпротрансбуд» згідно з розпорядженням (наказом) від 09 серпня 2001 року, на праві власності належить 54/100 частин квартири АДРЕСА_1 , право власності зареєстровано в МБТІ та записано в реєстрову книгу за № 189п-62-124 (а.с. 60).

Судом встановлено, що ОСОБА_1 постійно проживав у квартирі АДРЕСА_1 ще з народження, тобто з 1984 року, він проживав за вказаною адресою разом з бабою ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка була опікуном останнього на підставі рішення Виконавчого комітету Амур-Нижньодніпровської районної ради народних депутатів м. Дніпропетровськ Дніпропетровської області № 387/3 від 14 червня 1991 року «Про встановлення опіки над неповнолітнім ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 » (а.с. 13). На таких же обставинах під час розгляду справи наполягав і позивач.

У квартирі АДРЕСА_1 позивач ОСОБА_1 був зареєстрований з 11 грудня 1995 року по 22 грудня 2020 року, що підтверджується відповідною відміткою у паспорті громадянина України серії НОМЕР_1 , виданого Красногвардійським РВ ГУМВС України в Дніпропетровській області 03 квітня 2012 року (а.с. 10). При цьому, допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 підтвердили, що ОСОБА_1 і до теперішнього часу постійно проживає за адресою: АДРЕСА_7 .

На інші 46/100 вищевказаної квартири АДРЕСА_1 05 червня 2000 року Відкритим акціонерним товариством «Дніпротрансбуд» згідно з розпорядженням (наказом) № 1131 від 05 червня 2000 року було видано свідоцтво про право власності на житло на ім`я ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , зареєстровано в МБТІ та записано в реєстрову книгу за № 189п-61-123 (а.с. 9).

Вказані обставини підтверджуються також і відповіддю Комунального підприємства «Дніпропетровське міжміське бюро технічної інвентаризації» Дніпропетровської області № 8144 від 05 червня 2019 року (а.с. 43).

З Акту, складеного ОСОБА_10 , ОСОБА_7 та ОСОБА_9 , вбачається, що за адресою: АДРЕСА_2 , починаючи з осені 1999 року по даний момент ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 не проживають (а.с. 39).

Допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , які є мешканцями будинку АДРЕСА_4 , також наполягали на тому, що з ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 вони не знайомі, таких осіб вони не бачили та вказані особи у квартирі АДРЕСА_1 не проживали тривалий час та не проживають.

Оскільки приміщення квартири АДРЕСА_1 не ізольовані та фактично є єдиною квартирою, з урахуванням того, що ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 у належній їм на праві власності частині цієї квартири не проживали та квартирою взагалі не користувались, то позивач ОСОБА_1 разом з його бабою - ОСОБА_5 користувались квартирою в цілому.

З пояснень допитаних під час розгляду справи свідків вбачається, що позивач ОСОБА_1 разом з його бабою (опікуном) ОСОБА_5 відкрито володіли та користувались 46/100 частинами квартири АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Після смерті ОСОБА_5 позивач ОСОБА_1 продовжив відкрито володіти та користуватись вищевказаною квартирою в цілому, в якій і до теперішнього часу продовжує постійно проживати.

Звертаючись до суду з даним позовом позивач просив визнати за ним право власності за набувальною давністю на 46/100 частин квартири АДРЕСА_8 , що належали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , оскільки він безперервно, відкрито та добросовісно володіє вказаним чужим майном більше десяти років.

Вирішуючи питання про наявність законних підстав для набуття права власності на 46/100 частин квартири АДРЕСА_8 , що належали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Відповідно до статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.

Однією з підстав набуття права власності є давність володіння, або набувальна давність.

Згідно з ч. 1 ст. 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації.

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч. 4 ст. 344 ЦК України).

Згідно роз`яснень наведених у пункті 9 Постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07.02.2014 № 5 «Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав» при вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суд повинен враховувати, наступні обставини:

- володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності;

- володіння визнається відкритим, якщо особа не приховувала факт знаходження майна в її володінні. Вжиття звичайних заходів щодо забезпечення охорони майна не свідчить про приховування цього майна;

- володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності.

Під час судового розгляду встановлено, що на теперішній час позивачу ОСОБА_1 на праві власності належить 54/100 частини квартири АДРЕСА_1 , однак фактично він користується квартирою в цілому, тобто і тими 46/100 частинами, право власності на які зареєстровано за відповідачами. Квартирою позивач володіє постійно, відкрито та безперервно.

З пояснень свідків судом встановлено, що відповідачі належною їм частиною квартири не користуються вже більше 20 років, за квартирою не доглядають, не підтримують її в придатному для життя стані.

Позивач в свою чергу сплачує житлово-комунальні послуги за спірну квартиру, що підтверджується відповідними квитанціями (а.с. 20-31) та саме на його ім`я відкриті особові рахунки на оплату житлово-комунальних послуг (а.с. 32-34). Акти обстеження стану внутрішньо будинкової системи опалення від 19 лютого 2003 року та від 05 березня 2003 року (а.с. 35, 36) також складені саме за участю позивача ОСОБА_1 як мешканця квартири АДРЕСА_1 .

Позивач продовжує добросовісно та відкрито володіти вказаним майном по сьогоднішній день, що підтвердили допитані під час розгляду справи свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .

За час проживання ОСОБА_1 у квартирі АДРЕСА_1 ніхто з відповідачів чи зі сторонніх осіб в управління майном відповідачів не вступав, окрім ОСОБА_1 та його баби ОСОБА_5 , які відкрито та безперервно володіли вказаним майном, а ОСОБА_1 і по сьогоднішній день продовжує цим майном володіти.

Оцінюючи показання свідків та наявні у матеріалах справи докази суд вважає встановленим, що позивач ОСОБА_1 добросовісно заволодів 46/100 частинами квартири АДРЕСА_1 , що належали ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , та користується вказаним нерухомим майном протягом тривалого часу.

Проаналізувавши наявні у справі докази, суд також вважає встановленим той факт, що позивач відкрито користується в цілому квартирою АДРЕСА_1 , а не його частиною, що є очевидним для інших осіб. Факт знаходження майна у володінні позивача він не приховує, ставиться до всієї квартири в цілому як до власної, доглядає за квартирою, підтримує її в придатному для проживання стані, вживає необхідних заходів для утримання її в належному стані. Позивач проживає у вищезазначеній квартирі безперервно більше десяти років.

З огляду на наведене, встановивши та проаналізувавши усі обставини справи, суд приходить до переконання про наявність передбачених законом підстав для визнання за ОСОБА_1 права власності за набувальною давністю на 46/100 частин квартири АДРЕСА_8 .

Підсумовуючи наведене, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, з урахуванням того, що відповідно до ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичної особи, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 підлягають задоволенню.

На підставі ст.ст. 15, 16, 328, 344 Цивільного кодексу України, та керуючись ст.ст. 4, 81, 82, 133, 141, 142, 259, 263-265, 268, 272, 273, 280-282 ЦПК України, -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання права власності на нерухоме майно за набувальною давністю задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (РНОКПП - НОМЕР_2 ) право власності за набувальною давністю на 46/100 частин квартири АДРЕСА_1 .

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яка може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення. У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

На рішення може бути подана апеляційна скарга безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя Д.Л. Черкез