ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 646/6578/20 Номер провадження 22-ц/814/3383/22Головуючий у 1-й інстанції Єжов В.А. Доповідач ап. інст. Хіль Л. М.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Хіль Л.М.

суддів: Кузнєцової О.Ю., Пилипчук Л.І.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів,

В С Т А Н О В И В :

У листопаді 2020 року ОСОБА_2 звернувся до суду із вказаним позовом, у якому просив зменшити розмір аліментів, що стягуються з нього судовим наказом Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року на користь ОСОБА_1 на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів).

В червні 2021 року позивачем подана заява про зміну підстави позову, прохав суд ухвалити рішення, яким зменшити розмір аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 до 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця та не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання рішення законної сили до досягнення дитиною повноліття.

Позовні вимоги мотивував тим, що він з відповідачем має двох дітей ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , постійно здійснював матеріальне забезпечення своїх дітей.

Вказував, що 17 грудня 2019 року працює в ТОВ «АВІАКОМПАНІЯ САЙАП» на посаді командира повітряного судна.

Відповідач не виконує своїх обов`язків по матеріальному забезпеченню дітей. З травня 2015 року вона не перебуває у декретній відпусті, ніде не працює, хоча є дієздатною особою.

Позивач зазначає, що ОСОБА_1 з травня 2015 року не приймає участі у матеріальному забезпеченні спільних дітей, чим порушує принцип рівності прав та обов`язків батьків щодо дитини передбачений ст. 141 СК України.

Син ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , продовжує навчання за денною формою навчання в НТУ «Харківський політехнічний інститут», стипендію не отримує, у зв`язку з чим потребує матеріальної допомоги.

Крім того, зазначає, що на його утриманні перебуває його дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .

Зазначав, що після стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінився його сімейний стан і відповідно змінилося матеріальне становище, оскільки у шлюбі з ОСОБА_5 , зареєстрованим Святошинським районним у м. Києві відділом державної реєстрації актів цивільного стану Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 07 листопада 2020 року, актовий запис № 1223, народилась дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , тому на підставі ст. 181,192,182 СК України просив змінити розмір аліментів на утримання ОСОБА_3 .

Рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 про зменшення розміру аліментів задоволено.

Змінено розмір аліментів, що стягуються з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі судового наказу Червонозаводського районного суду м.Харкова від 17 серпня 2020 року, з 1/4 частки до 1/6 частки від усіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку та не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дати набрання рішенням законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

Не погодившись із вказаним рішенням, його в апеляційному прядку оскаржила ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права.

В обґрунтування апеляційної скарги вказувала, що оскаржуване рішення порушує права ОСОБА_3 на рівність з іншими дітьми: ОСОБА_4 та ОСОБА_6 .

Вказувала, що судом не встановлено чи погіршився матеріальний стан позивача у зв`язку із народженням дитини, чи утримує він її, оскільки будь яких доказів відповідачем не надано.

Крім того син ОСОБА_1 проживає разом з нею і жодних доказів позивачем на підтвердження його утримання не надано.

Зазначала, що місцевий суд не обґрунтував зменшення аліментів з ј до 1/6.

Ураховуючи викладене, прохала скасувати рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити та вирішити питання розподілу судових витрат.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив. Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді доповідача, перевіривши доводи апеляційної скарги, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.

Відповідно до п. п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Як встановлено місцевим судом та вбачається з матеріалів справи, що з 03 червня 2000 року ОСОБА_2 перебував у шлюбі з відповідачкою ОСОБА_1 , 03 квітня 2015 року рішенням Червонозаводського районного суду м. Харкова по справі № 646/13849/14-ц шлюб розірвано.

Судом встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , що підтверджується копією рішення Червонозаводського суду м. Харкова від 03 квітня 2015 року по справі № 646/13849/14-ц.

Судовим наказом Червонозаводського районного суду м. Харкова від 17 серпня 2020 року у справі № 646/4768/20 з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1 /4 частини всіх видів заробітку (доходу),але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку щомісяця та не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 14 серпня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Згідно копії листа КНП «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» Харківської міської ради від 26 листопада 2020 року № 578/0/590-20 малолітній ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , перебуває під наглядом педіатра та фахівців Комунального некомерційного підприємства «Міська дитяча клінічна лікарня № 24» Харківської міської ради з дня виписки з пологового будинку, має діагноз: Плоско-вальгусна деформація стоп III ст., диспластична кардіоміопатія (пролапс мітрального клапана I ступеня), складний гіперметропічний астигматизм обох очей.

