ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 листопада 2022 року м.Суми

Справа №591/4134/21

Номер провадження 22-ц/816/1025/22

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Криворотенка В. І. (суддя-доповідач),

суддів - Собини О. І. , Рунова В. Ю.

за участю секретаря судового засідання - Чуприни В.І.,

сторони:

позивач ОСОБА_1 ,

відповідач Головне управління Національної поліції в Сумській області,

розглянув у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 вересня 2022 року в складі судді Клименко А.Я., ухваленого у м. Суми, повний текст якого складено 13 вересня 2022 року, -

в с т а н о в и в :

16 червня 2021 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Головного управління Національної поліції в Сумській області (далі - Національна поліція) про відшкодування матеріальної шкоди в сумі 98726 грн та моральної шкоди в розмірі 500000 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що відповідачем неефективно здійснювалось досудове розслідування за фактом вчинення злочину посадовими особами Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, більше 4 років тривало кримінальне провадження № 0000076 від 09 червня 2016 року, у якому заявник є потерпілою особою, що призвело до порушення права на повернення безпідставно стягнутих органом Пенсійного фонду України грошових коштів. Відповідач не дотримався розумних строків слідства, не здійснив належним чином розслідування у кримінальному провадженні. На думку позивача наявний причинно-наслідковий зв`язок між бездіяльністю відповідача та заподіянням шкоди в сумі 98726 грн, а також моральної шкоди в розмірі 500000 грн.

Рішенням Зарічного районного суду м. Суми від 01 вересня 2022 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду та ухвалити нове судове рішення про задоволення позову у повному обсязі. На думку позивача, рішення суду належним чином не мотивоване, допущені відповідачем порушення щодо неефективного слідства є достатнім для задоволення позову у повному обсязі.

У відзиві на апеляційну скаргу Національна поліція просить у задоволення скарги відмовити за її необґрунтованості. Зазначається, що позивачем не доведено заподіяння йому моральної шкоди, як і не доведено, що внаслідок дій чи бездіяльності відповідача позивачу завдана матеріальна шкода.

Відповідно до частин першої-третьої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, перевіривши рішення суду в межах доводів апеляційної скарги колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 09 червня 2016 року ОСОБА_1 звертався до Сумської місцевої прокуратури з письмовою заявою про вчинення злочину посадовими особами Сумського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Сумської області, а саме щодо безпідставного відрахування ними коштів за період часу з квітня 2013 року по вересень 2014 року за постановою виконавчого провадження № 28112928.

09 червня 2016 року було внесено відомості до ЄРДР у кримінальному провадженні № 0000076 за фактом вчинення злочину посадовими особами Сумського об`єднаного управління пенсійного фонду України Сумської області за ч.1 ст. 382 КК України.

Органом досудового розслідування були проведені і проводяться слідчі дії.

Кримінальне провадження за весь цей час закривалось 4 рази: 25 листопада 2017 року, 20 червня 2019 року, 31 грудня 2020 року та 31 березня 2021 року за п. 2 ч. 1 ст. 284 КПК України, які скасовувались в судовому порядку. На даний час досудове розслідування у кримінальному провадженні триває.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції виходив з того, що оскарження позивачем процесуальних рішень органу досудового розслідування під час кримінального провадження є механізмом реалізації права заявника на контроль за діяльністю уповноважених осіб на здійснення функцій досудового розслідування в порядку кримінального судочинства. Реалізація такого механізму оскарження постанов слідчого у розумінні ст. 23 ЦК України не є підставою для відшкодування моральної шкоди, оскільки не є порушенням прав особи. Також суд виходив з недоведеності позивачем заподіяння йому моральної шкоди, відсутності доказів спричинення заявнику душевних страждань внаслідок прийняття постанов про закриття кримінального провадження, а також відсутності причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями посадових осіб. Крім того, суд вважав недоведеним факт наявності заявленої матеріальної шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою. Таким чином, суд відмовив у задоволенні позову у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з висновками місцевого суду з наступних підстав.

Згідно зі ст. 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

На підставі вказаної норми відшкодуванню за рахунок держави підлягає шкода у випадку встановлення факту заподіяння такої шкоди незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади.

