П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 566/515/22

Провадження № 22-ц/4815/1376/22

Головуючий в Млинівському районному суді

Рівненської області: суддя Хомицька А.А.

Час, дата і місце ухвалення рішення суду

(вступна та резолютивна частини):

о 12 год. 32 хв. 19 вересня 2022 року

в смт. Млинів Дубенського району Рівненської області

Повний текст рішення складено: 26 вересня 2022 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Вейтас І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2022 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів,

в с т а н о в и в:

У червні 2022 року в суд звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення аліментів. Мотивуючи вимоги, зазначила, що відповідно до рішення Млинівського районного суду від 03 травня 2022 року на її користь стягнуто з відповідача аліменти на утримання двох спільних дітей у розмірі по 2 000 грн. Проте відповідач не сплачує аліменти та не бере участь у вихованні дітей. При цьому він покликається на те, що бажає офіційно працевлаштуватися, а також стверджує про готовність вступу на військову службу до Збройних Сил України (далі ЗСУ). Тобто буде отримувати належне грошове забезпечення, що, на переконання позивача, дає підстави для зміни способу стягнення аліментів.

З наведених мотивів просила змінити спосіб стягнення аліментів, визначених рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 03 травня 2022 року, в частині стягнення аліментів на дітей, з твердої грошової суми на стягнення аліментів в частці від доходу та стягнути з ОСОБА_2 аліменти на утримання дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в частці 1/3 всіх видів доходу (заробітку), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дітей відповідного віку до досягнення дітьми повноліття.

Рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2022 року в задоволенні позову відмовлено.

Ухвалене рішення ґрунтувалося на ненаданні позивачем суду будь-яких доказів стосовно покращення матеріального стану відповідача з часу встановлення йому аліментних зобов`язань, а також інформації про щомісячні доходи як платника аліментів, так і одержувача аліментів, зміни їх сімейного стану, хоча це є її процесуальним обов`язком. Зазначені нею у позовній заяві обставини про бажання відповідача офіційно працевлаштуватися та готовність до вступу в ЗСУ не достатніми для зміни способу стягнення аліментів на дітей. Також суд встановив, що всупереч доводам позивача у відповідача відсутня заборгованість зі сплати аліментів.

На рішення суду позивачем подану апеляційну скаргу, де вона покликалась на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначала про хибність висновку суду попередньої інстанції щодо достатності розміру аліментів у 2 000 грн. в місяць на кожну дитину. Спільні діти сторін хворіють на атопічний дерматит, а в сина змішана астма другого ступеню. Тобто діти потребують систематичного лікування. Також через інфляцію погіршився матеріальний стан позивача. Відтак встановлений рішенням суду розмір аліментів не може забезпечити матеріальних потреб дітей.

З наведених підстав просила скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким позов задовольнити.

У поданому відзиві ОСОБА_2 , вважаючи оскаржуване рішення законним і обґрунтованим, просив залишити його без змін, а апеляційну скаргу залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи позивача, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Судом було з`ясовано, що рішенням Млинівського районного суду Рівненської області від 03 травня 2022 року у справі №566/175/22 стягнуто з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання малолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі в розмірі по 2 000 грн. щомісячно на кожну дитину, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з подальшою індексацією суми відповідно до закону, починаючи із 09 лютого 2022 року і до досягнення дітьми повноліття. Також стягнуто із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на її утримання у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 грн. щомісячно, починаючи із 09 лютого 2022 року і до досягнення ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , трьох років.

Стаття 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

У частині першій ст. 3 Конвенції про права дитини визначено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Відповідно до ч.ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції про права дитини держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Частиною 1 ст.32 Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних і кримінальних справах, яку ратифіковано Законом України №240/94-РВ від 10 листопада 1994 року, передбачено, що правовідносини батьків і дітей визначаються за законодавством Договірної Сторони, на території якої постійно проживають діти.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Відповідно до ст.ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними.

За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі (ч.ч. 1-3 ст. 181 СК України).

Частиною першою ст. 192 СК України встановлено, що розмір аліментів, визначений за рішенням суду або за домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом.

Роз`яснення пункту 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 "Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справи щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів" вказують, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.

У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143цс13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.

Тобто законодавством чітко визначені умови зміни вже встановленого розміру аліментів: зміна матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я платника або одержувача аліментів, що ґрунтується на ст.192 СК України.

Між тим, зміни вказаних обставин порівняно до тих, які існували на час ухвалення рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 03 травня 2022 року в цивільній справі №566/175/22 позивач не довела, що унеможливлює задоволення вказаного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1,2 ст. 77 ЦПК України).

Відповідно до ч. 2 ст. 78 ЦПК України обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно зі ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Частиною 1 ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Тому, пред`являючи цей позов понад місяць від ухвалення рішення про стягнення аліментів, позивач висловлює свою незгоду саме з визначеним судом розміром аліментів.

Хоча процесуальним законодавством забезпечено реалізацію права особи на перегляд справи та оскарження судового рішення.

Незгода сторони з рішенням суду (незгода позивача з визначеним розміром аліментів) є підставою для його оскарження в апеляційному порядку, а не для пред`явлення позову в порядку ст.192 СК України, спонуканням для задоволення його, як зазначалось, є виключно зміна матеріального або сімейного стану сторін чи їхнього здоров`я.

В межах розгляду такого позову в суду відсутні законні підстави для з`ясування достатності присуджених до стягнення аліментів, переустановлення обставин, що були встановлені рішенням суду про стягнення аліментів, переоцінки доказів, спростування фактів і здійснення свого матеріально-правового обґрунтування тощо.

Подорожчання рівня життя в розумінні законодавства, що регулює спірні правовідносини, не є підставою для задоволення позову, якщо не доведено виникнення передбачених ст. 192 СК України обставин.

Щодо потреби дітей в систематичному лікуванні, то в разі необхідності та доведеності це може бути мотивом для звернення до суду з позовом про стягнення додаткових витрат, як це передбачено ст. 185 СК України.

Повно і правильно встановивши обставини справи та застосувавши при вирішенні спірних правовідносин норми матеріального права, які підлягали застосуванню, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

Доводи апеляційної скарги не спонукають до скасування оскаржуваного рішення, вони були предметом дослідження попереднім судом та фактично зводяться до викладення обставин справи із наданням коментарів і тлумаченням норм чинного законодавства на власний розсуд, висвітлення цих обставин у зручний спосіб, який має за мету задоволення апеляційної скарги, а не спростування висновків суду першої інстанції.

Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.

Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).

Підставою для скасування оскаржуваного рішення відповідно до пунктів 2, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Млинівського районного суду Рівненської області від 19 вересня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий : С.В. Хилевич

Судді: С.В. Боймиструк

І.В. Вейтас