Справа № 314/786/20
Провадження № 2/314/333/2022
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
08.11.2022 м. Вільнянськ
Справа № 314/786/20;
провадження № 2/314/333/2022;
Вільнянський районний суд Запорізької області у складі:
головуючого судді Кіяшко В.О.,
секретар судового засідання Румянцева А.М.,
учасники справи:
-позивач Акціонерне товариство «Кредобанк»;
-відповідач ОСОБА_1 ;

розглянувши у відкритому судовому засіданні у м. Вільнянськ в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного Товариства «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

стислий виклад позицій сторін.
Представник позивача звернувся до суду з позовом про стягнення боргу з ОСОБА_1 за кредитним договором № СL-147377 від 15.11.2018. Позовні вимоги представник позивача мотивував тим, що 15.11.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № СL-147377, відповідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором станом на 16.01.2020 відповідач має заборгованість перед АТ «Кредобанк» в сумі 38697,92 грн. Позивач просить стягнути вказану заборгованість та понесені судові витрати з відповідача.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, заяв чи клопотань до суду не надав.
Відповідач у судове засідання не з`явився. Представник відповідача адвокат Валочкін В.В. у заяві про перегляд заочного рішення посилається на невизнання суми боргу в частині стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за відсотками та пені, оскільки ОСОБА_1 з 28.10.2019 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 261 від 28.10.2019 та проходить військову службу в Збройних Силах України, у зв`язку з чим вважає нарахування банком відсотків та пені незаконними. Крім того, представник відповідача вважає стягнення нарахованої пені безпідставним, оскільки до такого стягнення застосовується позовна давність в один рік.
Розглядаючи справу, суд забезпечив сторонам рівні можливості щодо подання доказів для їх дослідження та доведення їх перед судом, у зв`язку з чим, з метою уникнення затягування розгляду справи, суд приходить до висновку, що учасники справи мали достатньо часу для реалізації своїх процесуальних прав щодо подання доказів, а тому вважає можливим розглянути справу за відсутності сторін, на підставі тих доказів, які містяться в матеріалах справи.

Заяви, клопотання інші процесуальні дії у справі.
26.02.2020 до суду надійшла позовна заява АТ «Кредобанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою суду від 23.04.2020 відкрито спрощене позовне провадження з повідомленням осіб, у якій роз`яснено права сторін.
30.07.2020 ухвалено заочне рішення суду, відповідно до якого позов задоволено частково.
27.01.2021 до суду надійшла постанова про закінчення виконавчого провадження № 63569719 від 18.01.2021 та оригінал виконавчого листа № 314/786/20 з відміткою приватного виконавця п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».
24.09.2021 від представника відповідача ОСОБА_1 адвоката Валочкіна В.В. до суду надійшла заява про перегляд заочного рішення суду від 30.07.2020. Долучено до справи копію посвідчення серії НОМЕР_2 , видане 10.09.2020 та копію довідки командира в/ч НОМЕР_1 від 04.11.2019 про перебування солдата ОСОБА_1 на військовій службі.
Ухвалою суду від 15.11.2021 задоволено заяву про перегляд заочного рішення. Заочне рішення від 30.07.2020 скасовано, справу призначено до судового розгляд в порядку спрощеного позовного провадження, роз`яснено права сторін.
Інших процесуальних дій у справі (забезпечення доказів, вжиття заходів забезпечення позову) не вчинялось, провадження не зупинялось.

Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Повно і всебічно з`ясувавши обставини, на які позивач посилався як на підставу своїх вимог, дослідивши докази по справі, суд
встановив
15.11.2018 року між ПАТ «Кредобанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № СL-147377, відповідно якого відповідач отримав кредит у розмірі 30000,00 грн. У зв`язку з порушенням зобов`язань за кредитним договором відповідач станом на 16.01.2020 має заборгованість перед АТ «Кредобанк» в сумі 38697,92 грн. яка складається з наступного: 29116,13 грн. - сума заборгованості за кредитом; 8834,39 грн. - сума заборгованості за відсотками; 747,40 грн. - пеня.

