Провадження № 2-о/761/95/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 липня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Гюлалієвой Ф.Р.,

представника заявника ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Києві цивільну справу за заявою ОСОБА_2 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території УРСР, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2021 року до Шевченківського районного суду м. Києва надійшла заява ОСОБА_2 , в якій остання просить встановити факт її постійного проживання (з 1945 по 1956) на території Української Радянської Соціалістичної Республіки.

В обґрунтування заяви заявник посилається на те, що вона, громадянка Молдови, має намір набути громадянство України за територіальним походженням. Вона народилася 02 квітня1934року у селі ЛазориБілгорайського повіту, Люблінського в-ва, на території Польщі. Дошлюбне прізвище ОСОБА_2 - ОСОБА_3 . Вона є етнічною українкою. З початку ХХ століття по сорокові роки у місці народження заявника - в селі ЛазориБілгорайського повіту, Люблінського в-ва Польщі переважало українське населення. У сорокових роках минулого сторіччя відбулися масові примусові переселення українців, які проживали на території Польщі, до Української Радянської Соціалістичної Республіки. 09.09.1944 в Любліні СРСР та Польща уклали Угоду «Про взаємний обмін населенням» - примусово виселяли українців із Польщі, а поляків з України. У 1945 році родина у складі: ОСОБА_4 ,1906р.н., ОСОБА_5 , 1910р.н., ОСОБА_6 ,1935р.н., ОСОБА_7 ,1934р.н., ОСОБА_8 ,1943р.н., була переселена до Одеськоi області УРСР з с. ЛазориБілгорайського повіту, Люблінського в-ва (Польша). Літом 1946року, у зв`язку з посухою, що породила неврожай, через виснаження після тривалої війни й примусове переселення, родина ОСОБА_3 , шукаючи кращої долі, переїхала до Рівненської області УРСР й оселилася у селі Бокійма. З1946року ОСОБА_9 разом зі своєю родиною проживала у селі Бокійма Дубенського району Рівненської області. Голова родини ОСОБА_4 працював у колгоспі «40-річчя жовтня» на території Бокійми. У період з 1946 по 1950рік ОСОБА_9 навчалася у загальноосвітній школі с. Бокійма Дубенського району Рівненської області, а в період з1951по1954рік - у школі в селищі Млинів Рівненської області. 3 1954 по1956рік ОСОБА_9 навчалася у Кременецькому лісотехнічному технікумі Мiнiстерства лісової промисловості СРСР у м. Кременець Тернопільської області і отримала диплом № НОМЕР_1 вiд 25.12.1956 по спеціальності електрифікація лісозаготовок. Встановлення факту постійного проживання на території Української Радянськоi СоціалістичноїРеспубліки, яка стала територією України відповідно до Закону України «Про правонаступництво України», є підставою для оформлення належності громадянства України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.11.2021 матеріали заяви передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 29.11.2021 заяву залишено без руху та надано заявнику строк для усунення недоліків заяви, які усунуто заявником 06.01.2022.

Ухвалою суду від 11.01.2022 відкрито провадження в справі.

В судовому засіданні представник заявника заяву підтримав та просив її задовольнити.

26.05.2022, засобами поштового зв`язку, від представника заінтересованої особи до суду надійшли пояснення у справі, в яких зазначено, що копії документів, які надані заявником та містяться у додатках до заяви про встановлення факту, що має юридичне значення на підтвердження факту постійного проживання на території України до 24.08.1991, можуть слугувати лише доказом під час звернення особи до суду для встановлення факту, що має юридичне значення, тому на підставі ч. 1 ст. 2 ЦПК України, просив врахувати письмові пояснення під час прийняття судом рішення.

Суд, заслухавши пояснення представника заявника, повно та всебічно дослідивши матеріли справи на яких ґрунтується заява, вважає, що заява підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що заявниця - ОСОБА_7 , народилась ІНФОРМАЦІЯ_1 в селі ЛазориБілгорайського повіту, Люблінського в-ва, про що видано свідоцтво про народження Демидовським районним бюро ЗАГС Рівненської області, 26.07.1951, серія НОМЕР_2 .

Згідно вказаного свідоцтва батьками заявниці є ОСОБА_4 , українець за національністю, та ОСОБА_5 , українка за національністю.

ОСОБА_2 є громадянкою Республіки Молдова, що підтверджується посвідкою на тимчасове проживання від 01.11.2022 № НОМЕР_3 , та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

10.11.1958 ОСОБА_7 уклала шлюб з ОСОБА_10 та змінила прізвище на ОСОБА_11 , що підтверджується свідоцтвом про шлюб від 10.11.1958, серія НОМЕР_4 .

