Постанова

Іменем України

09 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 161/7691/20

провадження № 61-14822св21

Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:

головуючого - Синельникова Є. В.,

суддів: Білоконь О. В. (суддя-доповідач), Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Шиповича В. В.,

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,

розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 на ухвали Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року в складі колегії суддів: Бовчалюк З. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К.,

ВСТАНОВИВ:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

18 травня 2020 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням.

В обґрунтування позову вказала, що 13 серпня 2019 року відбулися електронні торги, на підставі яких вона набула у власність тонкокаркасну споруду (ангар), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , яка до того належала на праві власності відповідачам.

Починаючи з вересня 2019 року відповідачі систематично чинять перешкоди у допуску їй до своєї власності, зокрема змінили замки до приміщення.

Посилаючись на порушення свого права на вільне користування та володіння майном, позивач просила суд усунути їй перешкоди у користуванні тонкокаркасною спорудою (ангаром), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , які чиняться відповідачами, а саме: шляхом зобов`язання відповідачів передати їй ключі від воріт на територію та ключі від усіх вхідних дверей (воріт) до цього майна; зобов`язання відповідачів не чинити їй та її представникам перешкод у вільному доступі до майна.

Короткий зміст ухвалених у справі судових рішень

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в складі судді Присяжнюк Л. М. від 01 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.

Ухвалено усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні тонкокаркасною спорудою (ангаром), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101, які чиняться ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме шляхом: зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 ключі від воріт на територію та ключі від усіх вхідних дверей (воріт) до тонкокаркасної споруди (ангару), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м. що знаходиться по АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та її представникам перешкоди у вільному доступі до тонкокаркасної споруди (ангару), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року змінено рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року, виключено з четвертого абзацу резолютивної частини рішення словосполучення «та її представникам». В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 липня 2021 року заяву про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року в частині подання її ОСОБА_4 повернуто заявнику.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 06 липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року заявникам повернуто заяву про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року, ухвал цього ж суду від 02 та 06 липня 2021 року в частині подання її ОСОБА_4 .

Ухвала суду мотивована відсутністю у матеріалах справи відомостей про те, що ОСОБА_4 є представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а отже і відсутністю у ОСОБА_4 права подавати заяву про роз`яснення рішення апеляційного суду у цій справі.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині роз`яснення ухвал цього ж суду від 02 та 06 липня 2021 року у цій справі.

Відмовляючи у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині роз`яснення ухвал цього ж суду від 02 та 06 липня 2021 року, суд виходив із того, що вони постановлені з процесуальних питань, не вирішують питань по суті спору і не підлягають примусовому виконанню, тому такі ухвали не можуть бути роз`яснені з огляду на положення статті 271 ЦПК України.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у цій справі.

Ухвала мотивована тим, що постанова Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року відповідає вимогам статті 382 ЦПК України, а її резолютивна частина є чіткою, зрозумілою і такою, що не припускає іншого тлумачення. При цьому у мотивувальній частині рішення чітко встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини з наведенням мотивів прийнятого рішення, а також норми матеріального права, що регулюють вказані правовідносини. Зміст заяви про роз`яснення судового рішення зводиться до незгоди відповідачів з судовими рішеннями, що ухвалені судом першої та апеляційної інстанцій.

Короткий зміст вимог касаційної скарги та аргументи учасників справи

У жовтні 2021 року до Верховного Суду від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 надійшла касаційна скарга на ухвали Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року.

Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявники зазначають порушення судом апеляційної інстанції положень статей 175-177, 186, 271, 368, 372 ЦПК України, що призвело до постановлення незаконних ухвал.

Зміст касаційної скарги зводиться до незгоди відповідачів з судовими рішеннями, що ухвалені судом апеляційної інстанції, а також до критики влади, суддів та чинного законодавства України.

Рух касаційної скарги у суді касаційної інстанції

Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.

Ухвалою Верховного Суду від 10 грудня 2021 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, а ухвалою від 28 жовтня 2022 року справу призначено до судового розгляду, вирішено клопотання про розгляд справи за участю сторін.