Оцінка аргументів учасників справи та доводів щодо порушення прав, застосовані норми права.
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до ч. 2ст. 124 Конституції України, юрисдикція судів поширюється на всі правовідносин, що виникають у державі.
Згідно з п. 1 ст. 6 Європейської Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, ратифікованої Україною,Законом України № 475/97-ВР від 17.07.1997 року, яка відповідно дост. 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, кожна людина при визначенні її громадянських прав та обов`язків має право на справедливий розгляд справи незалежним та безстороннім судом.
Відповідно дост. 55 Конституції України, кожному гарантується судовий захист його прав і свобод.
Згідно зіст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до ст.ст. 12, 13 ЦПК України, суд розглядає справи на принципах змагальності і диспозитивності, цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цьогоКодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно вимог ст.ст.76, 81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (частина перша статті 1049 ЦК України).

Як свідчить тлумачення статті 526 ЦК України, цивільне законодавство містить загальні умови виконання зобов`язання, що полягають у його виконанні належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Це правило є універсальним і підлягає застосуванню як до виконання договірних, так і недоговірних зобов`язань. Недотримання умов виконання призводить до порушення зобов`язання.

Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.

Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

За приписами статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно з частиною першою статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою, порукою, гарантією, заставою, притриманням, завдатком.

Судом встановлені такі факти та відповідні їм правовідносини.
У порушення закону та умов договору відповідач ОСОБА_1 свої зобов`язання по погашенню кредиту належним чином не виконав, не сплатив кошти для погашення заборгованості за кредитним договором № СL-147377 від 15.11.2018. У зв`язку з порушеннями зобов`язань за кредитним договором станом на 16.01.2020 заборгованість по вказаному договору становить 38697,92 грн. яка складається з наступного: 29116,13 грн. - сума заборгованості за кредитом; 8834,39 грн. - сума заборгованості за відсотками; 747,40 грн. - пеня (а.с. 31-32).
Відповідно до підпункту 3 пункту 4 Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно-мобілізаційних питань під час проведення мобілізації» від 20 травня 2014 року статтю 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» доповнено пунктом 15, згідно з яким військовослужбовцям з початку і до закінчення особливого періоду, а резервістам та військовозобов`язаним з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.
Пунктом 1 Розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо удосконалення оборонно мобілізаційних питань підчас проведення мобілізації» дію підпункту 3 пункту 4 цього Закону поширено на військовослужбовців з початку і до закінчення особливого періоду, а на резервістів та військовозобов`язаних з моменту призову під час мобілізації і до закінчення особливого періоду, на час проходження військової служби.

Особливий період відповідно до абзацу п`ятого статті 1 Закону України від 21 жовтня 1993 року №3543-XII «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» - це період функціонування національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, сил цивільного захисту, підприємств, установ і організацій, а також виконання громадянами України свого конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, який настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях, та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.

Вирішуючи питаннящодо меж дії особливого періоду в розумінні Закону «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», Велика Палата Верховного Суду в постанові від 26 серпня 2020 року у справі № 813/402/17 (провадження № 11-609апп19) дійшла висновку, що за змістом наведених вище визначень, навіть за невведення у країні воєнного стану, особливий період, початок якого пов`язаний з моментом оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової чи прихованої), хоч і охоплює час мобілізації, однак не може вважатися закінченим лише зі спливом строку, протягом якого підлягали виконанню визначені у відповідному рішенні про мобілізацію заходи.

Особливий період закінчується з прийняттям Президентом України відповідного рішення про переведення усіх інституцій України на функціонування в умовах мирного часу.

На підставі Указу Президента України від 17 березня 2014 року № 303/2014 «Про часткову мобілізацію», затвердженого Законом України від 17 березня 2014 року № 1126-VII, з 18 березня 2014 року в Україні розпочався особливий період.