Спеціальні підстави відповідальності за шкоду, завдану органом державної влади, зокрема органами дізнання, попереднього (досудового) слідства, прокуратури або суду, визначені статтею 1176 ЦК України.

Ці підстави характеризуються особливостями суб`єктного складу заподіювачів шкоди, серед яких законодавець виокремлює посадових чи службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органи досудового розслідування, прокуратури або суду, та особливим способом заподіяння шкоди. Сукупність цих умов і є підставою покладення цивільної відповідальності за завдану шкоду саме на державу.

Шкода, завдана незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, розслідування, прокуратури або суду, відшкодовується державою лише у випадках вчинення незаконних дій, вичерпний перелік яких охоплюється частиною першою статті 1176 ЦК України, а саме: у випадку незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт.

За відсутності підстав для застосування частини першої статті 1176 ЦК України, в інших випадках заподіяння шкоди цими органами діють правила частини шостої цієї статті така шкода відшкодовується на загальних підставах, тобто виходячи із загальних правил про відшкодування шкоди, завданої органом державної влади, їх посадовими та службовими особами (статті 1173, 1174 цього Кодексу).

Статтею 1174 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи.

Згідно з частиною першою статті 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

За змістом статті 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Проте, ОСОБА_1 не доведено заподіяння йому моральної шкоди з підстав, заявлених у позові, заявник не надав доказів спричинення йому душевних страждань внаслідок скасування постанов органу дізнання і слідства, наявності причинно-наслідкового зв`язку між порушенням його права та наслідками, які спричинило це порушення.

Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Для наявності підстав зобов`язання відшкодувати шкоду відповідно до вимог ст. 1174 ЦК України потрібна наявність незаконного рішення, дії чи бездіяльності органу державної влади, наявність шкоди, протиправність дій її заподіювача та причинний зв`язок між його діями та шкодою, а тому позивач у цій справі повинен довести належними та допустимими доказами завдання йому шкоди, і що дії або бездіяльність відповідача є підставою для відшкодування шкоди у розумінні статей 1167, 1174 ЦК України.

Отже, позов в частині стягнення моральної шкоди недоведений, оскільки ОСОБА_1 не надано належних доказів на підтвердження наявності заподіяної йому шкоди, причинного зв`язку між шкодою і протиправними діяннями службової (посадової) особи органу державної влади, що в силу вимог статей 12, 81 ЦПК України є його процесуальним обов`язком.

З рішенням суду про відмову у задоволенні позову в частині стягнення матеріальної шкоди апеляційний суд також повністю погоджується.

Відповідно до роз`яснень Постанови Пленуму Верховного суду України 18.12.2009 № 14 «Про судове рішення у цивільній справі» рішення є законним тоді, коли суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, а також правильно витлумачив ці норми.

Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (пункти 29, 30 рішення ЄСПЛ від 09 грудня 1994 року у справі «Руїз Торіха проти Іспанії»). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (пункт 2 рішення ЄСПЛ від 27 вересня 2001 року у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії»).

Чинним законодавством України обов`язок доведення факту наявності матеріальної шкоди та її розмір, а також причинно-наслідковий зв`язок між правопорушенням і шкодою покладено на позивача. Проте, позивачем не доведено, що внаслідок дій чи бездіяльності відповідача позивачу завдано матеріальної шкоди.

Доводи апеляційної скарги, які жодними доказами не підтверджені, вже були предметом розгляду суду першої інстанції, який надав їм належну правову оцінку та обґрунтовано їх спростував та зводяться до переоцінки доказів і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному повному та об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом.

Суд першої інстанції правильно встановив характер спірних правовідносин та фактичні обставини справи, не допустив порушень норм матеріального та процесуального права, які б були обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення суду.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Отже, вирішуючи спір, суд першої інстанції ухвалив законне та обґрунтоване рішення про відмову у задоволенні позову. Підстав для зміни чи скасування даного рішення за доводами апеляційної скарги немає.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 375, 382 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Зарічного районного суду м. Суми від 01 вересня 2022 року залишити без змін..

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий - В. І. Криворотенко

Судді: О. І. Собина

В. Ю. Рунов