Фактичні обставини справи, встановлені судами

Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області в складі судді Присяжнюк Л. М. від 01 березня 2021 року задоволено позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про усунення перешкод у користуванні нежитловим приміщенням.

Ухвалено усунути ОСОБА_1 перешкоди у користуванні тонкокаркасною спорудою (ангаром), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 , реєстраційний номер нерухомого майна 101, які чиняться ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , а саме шляхом: зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 передати ОСОБА_1 ключі від воріт на територію та ключі від усіх вхідних дверей (воріт) до тонкокаркасної споруди (ангару), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м. що знаходиться по АДРЕСА_1 ; зобов`язання ОСОБА_2 , ОСОБА_3 не чинити ОСОБА_1 та її представникам перешкоди у вільному доступі до тонкокаркасної споруди (ангару), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м, що знаходиться по АДРЕСА_1 .

Вирішено питання про розподіл судових витрат.

Постановою Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року змінено рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 01 березня 2021 року, виключено з четвертого абзацу резолютивної частини рішення словосполучення «та її представникам». В решті рішення суду залишено без змін.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 02 липня 2021 року заяву про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року, в частині подання її ОСОБА_4 повернуто заявнику.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 06 липня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року заявникам повернуто заяву про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року, ухвал цього ж суду від 02 та 06 липня 2021 року в частині подання її ОСОБА_4 .

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині роз`яснення ухвал цього ж суду від 02 та 06 липня 2021 року у цій справі.

Ухвалою Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року відмовлено у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року у цій справі.

Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду

За положеннями пункту 3 частини першої та частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження ухвал суду апеляційної інстанції є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.

Касаційна скарга не підлягає задоволенню.

Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.

Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Цим вимогам оскаржувані судові рішення суду апеляційної інстанції відповідають з таких підстав.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 в частині роз`яснення ухвал цього ж суду від 02 та 06 липня 2021 року

Частиною другою статті 271 ЦПК України передбачено, що подання заяви про роз`яснення судового рішення допускається, якщо судове рішення ще не виконане або не закінчився строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до примусового виконання.

Про роз`яснення або відмову у роз`ясненні судового рішення суд постановляє ухвалу, яку може бути оскаржено (частина четверта статті 271 ЦПК України).

Питання щодо роз`яснення рішення розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду. Роз`яснення рішення не допускається, якщо воно виконане або закінчився установлений законом строк, протягом якого рішення може бути пред`явлене до виконання.

Європейський суд з прав людини неодноразово зауважував, що процесуальні правила призначені для забезпечення належного відправлення правосуддя та дотримання принципу юридичної визначеності, а також, що учасники судового провадження повинні мати право розраховувати на те, що ці правила застосовуватимуться. Цей принцип застосовується до усіх - не лише до сторін провадження, але й до національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, № 19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).

Ухвала Волинського апеляційного суду від 02 липня 2021 року про повернення заявнику заяви про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року та ухвала Волинського апеляційного суду від 06 липня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року не є тими рішеннями, яким закінчено розгляд справи по суті.

Установивши, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять роз`яснити ухвали, які не підлягають примусовому виконанню, не допускають кілька варіантів тлумачення та не є тими рішеннями, яким закінчено розгляд справи по суті, суд апеляційної інстанції правильно застосував норму статті 271 ЦПК України та підставно відмовив у задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині роз`яснення ухвал цього ж суду від 02 та 06 липня 2021 року.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року

Виходячи зі змісту положень частин першої та другої статті 271 ЦПК України, суд може роз`яснити судове рішення у разі, якщо нечітким або незрозумілим є зміст його резолютивної частини, як для осіб, щодо яких воно ухвалене, так і для осіб, які будуть здійснювати його примусове виконання.

Роз`яснення рішення суду можливе тоді, коли воно не містить недоліків, що можуть бути усунені лише ухваленням додаткового рішення, а є незрозумілим, що ускладнює його реалізацію.

З наведеного вбачається, що роз`яснення судового рішення має бути зумовленим його нечіткістю, незрозумілістю для осіб щодо яких його постановлено та для тих осіб, що займаються його виконанням. Суть полягає у тому, що суд має роз`яснити положення постановленого ним рішення, які нечітко ним сформульовані, що позбавляє можливості його реалізації.