Згідно архівної довідки від 24.07.2022 №Б-7412-02/П родина у складі ОСОБА_4 ,1906р.н., ОСОБА_5 , 1910 р.н., ОСОБА_6 ,1935р.н., ОСОБА_7 ,1934р.н., ОСОБА_8 ,1943р.н., була переселена у Одеську область з с. ЛазориБілгорайського повіту, Люблінського в-ва (Польша).

Батько заявниці - ОСОБА_4 , працював у колгоспі «40-річчя жовтня» на території Бокійми Рівненської області, що підтверджується посвідченням № НОМЕР_5 від 11.03.1968.

ОСОБА_2 , 1934 р.н., у період з 1946 по 1950 навчалась у Бокіймівській 7-річній школі Демидівського району Рівненської області, що підтверджується довідкою Бокіймівської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів Бокіймівської сільської ради Дубенського району Рівненської області.

З 1951 по 1954 ОСОБА_12 навчалась у середній школі №1 в селищі Млинів Рівненської області та отримала атестат зрілості за 1953-1954 учбовий рік під номером 605653, номер запису у Книзі реєстрації видач атестатів про середню освіту Млинівської СШ №1, 59 (копія витягу з Книги додана до матеріалів справи).

З 1954 по1956рік ОСОБА_9 навчалася у Кременецькому лісотехнічному технікумі Міністерства лісової промисловості СРСР у м. Кременець Тернопільської області і отримала диплом № НОМЕР_1 вiд 25.12.1956 по спеціальності електрифікація лісозаготовок.

Згідност.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідност. 4 ЦПК Україникожна особа має право в порядку, встановленомуЦПК України, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства (ст.13 ЦПК України) суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно зі ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показання свідків.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

За змістом частини першої статті 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

У відповідності до п. 5 ч. 2ст. 293 ЦПК Українив порядку окремого провадження встановлюються факти, що мають юридичне значення.

Відповідно до ч. 2ст. 315 ЦПК Україниу судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 1Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення», № 5 від 31.03.1995 встановлено, що в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Листом Верховного суду України від 01.01.2012 про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення роз`яснено, що у порядку ч.2ст. 315 ЦПК Українисуди встановлюють факти, що породжують право особи на набуття громадянства України, зокрема факту належності до громадянства України відповідно до положень ст. 315 ЦПК та залежно від підстав цього встановлення предметом розгляду в суді можуть бути заяви про встановлення таких фактів: постійного проживання на території України станом на 24 серпня 1991 р.; постійного проживання на території України станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання дитини на території України станом на 24 серпня 1991 р. або станом на 13 листопада 1991 р.; постійного проживання на території України батьків (одного з них) дитини або іншого законного представника, з яким дитина постійно проживала станом на 24 серпня 1991 р. чи 13 листопада 1991 р.; постійного проживання особи на території України чи УРСР на момент набрання законної сили вироку суду; наявності родинних зв`язків заявника з його батьками (усиновителями, з дідом, бабою); постійного проживання на території України діда та баби заявника; народження на території України батьків заявника, діда чи баби тощо. У зазначених справах як заінтересовані особи повинні брати участь відповідні органи служб громадянства, імміграції та реєстрації фізичних осіб.

Так, питання громадянства України регулюєтьсяКонституцією України, законами України, указами Президента України, міжнародними договорами України. Основними нормативно-правовими актами з питань громадянства України єЗакон України «Про громадянство України»таУказ Президента України від 27.03.2001 № 215 «Питання організації виконання Закону України «Про громадянство України».

Відповідно до п. п. 1, 2, 3, 4 ч. 1ст. 3 Закону України «Про громадянство України», громадянами України є: усі громадяни колишнього СРСР, які на момент проголошення незалежності України (24 серпня 1991 року) постійно проживали на території України;особи, незалежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, мовних чи інших ознак, які на момент набрання чинностіЗаконом України"Про громадянство України" (13 листопада 1991 року) проживали в Україні і не були громадянами інших держав; особи, які прибули в Україну на постійне проживання після 13 листопада 1991 року і яким у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року органами внутрішніх справ України внесено напис "громадянин України", та діти таких осіб, які прибули разом із батьками в Україну і на момент прибуття в Україну не досягли повноліття, якщо зазначені особи подали заяви про оформлення належності до громадянства України; особи, які набули громадянство України відповідно до законів України та міжнародних договорів України.

