Справа № 372/3519/17
Апеляційне провадження №22-ц/824/542/2022
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 жовтня 2022 року місто Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Журби С.О.,

суддів Писаної Т.О., Приходька К.П.,

за участю секретаря Сас Ю.В.,

розглянувши справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Козинської селищної ради Обухівського району Київської області, Головного управління юстиції у Київській області про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення державного реєстратора та визнання незаконним та скасування рішення Козинської селищної ради,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2017 року позивач звернулася до суду з позовом про визнання недійсним свідоцтва про право власності на нерухоме майно, скасування рішення державного реєстратора та визнання незаконним та скасування рішення Козинської селищної ради.

В обґрунтування позову зазначила, що Козинська селищна рада Обухівського району Київської області рішенням від 16 вересня 2014 року за №15/50 надала ОСОБА_2 дозвіл на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність земельної ділянки площею 0,065 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 , який рішенням від 23 листопада 2015 року затвердила та передала вказану земельну ділянку (кадастровий номер :03:036:0163) у власність ОСОБА_2 , який у грудні 2015 року зареєстрував право приватної власності на земельну ділянку.

Позивачка вважає, що прийнятя Козинською селищною радою рішення та подальша реєстрація права власності за відповідачем на земельну ділянку є незаконними, оскільки ОСОБА_2 подав заяву про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення йому вказаної земельної ділянки 15 вересня 2014 року, яка вже на наступний день задоволена рішенням ради, в той час як подана нею 03 вересня 2014 року заява про надання дозволу на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення їй тієї ж земельної ділянки протягом тривалого часу залишалася нерозглянутою та рішенням ради від 08 жовтня 2014 року залишена без задоволення з формальних підстав. В подальшому позивачка неодноразово оскаржувала рішення ради про відмову в задоволенні поданої нею заяви, яке в судовому порядку було скасовано, однак на виконання судового рішення Козинська селищна рада повторно відмовила позивачці у наданні дозволу на розроблення проєкту землеустрою з посиланням на те, що земельна ділянка вже надана іншій особі. Позивачка зазначала, що оспорені рішення органу місцевого самоврядування прийняті ним з порушенням вимог закону.

У зв`язку з вищевикладеним, просила суд:

- визнати протиправним та скасувати рішення державного реєстратора реєстраційної служби Обухівського міськрайонного управління юстиції у Київській області від 18 грудня 2015 року про державну реєстрацію права власності на земельну ділянку з кадастровим номером :03:036:0163 за ОСОБА_2 ;

- визнати недійсним свідоцтво про право власності на нерухоме майно(земельну ділянку) № НОМЕР_1 від 21 грудня 2015 року;

- визнати протиправним та скасувати рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 16 вересня 2014 року за №15/50 про надання дозволу ОСОБА_2 , на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення у власність вказаної земельної ділянки;

- визнати протиправним та скасувати рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 23 листопада 2015 року за №17/17 про затвердження проєкту землеустрою та передання земельної ділянки у власність;

- визнати протиправним та скасувати рішення Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 19 квітня 2016 року за №1, яким на виконання судового рішення повторно відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні заяви про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- зобов`язати Козинську селищну раду Обухівського району Київської області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03 вересня 2014 року про надання дозволу на розробку проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність;

- стягнути з Козинської селищної ради 5 000 грн у відшкодування моральної шкоди.

Рішенням Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 рокув задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, у грудні 2018 року позивач подала апеляційну скаргу, оскаржуване рішення вважає незаконним, та таким, що ухвалене з порушенням норм процесуального права та з неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи та є помилковими. У зв`язку з цим апелянт просив апеляційний суд рішення суду першої інстанціїскасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

Постановою Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року - без змін.

Не погоджуючись із вказаним судовим рішенням, у травні 2019 року ОСОБА_1 подала касаційну скаргу та просила суд скасувати постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 рокуяк таку, що прийнята з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Постановою Верховного Суду від 23 червня 2021 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково. Постанову Київського апеляційного суду від 03 квітня 2019 року в частині відмови в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Козинської селищної ради Обухівського району Київської області скасовано, справу в цій частині направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

23 червня 2021 року суддя Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду Крат В.І. виклав окрему думку по даній справі.

Ухвалою Київського апеляційного судувід 09 липня 2021 року справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року прийнято до свого провадження.

27.08.2021 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшли письмові пояснення.

08.09.2021 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

24.09.2021 року до Київського апеляційного суду від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшло повідомлення.

02.11.2021 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про заміну сторони правонаступником.

02.11.2022 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про витребування доказів.

03.11.2022 року на електрону адресу Київського апеляційного суду від позивача надійшли письмові пояснення.

В судовому засіданні 04.11.2022 року по справ оголошено перерву для надання Козинською селищною радою Обухівського району Київської області належним чином завірених копій матеріалів, в тому числі й усіх поданих ОСОБА_2 заяв, стосовно надання останньому дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки з кадастровим номером :03:036:0163, а також стосовно затвердження проекту землеустрою щодо відведення вказаної земельної ділянки (2014-2015 р.р.).