Зазначене питання розглядається судом, що ухвалив рішення, і в ухвалі суд викладає більш повно та ясно ті частини рішення, розуміння яких викликає труднощі, не вносячи змін у суть рішення і не торкаючись питань, які не були предметом судового розгляду.

Якщо фактично порушено питання про зміну рішення або внесення в нього нових даних, у тому числі й роз`яснення мотивів ухваленого рішення, суд ухвалою відмовляє в роз`ясненні рішення.

Звертаючись до апеляційного суду із заявою про роз`яснення судового рішення, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 вказували про його незрозумілість.

Надаючи оцінку вказаним доводам заявників, суд апеляційної інстанції вказав, що під час ухвалення судового рішення від 17 травня 2021 року апеляційний суд захистив права позивача, як власника спірної споруди, на вільне користування та розпорядженням своїм майном, шляхом зобов`язання відповідачів передати ключі від воріт на територію та ключі від усіх вхідних дверей (воріт) до тонкокаркасної споруди (ангару), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 ; зобов`язання відповідачів не чинити ОСОБА_1 перешкоди у вільному доступі до тонкокаркасної споруди (ангару), літера Ї1, загальною площею 482,9 кв. м, що знаходиться на АДРЕСА_1 .

При цьому апеляційний суд обґрунтовано виходив із того, що постанова, про роз`яснення якої просять заявники, відповідає вимогам статті 382 ЦПК України, а її резолютивна частина є чіткою, зрозумілою і такою, що не припускає іншого тлумачення, у мотивувальній частині рішення чітко встановлені обставини і визначені відповідно до них правовідносини з наведенням мотивів прийнятого рішення, а також норми матеріального права, що регулюють вказані правовідносини.

Разом із тим суд апеляційної інстанції звернув увагу заявників на те, що зміст заяви про роз`яснення судового рішення зводиться до незгоди відповідачів з судовими рішеннями, що ухвалені судом першої та апеляційної інстанції, підставно констатувавши при цьому, що вказана заява є нелогічною за змістом, являє собою набір речень, зміст яких зводиться до критики влади та суддів, та жодного логічного та обґрунтованого посилання на нечіткість судового рішення, його незрозумілість для осіб щодо яких воно постановлено не містить.

Крім того, суд установив, що заява відповідачів наповнена цитуваннями норм права, оцінкою обставин справи, вказівками обґрунтованості та підставності заявлених вимог, яким суд надавав відповідну правову оцінку в ухваленому рішенні.

Установивши, що вимоги заявників фактично зводяться до необхідності скасування Волинським апеляційним судом постанови від 17 травня 2021 року, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що подана ОСОБА_2 та ОСОБА_3 заява про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року не підлягає до задоволення, а постанова апеляційного суду - роз`ясненню.

Щодо касаційної скарги на ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року про повернення заяви про роз`яснення судового рішення заявнику

На адресу апеляційного суду від ОСОБА_3 , ОСОБА_2 та ОСОБА_4 надійшла заява про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року та ухвал суду від 02 липня 2021 року, від 06 липня 2021 року.

Із заяви вбачається, що вона підписана відповідачами ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , із зазначенням, що він є повноважним представником відповідачів.

Повертаючи заяву про роз`яснення судових рішень заявникам в частині її подання ОСОБА_4 , суд апеляційної інстанції виходив із того, що останній не є представником ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , а отже у нього відсутнє право подавати заяву про роз`яснення рішення апеляційного суду у цій справі.

Колегія суддів погоджується з цим висновком суду з огляду на таке.

Відповідно до частини першої статті 271 ЦПК України за заявою учасників справи, державного виконавця, приватного виконавця суд роз`яснює судове рішення, яке набрало законної сили, не змінюючи змісту судового рішення.

За змістом зазначеної норми процесуального права, подати заяву про роз`яснення рішення може лише учасник справи, державний чи приватний виконавець.

Згідно з пунктом 1 частини першої, частинами другою та четвертою статті 62 ЦПК України повноваження представників сторін та інших учасників справи мають бути підтверджені такими документами: довіреністю фізичної або юридичної особи. Довіреність фізичної особи повинна бути посвідчена нотаріально або, у визначених законом випадках, іншою особою. Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність».