Ухвалючи рішення місцевий суд виходив із наступного

При винесенні судового наказу Червонозаводським районним судом м. Харкова від 17 серпня 2020 року по справі № 646/4768/20 судом не було враховано наявність у ОСОБА_2 інших дітей.

Одночасно з цим, ОСОБА_2 та ОСОБА_7 мають двох спільних дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , що підтверджується копією свідоцтва про шлюб серії № НОМЕР_1 та копіями свідоцтв про народження серії НОМЕР_2 та серії НОМЕР_3 .

Таким чином місцевий суд прийшов до висновку що, у зв`язку з тим, що на утриманні позивача перебуває ще малолітня дитина, ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , у нього змінився сімейний стан, а тому аліменти, які стягуються на утримання сина ОСОБА_3 на користь відповідача, мають бути зменшені до 1/6 частини всіх видів доходу позивача, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

При цьому суд вважав, що зменшення розміру аліментів до 1/6 частини доходів позивача відповідає вимогам ст. 182 та ч.5 ст. 183 СК України щодо розміру аліментів на одну малолітню дитину.

Судом також враховано, що у день прийняття судового наказу Червонозаводським районним судом м. Харкова від 17 серпня 2020 року по справі № 646/4768/20 про стягнення аліментів у позивача на утриманні перебувало три дитини, тому факт народження четвертої дитини є зміною сімейного стану позивача, що в розумінні ст.192 Сімейного кодексу України є підставою для зміни розміру присуджених аліментів.

Місцевий суд зазначив, що факт зміни матеріального становища платника аліментів є доведеним, оскільки народження у нього іншої дитини, яку він відповідно до закону зобов`язаний утримувати, свідчить про погіршення його фінансового стану.

Проте колегія суддів не може погодитись із вищенаведеним, виходячи з наступних обставин.

Відповідно до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно зі ст.141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

У ч.1 ст.192 СК встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Враховуючи зміст ст.192 СК України, розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним.

Згідно з п.23 постанови Пленуму ВСУ «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» від 15.05.2006 №3 розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

Враховуючи зміст стст.181, 192 СК, розмір аліментів, визначений договором, не вважається незмінним. Отже, значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Сімейний кодекс передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (ч.3 ст.181 СК). Стаття 192 СК тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме: зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями ст.192 СК зміна розміру аліментів може мати під собою й зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду в частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини на розмір аліментів у певній твердій грошовій сумі та навпаки).

При розгляді позовів, заявлених із зазначених підстав, застосуванню підлягає не тільки ст.192 СК, а й низка інших норм, присвячених обов`язку батьків утримувати своїх дітей (ст.182 «Обставини, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів», ст.183 «Визначення розміру аліментів у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини», ст.184 «Визначення розміру аліментів у твердій грошовій сумі»).

Вказана правова позиція викладена в постанові ВСУ від 5.02.2014 №6-143цс13.

Статтею 181 СК України визначено способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину. Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Відповідно до ст.182 Сімейного кодексу України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Звертаючись до суду із відповідним позовом, позивач посилався на те, що після стягнення з нього аліментів на утримання дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , змінився його сімейний стан і відповідно змінилося матеріальне становище, оскільки у шлюбі з ОСОБА_5 у них народилась дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .

Частиною 1 та 2 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

За змістом статей 12 та 81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

У статті 76 ЦПК України зазначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Виходячи з вищевикладеного, матеріали справи не містять належних та допустимих доказів, які б свідчили про зміну майнового стану позивача в сторону погіршення, або ж про наявність інших життєвих обставин, які б слугували підставою для зміни розміру стягуваних за рішенням суду аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів дійшла висновку, що рішення суду першої інстанції підлягає скасуванню з подальшим ухваленням рішення про відмову у задоволенні позовних вимог.

Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог (частина перша статті 141 ЦПК України).

Так апелянтом сплачено судовий збір за подачу апеляційної скарги у розмірі 1261,20 грн.

Таким чином, враховуючи задоволення апеляційної скарги та скасування судового рішення з відмовою у задоволенні позовних вимог, з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за подачу апеляційної скарги.

Керуючись ст. 374, ст. 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити.

Рішення Червонозаводського районного суду м. Харкова від 25 серпня 2021 року скасувати та ухвалити нове рішення.

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1261,20 грн.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів з дня її проголошення, шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду.

Повний текст постанови виготовлено 31 жовтня 2022 року.

Головуючий суддя : Л.М. Хіль

Судді: О.Ю. Кузнєцова

Л.І. Пилипчук