Клопотання ОСОБА_1 про заміну відповідача правонаступником задоволено. Замінено Головне територіальне управління юстиції у Київській області в порядку процесуального правонаступництва на Центральне міжрегіональне управління Міністерства юстиції.

07.10.2021 року до Київського апеляційного суду від Козинської селищної ради надійшли письмові докази по справі.

11.11.2021 року Київського апеляційного суду від Козинської селищної ради надійшли письмові докази по справі.

25.11.2021 року до Київського апеляційного суду від Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) надійшов відзив на апеляційну скаргу.

09.06.2022 року до Київського апеляційного суду від позивача надійшло клопотання про постановлення окремої ухвали.

12.07.2022 року до Київського апеляційного суду від Козинської селищної ради надійшли письмові докази по справі.

Згідно вимог ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими (за умови дотримання відповідної процедури та наявності передбачених законом підстав) доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Положеннями ст. 263 ЦПК України встановлено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів прийшла до висновку про наявність підстав для часткового задоволення апеляційної скарги.

Під час розгляду справи судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,0820 га з кадастровим номером :03:036:0104, що розташована в СТ «Міжріччя» в смт Козині Обухівського району Київської області. Земельна ділянка отримана позивачкою у власність для ведення садівництва як членом садового товариства та за рахунок земель СТ «Міжріччя» на підставі рішень Козинської селищної ради від 25 квітня 2007 року та 26 жовтня 2007 року.

26 вересня 2007 року ОСОБА_3 (батько позивачки) надав нотаріально посвідчену згоду до відділу Містобудування та архітектури Обухівського району Київської області про те, що він не заперечує проти влаштування на належній йому земельній ділянці вільного доступу шириною 3,5 метра до земельної ділянки, належної позивачці.

Рішенням Козинської селищної ради Обухівського району Київської області від 16 вересня 2014 року надано дозвіл ОСОБА_2 на розроблення проєкту землеустрою щодо відведення земельної ділянки площею 0,0650 га, що розташована за адресою: АДРЕСА_1 у власність для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд.

Рішенням Козинської селищної ради від 23 листопада 2015 року затверджено ОСОБА_2 проєкт землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність загальною площею 0,0637 га з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 та передано земельну ділянку (кадастровий номер :03:036:0163) площею 0,0637 га у власність ОСОБА_2 .

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 21 грудня 2015 року (індексний номер 50419964) право власності на вказану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_2 .

Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив із того, що отримання ОСОБА_2 земельної ділянки з кадастровим номером :03:036:0163 відбулося з дотриманням вимог законодавства, а наявність кількох претендентів на одну й ту саму земельну ділянку не є перешкодою для реєстрації права власності на неї за одним із них.

Повертаючи справу на новий розгляд, суд касаційної інстанції зазначив про необхідність дослідження насамперед питання, щодо добросовісності дій селищної ради по відношенню до заяви ОСОБА_1 .

В ході апеляційного розгляду на виконання вказаної вимоги суду вищої інстанції, апеляційним судом було отримано та досліджено документи щодо розгляду заяви як ОСОБА_1 щодо надання їй земельної ділянки, так і заяви ОСОБА_2 , яка була задоволена Козинською селищною радою.

За результатами оцінки вищевказаних доказів та інших обставин справи, апеляційний суд не може констатувати добросовісність дій селищної ради по відношенню до ОСОБА_1 , яка неодноразово подавала відповідні заяви з дорученням необхідних доказів, з метою приватизації спірної земельної ділянки. Незаконність і неналежність дій селищної ради вже була встановлена відповідним судовим рішенням і додатковому доведенню не підлягає. При цьому апеляційний суд вбачає як безпідставне затягування розгляду (в певних обставинах - взагалі відсутність розгляду) звернень та документів ОСОБА_1 , так і відсутність чіткої визначеності та послідовності позиції селищної ради по відношенню до таких заяв. Жодного належного обґрунтування, чому при винесені на розгляд питання стосовно спірної земельної ділянки на вирішення сесії селищної ради розглядалася лише заява ОСОБА_2 і не розглядалася заява ОСОБА_1 , Козинська селищна рада до суду так і не представила.

З урахуванням вищевикладеного, апеляційний суд констатує недобросовісність виконання селищною радою обов`язку належного розгляду заяв ОСОБА_1 зі спірного питання.

У своїй позовній заяві ОСОБА_1 , посилаючись на незаконність дій Козинської селищної ради, просила стягнути з останньої на свою користь моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.

Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів визначено відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Згідно зі статтею 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

Відповідно до вимог статті 56 Конституції України, статей 1173, 1174 ЦК України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень незалежно від вини цих органів чи посадових осіб.

Правовою підставою для цивільно-правової відповідальності за відшкодування шкоди, завданої рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень, є правопорушення, що включає як складові елементи шкоду, протиправне діяння особи, яка її завдала, причинний зв`язок між ними. Шкода відшкодовується незалежно від вини. Належним доказом протиправних (неправомірних) рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця є, як правило, відповідне судове рішення (вирок) суду, що набрало законної сили, або відповідне рішення вищестоящих посадових осіб державної виконавчої служби, інші докази.