Відповідно до частини восьмої статті 62 ЦПК України у разі подання представником до суду заяви, скарги, клопотання він додає довіреність або інший документ, що посвідчує його повноваження, якщо в справі немає підтвердження такого повноваження на момент подання відповідної заяви, скарги, клопотання.

На підтвердження своїх повноважень ОСОБА_4 надав до суду копії довіреностей від 04 березня 2019 року, які свідчать про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 наділили ОСОБА_4 повноваженнями на представництво їх інтересів, зокрема у судах, з правом підпису юридичних документів та подання відповідних клопотань (а.с. 196, 197 т. 1).

02 червня 2016 року Верховною Радою України було прийнято зміни до Конституції України (Закон України №1401-VIII «Про внесення змін до Конституції України (щодо правосуддя)»), відповідно до яких розділ XV «Перехідні положення» Основного Закону України було доповнено пунктом 16-1, підпункт 11 якого передбачає, що представництво відповідно до пункту 3 частини першої статті 131-1 та статті 131-2 цієї Конституції виключно прокурорами або адвокатами у Верховному Суді та судах касаційної інстанції здійснюється з 1 січня 2017 року; у судах апеляційної інстанції - з 1 січня 2018 року; у судах першої інстанції - з 1 січня 2019 року.

Згідно з частинами першою та другою статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник. Під час розгляду спорів, що виникають з трудових відносин, а також справ у малозначних спорах (малозначні справи) представником може бути особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність, за винятком осіб, визначених у статті 61 цього кодексу.

У справі, що переглядається, установлено, що спір між сторонами виник не з трудових відносин, а також не є малозначним.

У Єдиному реєстрі адвокатів України відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 має статус адвоката, і документа, який би це посвідчував, матеріали справи не містять.

Таким чином, до поданої заяви про роз`яснення судових рішень не надано доказів належного уповноваження ОСОБА_4 на вчинення будь-яких процесуальних дій від імені заявників у розумінні статті 62 ЦПК України.

Згідно із частиною другою статті 183 ЦПК України письмові заява, клопотання чи заперечення підписуються заявником чи його представником.

Частиною четвертою статті 183 ЦПК України передбачено, що суд, встановивши, що письмову заяву (клопотання, заперечення) подано без додержання вимог частини першої або другої цієї статті, повертає її заявнику без розгляду.

Установивши, що у матеріалах цієї справи відсутні відомості про те, що ОСОБА_4 , який поряд з ОСОБА_2 та ОСОБА_3 подав заяву про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року та ухвал суду від 02 липня 2021 року, від 06 липня 2021 року, має повноваження на представлення інтересів останніх, суд апеляційної інстанції правильно виходив із того, що ОСОБА_4 позбавлений права подавати заяву про роз`яснення рішення апеляційного суду у цій справі та підставно повернув вказану заяву у цій частині заявнику.

Таким чином, безпідставними є доводи касаційної скарги про порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального та процесуального права.

Інші аргументи касаційної скарги були предметом розгляду суду та додаткового правового аналізу не потребують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають, а зводяться до незгоди заявника із висновками суду.

Із урахуванням того, що інші доводи касаційної скарги є ідентичними доводам заявника, яким судом апеляційної інстанції надана належна оцінка, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність необхідності повторно відповідати на ті самі аргументи заявника. При цьому судом враховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразова відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Руїз Торія проти Іспанії). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанції просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.

Встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.

Керуючись статтями 400, 402, 406, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду

ПОСТАНОВИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 залишити без задоволення.

Ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про роз`яснення постанови Волинського апеляційного суду від 17 травня 2021 року, ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року про відмову у задоволенні заяви ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в частині роз`яснення ухвал цього ж суду від 02 та 06 липня 2021 року та ухвалу Волинського апеляційного суду від 14 вересня 2021 року про повернення заяви про роз`яснення судового рішення заявнику залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Судді:Є. В. Синельников О. В. Білоконь О. М. Осіян Н. Ю. Сакара В. В. Шипович