Справа № 522/6793/22
Провадження №2/522/3780/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року Приморський районний суд м. Одеси

у складі: головуючої судді Ковтун Ю.І.,

за участю секретаря Лахматової С.В.,

позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача - ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Одесі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої порушенням права власності неправомірними діями посадової особи державного виконавчого органу, -

ВСТАНОВИВ:

До Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) (, місцезнаходження: 65026, м.Одеса, Польський узвіз, 6), в якій просить: стягнути з держави України, в особі Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на його користь на відшкодування завданої майнової шкоди 60799 гривень, шляхом безспірного списання коштів з державного бюджету; стягнути з держави України, в особі Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) на його користь на відшкодування моральної шкоди, завданої неправомірними діями службової особи державного виконавчого органу 15000 гривень, шляхом безспірного списання коштів з державного бюджету.

В обґрунтування позову зазначено, що за ухваленим рішенням Суворовського райсуду м. Одеси від 16.05.2017 і виконавчого листа № 523/15770/16-ц, виданого 30.05.2017, ним набуто право власності на кошти у загальному розмірі 43615 грн., які підлягали стягненню з боржників ОСОБА_3 і ОСОБА_4 в солідарному порядку. 31.05.2017 він звернувся з заявою до Приморського відділу ДВС Одеського міського управління юстиції, з наданням виконавчих документів та просив відкрити виконавче провадження з примусового виконання судового рішення, а стягнуті кошти перерахувати на його банківський рахунок. Постановою про відкриття виконавчого провадження від 02.06.2017 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження про стягнення коштів з боржника ОСОБА_3 . Відносно боржника ОСОБА_4 , результатом неодноразового оскарження неправомірності дій виконавця, пов`язаних з незаконним поверненням виконавчого документа та відмовою відкрити провадження, державним виконавцем було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження 30.07.2019. Ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси від 17.09.2019, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 06.10.2021, визнана неправомірна бездіяльність державного виконавця та зобов`язано вчинити виконавчі дії по виконанню рішення суду від 16.05.2017 у відповідністю з Законом України «Про виконавче провадження». Однак, нездійснення виконавчих дій спрямованих на виконання рішення суду, постановою про повернення виконавчого документа від 23.12.2021 виконавець повернула невиконаний виконавчий лист про стягнення коштів з ОСОБА_3 , що стало підставою чергового оскарження неправомірності дій. Ухвалою Суворовського райсуду м. Одеси від 08.02.2022 дія державного виконавця з повернення виконавчого листа визнана незаконною зі скасуванням постанови про повернення виконавчого документа. Зазначив, що з моменту відкриття виконавчого провадження з примусового виконання рішення суду від 16.05.2017 тривала протиправна бездіяльність державного виконавця та вчинення незаконної дії з поверненням невиконаного виконавчого документа, упродовж п`яти років, рішення суду залишається невиконаним. Оскільки, невиконання судового рішення має наслідком юридичну відповідальність, установлену законом, тому як власник нестягнутих державним виконавчим органом коштів за судовим рішенням, має право на відшкодування державою завданої майнової і моральної шкоди. Зазначив, що при визначенні розміру завданої майнової шкоди у розмірі 60799 грн. (43615 х 139,4 % : 100 %), виходив з наступного розрахунку: тривалість невиконання державною виконавчою службою рішення суду від 16.05.2017 станом на день подання позову - 5 років, розміру суми за судовим рішенням - 43615 грн., індекс інфляції за період з травня 2017 року по травень 2022 року - 139,4%. Також послався на те, що неодноразові незаконні дії виконавців з відмовою відкрити виконавче провадження з примусового виконання судового рішення потребували значних зусиль і витрат часу у пошуках захисту порушеного права. Не усунення виконавцями упродовж тривалого часу допущених порушень закону та не вчинення виконавчих дій спрямованих на своєчасне і повне виконання рішення суду пригнічувало душевний стан, викликало обурення і гнів у зв`язку з подальшою протиправною поведінкою виконавців. Результатом повернення невиконаного виконавчого документа після спливу п`ятирічного терміну остаточного судового рішення явилося приниженням гідності та негативно вплинуло на реалізацію його намірів і ділових стосунків. Завдані страждання позначилися також і на фізичному стані перевтомі, втрати спокійного ритму життя і здорового сну. З огляду на характер спричинених страждань, тривалості надмірного невиконання рішення суду завдану моральну шкоду оцінює у розмірі 15000 гривень.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14 червня 2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за позовом ОСОБА_1 . Розгляд справи призначено за правилами загального позовного провадження.