Пункт 15 статті 14 Закону України «Про соціальний та правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей» є самостійною нормою і будь-якого посилання про можливість застосування вказаного пункту лише при наявності у військовослужбовця відповідного статусу (учасника бойових дій) закон не передбачає. Крім цього, дія зазначеної норми поширюється на всіх військовослужбовців без виключення.

Вказані правові висновки викладені у постанові Верховного Суду від 26 грудня 2018 року у справі № 522/12270/15-ц, провадження № 61-21025св18.

Довідкою командира в/ч НОМЕР_1 № 1615/2 від 04.11.2019підтверджується, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем, а саме: з 28.10.2019 перебуває на військовій службі у військовій частині НОМЕР_1 згідно Наказу командира військової частини НОМЕР_1 № 261 від 28.10.2019 та проходить військову службу в Збройних Силах України (а.с. 83).

Отже, відповідач ОСОБА_1 , як військовослужбовець, який перебував на військовій службі, в силу положень п. 15 ст. 14 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовці та членів їх сімей», який набрав чинності з 08 червня 2014 року, починаючи з 28.10.2019 повинен бути звільнений від нарахування процентів та сплати штрафних санкцій за невиконання зобов`язань за користування кредитом, які нараховані відповідно до розрахунку заборгованості (а.с. 31-32), а тому суд приходить до висновку про необхідність стягнення з відповідача ОСОБА_1 суми боргу за тілом кредиту, яке нараховане за період з 15.09.2019 по 14.10.2019, що складає 29116,13 грн.: 28722,71 грн. - сума заборгованості (поточна); 393,42 грн. сума заборгованості (прострочена), а також відсотки, які нараховані за період з 15.09.2019 по 14.10.2019, що складає 1358,13 грн.: 1340,15 грн. відсотки на поточну суму заборгованості; 17,98 грн. відсотки на прострочену суму заборгованості, та пеню по простроченій заборгованості, яка нарахована за період з 16.10.2019 по 24.10.2019, що складає 43,20 грн., оскільки вказана заборгованість перед банком утворилась до того часу, як він набув статусу військовослужбовця та був призваний на військову службу, а саме до 28.10.2019.

Враховуючи викладене вище, суд вважає за необхідне частково задовольнити позовні вимоги позивача, стягнувши з відповідача заборгованість за кредитом у загальному розмірі 30517,46 грн. Підстав для відмови у задоволенні таких вимог суд не вбачає.
Що стосується тверджень представника відповідача щодо застосування строку позовної давності в один рік відносно нарахованої пені, суд, приходить до наступного висновку.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Цивільне законодавство передбачає два види позовної давності: загальну і спеціальну.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).
Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність.
Зокрема, частина друга статті 258 ЦК України передбачає, що позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Відповідно до ст. 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Тобто пеня - це санкція, яка нараховується з першого дня прострочення й доти, доки зобов`язання не буде виконано. Її розмір збільшується залежно від продовження правопорушення.
Правова природа пені така, що строк позовної давності щодо її стягнення обчислюється по кожному дню, за яким нараховується пеня, окремо. Право на позов про стягнення пені за кожен день виникає щодня на відповідну суму, а позовна давність обчислюється з того дня, коли кредитор дізнався або повинен дізнатися про порушені права.
Відповідно до статті 253 ЦК України перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).
Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
Таким чином, виходячи з вимог ч. 2 ст. 1050 ЦК України у разі неналежного виконання позичальником зобов`язань за кредитним договором позовна давність за вимогами кредитора про повернення кредитних коштів та процентів за користування кредитом, повернення яких відповідно до умов договору визначено періодичними щомісячними платежами, повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення чергового платежу.
Так, з розрахунку заборгованості, який міститься в матеріалах справи (а.с. 31), вбачається що позивачу ще в серпні 2019 року було достеменно відомо про порушення ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язань за кредитним договором, оскільки останній платіж було здійснено 14.08.2019 у сумі 857,10 грн., у зв`язку з чим, до суду банк звернувся 26.02.2020 (а.с. 2), тобто в межах річного строку позовної давності, встановленої до вимог про стягнення неустойки, штрафу, пені. А тому, враховуючи вищевикладене, суд, вважає, що до нарахованої банком суми пені за період з 16.10.2019 по 24.10.2019, що складає 43,20 грн., відсутні підстави для застосування ч. 2 ст. 258 ЦК України.