Відповідно ч. 1 ст. 8 Закону України «Про громадянство України»особа (іноземець або особа без громадянства), яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра, син чи дочка, онук чи онука народилися або постійно проживали до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України відповідно доЗакону України "Про правонаступництво України", або яка сама чи хоча б один із її батьків або її дід чи баба, прадід чи прабаба, або її рідні (повнорідні та неповнорідні) брат чи сестра народилися або постійно проживали на інших територіях, що входили на момент їх народження або під час їх постійного проживання до складу Української Народної Республіки, Західноукраїнської Народної Республіки, Української Держави, Української Соціалістичної Радянської Республіки, Закарпатської України, Української Радянської Соціалістичної Республіки (УРСР), а також її неповнолітні діти мають право на набуття громадянства України за територіальним походженням.

У пункті 44 «Порядку провадження за заявами і поданнями з питань громадянства України та виконання прийнятих рішень», затвердженогоУказом Президента України від 27 березня 2001 року №215, встановлено, що у разі відсутності документів, що підтверджують факт постійного проживання особи до 24 серпня 1991 року на території, яка стала територією України, для оформлення набуття громадянства України подається відповідне рішення суду.

Стаття 1 Закону України «Про громадянство України» дає чітке визначення поняття «безперервне проживання на території України» та «проживання на території України на законних підставах». Безперервне проживання на території України - проживання в Україні особи, якщо її разовий виїзд за кордон у приватних справах не перевищував 90 днів, а в сумі за рік - 180 днів. Проживання на території України на законних підставах - проживання в Україні іноземця чи особи без громадянства, які мають у паспорті громадянина колишнього СРСР зразка 1974 року відмітку про постійну чи тимчасову прописку на території України, або зареєстрували на території України свій національний паспорт, або мають посвідку на постійне чи тимчасове проживання на території України, або їм надано статус біженця чи притулок в Україні. Розширене тлумачення цих понять та переліку умов, за яких можливе встановлення факту безперервного проживання та прийняття до громадянства України, Законом не передбачено.

Так, постійне місце проживання - місце проживання на території якої-небудь держави не менше одного року фізичної особи, яка не має постійного місця проживання на території інших держав і має намір проживати на території цієї держави протягом необмеженого строку, не обмежуючи таке проживання певною метою, і за умови, що таке проживання не є наслідком виконання цією особою службових обов`язків або зобов`язань за договором (контрактом).

Отже, відповідно до положень Закону України "Про громадянство України" і Порядку для набуття громадянства України заявник повинен, зокрема, подати документи, що підтверджують народження його на території України чи постійне проживання на ній, або підтверджують родинні відносини з такою особою, або рішення суду.

Ураховуючи вищезазначене, слід дійти висновку, що належність до громадянства України встановлюється на підставі статті 3 Закону України "Про громадянство України" і може пов`язуватися із фактом постійного проживання на території України в певний час та такий факт підлягає встановленню на підставі судового рішення.

Подібні правові висновки висловлені у постановах Верховного Суду від 24 лютого 2021 року у справі № 522/20494/18 (провадження № 61-6498св20), від 05 квітня 2021 року у справі № 523/14707/19 (провадження № 61-16116св20).

Враховуючи те, що заявник має намір встановити належність до громадянства України з підстав, визначених вЗаконі України «Про громадянство», встановлення факту її постійного проживання ( з 1945 по 1956) на території, яка стала територією України, має юридичне значення для заявника та породжує для нього юридичні наслідки, так як встановлення вказаного факту в судовому порядку надає їй право подати заяву про набуття громадянства України.

Статтею 89 ЦПК Українипередбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Надані заявником докази, суд визнає належними і допустимими, оскільки ці докази містять у собі інформацію щодо предмета розгляду, вони пов`язані з тими обставинами, які підтверджують факт постійного проживання на території УРСР з 1945 по 1956 р.р.

За таких обставин, оскільки законом не визначено іншого, крім судового порядку встановлення факту постійного проживання на території УРСР, який просить встановить заявник, даний факт підтверджується письмовими матеріалами справи, суд приходить до висновку, що вимоги заявника є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 2-5, 11-13, 141, 258, 259, 263, 268, 315, 318, 319, 352, 354 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Заяву ОСОБА_2 , заінтересована особа: Центральне міжрегіональне управління ДМС у м. Києві та Київській області про встановлення факту постійного проживання на території УРСР задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_2 , 1934 року народження, на території Української Радянської Соціалістичної Республікиз 1945 по 1956 роки.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя: Сіромашенко Н.В.