31.08.2022 на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, відповідно до якого просять у задоволенні позову відмовити у повному обсязі. Посилаються на те, що спірні відносини, що виникли між сторонами пов`язані з примусовим виконанням судових рішень, у яких державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у грошовому зобов`язанні, та є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Інфляційні втрати за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, а оскільки боржниками у даному зобов`язанні є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то саме з них і можуть бути стягнуті відповідні суми, а не з державної виконавчої служби. Зазначив, що невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника. Наявні у позовній заяві докази не підтверджують сукупність необхідних складових для відшкодування шкоди в наслідок бездіяльності державного виконавця, вважають, що позивач не має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

02.09.2022 від позивача на адресу суду надійшла відповідь на відзив, в якій зазначає, що відзив на позов не містить жодних аргументів щодо спростування доводів позовної заяви, норм матеріального права, якими гарантовано відшкодування завданої майнової та моральної шкоди невиконанням рішення суду від 16.05.2017 за виконавчим документом виданим на примусове виконання. Також зазначив, що станом на теперішній час рішення суду від 16.05.2017 залишається невиконаним внаслідок невідповідності дій Першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі вимогам чинного законодавства.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 08 вересня 2022 року закрито підготовче засідання по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 та призначено справу до судового розгляду по суті.

Позивач у судовому засіданні позов підтримав та просив його задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача у судовому засіданні позов не визнав та просив у задоволенні позову відмовити з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає, що позов задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Судом встановлено, що 30 травня 2017 року Суворовським районним судом м.Одеси було видано виконавчий лист у справі № 523/15770/16-ц на виконання рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16 травня 2017 року, відповідно до якого стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 майнову шкоду в розмірі 42835,00 гривень, а також стягнуто в рівних частках з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 на користь ОСОБА_1 витрати по оплаті публікації в пресі оголошення про виклик до суду в розмірі 780,00 гривень (а.с. 6).

31.05.2017 ОСОБА_1 звернувся з заявою про примусове виконання рішення Суворовського районного суду м.Одеси від 16 травня 2017 року до Приморського відділу державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції (а.с. 7).

02.06.2017 старшим державним виконавцем Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцеровою Л.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №54048495 з примусового виконання виконавчого листа № 523/15770/16-ц, виданого 30.05.2017 Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 43615,00 гривень. Боржник: ОСОБА_3 , Стягувач: ОСОБА_1 (а.с.8)

30.07.2019 головним державним виконавцем Першого Приморського відділу державної виконавчої служби м.Одеса Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцеровою Л.Л. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження № 59677938 з примусового виконання виконавчого листа № 523/15770/16-ц, виданого 30.05.2017 Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 43615,00 гривень. Боржник: ОСОБА_4 , Стягувач: ОСОБА_1 (а.с.17).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 17.09.2019 у справі №523/9329/19, яка залишена в силі постановою Верховного Суду від 06.10.2021, задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано бездіяльність головного державного виконавця першого Приморського відділу державної виконавчої служби м. Одеси Головного територіального управління юстиції в Одеській області Офіцерової Людмили Леонідівни при виконанні рішення Суворовського райсуду м. Одеси від 16.05.2017 р. за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц- неправомірною; зобов`язано головного державного виконавця Першого Приморського відділу ДВС м. Одеси Офіцерову Людмилу Леонідівну усунути порушення права шляхом вчинення виконавчих дій по виконанню рішення Суворовського райсуду м. Одеси від 16.05.2017 р., за виконавчим листом у справі № 523/15770/16-ц у відповідністю з Законом України «Про виконавче провадження» (а.с. 9 - 10, 11 16).

Ухвалою Суворовського районного суду м.Одеси від 08.02.2022 у справі №523/263/22, яка набрала законної сили 08.02.2022, задоволено скаргу ОСОБА_1 та визнано вчинену дію головним державним виконавцем першого Приморського відділу ДВС у м. Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцеровою Людмилою Леонідівною, що порушує право, передбачене Конституцією і законами України, п.1 ст. 6 Конвенції та перешкоджає належному виконанню рішення Суворовського райсуду від 16.05.2017 за виконавчим листом № 523/15770/16-ц, - неправомірною; скасовано постанову про повернення виконавчого документа стягувачу від 23.12. 2021 у виконавчому провадженні № 54048495 (а.с. 18 19).

Постановою головного державного виконавця Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Офіцерової Л.Л. від 11.05.2022 відновлено виконавче провадження № 54048495 з примусового виконання виконавчого листа № 523/15770/16-ц, виданого 30.05.2017 Суворовським районним судом м.Одеси про стягнення грошової суми у розмірі 43615,00 гривень. Боржник: ОСОБА_3 , Стягувач: ОСОБА_1 (а.с.20).

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 56 Конституції України гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Загальні підстави відповідальності за завдану майнову шкоду передбачені статтею 1166 ЦК України, за змістом якої майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала, за наявності вини.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування та посадової або службової особи вказаних органів при здійсненні ними своїх повноважень, визначені статтями 1173 та 1174 ЦК України.