Стаття 23 ЦК України передбачає право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав, яка полягає, зокрема, у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів.

Розмір відшкодування визначається судом з урахуванням суті позовних вимог, характеру діяння особи, яка заподіяла шкоду, фізичних чи моральних страждань потерпілого, а також інших негативних наслідків.

Під моральною шкодою необхідно розуміти втрати немайнового характеру, внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Відповідно до чинного законодавства, моральна шкода може полягати у моральних переживаннях у зв`язку із знищенням чи пошкодженням майна, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, добровільне - за власною ініціативою чи за зверненням потерпілого - спростування інформації редакцією засобу масової інформації. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

При вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди обов`язковому з`ясуванню підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та чим він при цьому керувався, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Такого ж правового висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 04 березня 2019 року у справі № 295/443/17 та у постанові від 24 січня 2019 року у справі №137/49/17.

За результатами розгляду справи апеляційний суд вбачає належність доведення позивачем як факту спричинення їй моральної шкоди діями органу місцевого самоврядування, про недобросовісність яких було зазначено вище, так і заявленого розміру такої шкоди. При цьому відповідач не надав до суду жодного належного спростування заявленого позивачем розміру моральної шкоди. За таких умов апеляційний суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову в цій частині та стягнення з Козинської селищної ради на користь ОСОБА_1 моральної шкоди у розмірі 5 000 грн.

Незважаючи на вищевикладене, з точки зору колегії суддів апеляційного суду інші вимоги позивача не підлягають до задоволення з огляду на наступне:

Обґрунтовуючи свої позовні вимоги, апелянт посилалася на постанову Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі №724/1127/17, в якій зазначено, що: «Отримавши відповідне рішення уповноваженого органу державної влади про передачу у власність земельної ділянки, особа мала усі підстави розраховувати на законний перебіг подій, що є правомірним очікуванням, щодо оформлення наданої їй у власність землі (одержання державного акта на право власності на землю, пізніше реєстрацію права власності». В той же час, судом в ході розгляду справи не було встановлено порушення вимог закону при наданні спірної земельної ділянки саме ОСОБА_2 ..

У своєму відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_2 зазначив, що на момент його звернення до Козинської селищної ради у вересні 2014 року, спірна земельна ділянка перебувала у комунальній власності у відповідності до вимог ст.. 126 ЗК України за фізичними чи юридичними особами прав власності чи користування щодо неї зареєстровано не було. Наявність ще одного претендента, як себе визначає позивач, на певну земельну ділянку не є перешкодою для отримання дозволу на розробку землевпорядної документації та вчинення подальших дій, спрямованих на набуття права власності на неї.

Вказує, що він звернувся з відповідною заявою до Козинської селищної ради щодо надання дозволу на розробку проекту відведення земельної ділянки площею 0, 0650 для будівництва та обслуговування житлового будинку в АДРЕСА_1 . Отримавши такий дозвіл (рішення Козинської селищної ради №15/50 від 16.09.2014 року), ОСОБА_2 виконав усі передбачені законом вимоги. Відповідач зазначає, що жодним чином Козинську селищну раду не позбавляло і права розглядати заяви інших заявників та приймати відповідні рішення, таким чином, наявність дозволу як у ОСОБА_1 та і у ОСОБА_2 , на розроблення документації із землеустрою, не може бути перешкодою для будь-якої особи в одержані аналогічного документу.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується із вищевказаними твердженнями ОСОБА_2 та зазначає, що зважаючи на недоведеність незаконності надання спірної земельної ділянки ОСОБА_2 , апеляційний суд приходить до висновку про те, що відновлення порушеного права позивача можливе лише за рахунок особи, яка здійснила таке порушення, і не може бути задоволено за рахунок інтересів інших осіб. Зокрема, враховуючи, що ОСОБА_2 дотримувався вимог законодавства та прав позивача не порушував, поновлення прав ОСОБА_1 не може бути здійснено за рахунок ОСОБА_2 .

З огляду на вищевказане, заявлені позивачем вимоги в іншій частині не підлягають до задоволення саме у зв`язку з неможливістю відновлення прав позивача за рахунок особи, яка їх не порушувала. При цьому апеляційний суд констатує право позивача на вимогу до Козинської селищної ради про поновлення порушеного права, в той же час у спосіб, відмінний від заявленого позивачем у даній справі (наприклад надання іншої земельної ділянки, компенсації, тощо).

У відповідності до положень ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення серед іншого є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

З урахуванням викладеного колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення про задоволення позовних вимог.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 374, 376, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Обухівського районного суду Київської області від 19 листопада 2018 року скасувати та ухвалити по справі нове судове рішення про часткове задоволення позову.

Стягнути з Козинської селищної ради Обухівського району Київської області (08711, Київська обл., Обухівський р-н., смт. Козин, вул. Партизанська, буд. 2, ) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) 5 000 (п`ять тисяч) гривень моральної шкоди.

В задоволені решти вимог - відмовити.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий С.О. Журба

Судді Т.О. Писана

К.П. Приходько