Судові витрати.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу судом встановлено наступне.
Частиною 1 ст. 133 ЦПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3).
Ст. 137 ЦПК України передбачає підстави та порядок вирішення питання розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі задоволення позову покладаються на відповідача.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд має з`ясувати склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та інше), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Вказана правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 27.06.2018 по справі №826/1216/16.
Позивач просить стягнути з відповідача витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5030,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи позивачем надані суду докази укладання між АТ «Кредобанк» та адвокатським об`єднанням «Смарт Люкс» договору про надання правової допомоги від 11.04.2019 (а.с. 36), без узгоджених сторонами додатків до нього.
При цьому, в матеріалах справи відсутні детальний опис робіт, виконаних адвокатом та докази, що свідчать про оплату гонорару адвоката та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Також позивач не обґрунтовує вимогу про стягнення витрат у зв`язку із явкою представника позивача до суду у розмірі 5000 грн.
На підставі викладеного, суд вважає позовні вимоги в частині стягнення з відповідача витрат пов`язаних із отриманням професійної правової допомоги та витрат у зв`язку із явкою представника позивача до суду такими, що не підлягають задоволенню.
Що стосується суми судового збору в сумі 2102,00 грн., які понесені позивачем, то приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Позивачем заявлені позовні вимоги на загальну суму 38697,92 грн., однак позов підлягає задоволенню на суму 30517,46 грн. (30517,46 х 100 : 38697,92), тобто на 79 %, тому й сума судового збору, яка підлягає стягненню, складає 2102,00 х 79 : 100 = 1660,58 грн.
При цьому, відповідно до постанови про закінчення виконавчого провадження № 63569719 від 18.01.2021, суму боргу у розмірі 2102,00 грн. з урахуванням основної винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження стягнуто та перераховано на належні розрахункові рахунки в повному обсязі (а.с. 77). Виконавчий лист № 314/786/20 від 30.07.2020, який виданий 10.09.2020 Вільнянським районним судом Запорізької області про стягнення з ОСОБА_1 на користь АТ «Кредобанк» судового збору у розмірі 2102,00 грн., містить відмітку приватного виконавця про повернення виконавчого листа стягувачу на підставі п. 9 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження» (а.с. 78 зворот), тобто фактичне виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом. Враховуючи викладене, суд вважає, що стягнута сума судового збору - 2102,00 грн. перевищує суму судового збору, яка підлягає стягненню 1660,58 грн., а тому, виходячи з наведених обставин та відповідно до вищенаведених норм права, суд приходить до висновку, що вимоги банку в частині стягнення суми судового збору задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись, ст. 12, 81, 141, 263, 265 ЦПК України, ст.ст. 525, 526, 530, 629, 634, 638, 639, 1050, 1054 ЦК України, суд, -

вирішив:

1.Позов задовольнити частково.

2.Стягнути з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 ), на користь Акціонерного Товариства «Кредобанк» заборгованість за кредитним договором № СL-147377 від 15.11.2018 у розмірі 30517 (тридцять тисяч п`ятсот сімнадцять) гривень 46 копійок, яка складається з наступного: 29116,13 грн. - сума заборгованості за кредитом; 1358,13 грн. - сума заборгованості за відсотками; 43,20 грн. - пеня.

Рішення може бути оскаржене безпосередньо до Запорізького апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії рішення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 10.11.2022.

Позивач: Акціонерне товариство «Кредобанк», адреса: 79026, місто Львів, вулиця Сахарова, будинок 78, ідентифікаційний код 09807862.

Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 , адреса: АДРЕСА_1 .

Суддя Вікторія Олександрівна Кіяшко

10.11.2022