Згідно із частиною першою статті 1173 ЦК України шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, дією чи бездіяльністю органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні ними своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цих органів.

У частині першій статті 1174 ЦК України зазначено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю державного виконавця під час проведення виконавчого провадження, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

У пунктах 5.4, 6.9 постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 червня 2018 року у справі № 910/23967/16 (провадження № 12-110цс18) вказано, що у випадку, коли шкода завдається органом державної влади, його посадовою або службовою особою, відшкодовувати таку шкоду зобов`язана держава, яка бере участь у справі через відповідні органи: орган, дії, бездіяльність якого призвели до негативних наслідків, та орган Державної казначейської служби України.

Шкода є неодмінною умовою цивільно-правової відповідальності. Під шкодою розуміють зменшення або втрату (загибель) певного особистого чи майнового блага. Залежно від об`єкта правопорушення розрізняють майнову або немайнову (моральну) шкоду.

Грошовий вираз майнової шкоди є збитками.

Відповідно до статті 22 ЦК України, збитками є: 1) втрати, яких зазнала особа у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Відшкодування збитків - це відновлення майнового стану учасника правовідносин за рахунок іншого суб`єкта - правопорушника. Щоб стягнути зазнані збитки, потерпіла особа має довести їх наявність і розмір.

Звертаючись до суду з даним позовом, ОСОБА_1 посилається на те, що невчинення посадовими особами державної виконавчої служби всіх необхідних виконавчих дій призвело до невиконання рішення Суворовського районного суду м. Одеси від 16.05.2017, а тому він має право на відшкодування майнової шкоди в розмірі суми боргу за виконавчим листом з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення.

Крім того, ОСОБА_1 вважає, що має право на відшкодування моральної шкоди, завданої у зв`язку із тривалим невиконанням рішення, у розмірі 15000,00 грн.

Суд вважає, що факт тривалого невиконання рішення суду внаслідок неправомірних дій посадових осіб державної виконавчої служби, на який посилається позивач як на підставу позовних вимог про відшкодування майнової шкоди, не є безумовною підставою для висновку про наявність причинного зв`язку між несвоєчасним виконанням рішення, яке набрало законної сили, та завданою шкодою.

Невиконання рішення суду не може напряму ототожнюватися із завданою позивачеві майновою шкодою, оскільки остаточно не втрачена можливість стягнення грошових коштів з боржника (відомості про закінчення виконавчого провадження у зв`язку з неможливістю його виконання відсутні). Невиплачені позивачеві кошти на виконання судового рішення, ухваленого на його користь, не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України. Наслідком такого відшкодування буде подвійне стягнення коштів.

Зазначене узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним у постановах від 23 грудня 2019 року у справі № 752/4110/17 (провадження № 61-20325св18), від 12 березня 2020 року у справі № 757/74887/17-ц (провадження № 61-11090св19), від 03 червня 2020 року в справі № 642/3839/17 (провадження № 61-37856св18), від 18 травня 2022 року в справі 303/6582/19 (провадження № 61-20870св21).

Отже, оскільки розмір збитків, які позивач просить стягнути з відповідача, є сумою, що підлягає стягненню в порядку примусового виконання судових рішень, ухваленого на його користь, то ці кошти не є майновою шкодою, яка підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України.

Вимога про відшкодування інфляційних витрат не підлягає відшкодуванню на підставі статей 1173, 1174 ЦК України, оскільки за змістом частини другої статті 625 ЦК нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Спірні правовідносини, що виникли між сторонами у цій справі, пов`язані з примусовим виконанням судового рішення, у яких державна виконавча служба виступає суб`єктом примусового стягнення коштів за виконавчими документами, а не боржником у грошовому зобов`язанні, та є відповідальною за свої дії чи бездіяльність у межах та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Інфляційні втрати за своєю правовою природою є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, а оскільки боржниками у даному зобов`язанні є ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , то саме з них і можуть бути стягнуті відповідні суми, а не з державної виконавчої служби.

Не доведено позивачем також наявність підстав для відшкодування моральної шкоди у зв`язку з тривалим невиконанням рішення суду, адже, посилання позивача на моральні страждання, пригнічення душевного стану, приниженням гідності, негативний вплив на реалізацію його намірів і ділових стосунків, погіршення стану здоров`я, втрату спокійного ритму життя і здорового сну не знайшли свого підтвердження під час розгляду справи.

Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У частинах першій та другій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої порушенням права власності неправомірними діями посадової особи державного виконавчого органу.

Керуючисьст.ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Першого Приморського відділу державної виконавчої служби у м.Одеса Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про відшкодування майнової і моральної шкоди, завданої порушенням права власності неправомірними діями посадової особи державного виконавчого органу, відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення суду складено 21 листопада 2022 року.

Суддя Ю.І. Ковтун