Провадження №2-п/369/52/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.11.2022 року м. Київ

Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:

головуючого судді Янченка А.В.,

при секретарі судового засідання Безкоровайній М.Л.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2022 року у цивільній справі № 369/13733/21за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

19.07.2022 року відповідач ОСОБА_1 звернувся до Києво-Святошинського районного суду Київської області із заявою про перегляд заочного рішення суду від 04.05.2022 року по цивільній справі № 369/13733/21за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Свою заяву про перегляд заочного рішення заявник мотивував тим, що матеріали справи не містять доказів належного повідомлення відповідача у справі. Крім того, матеріали справи не містять доказів вручення відповідачу копії повного заочного рішення. Вказував, що про існування заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2022 року дізнався 07.07.2022 року.

Так, 07.07.2022 року ОСОБА_1 отримав від Київського апеляційного суду копію ухвали про відкриття апеляційного провадження від 15.06.2022 року разом з копією апеляційної скарги АТ «ПриватБанк» на заочне рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2022 року в частині відмовлених позовних вимог банку про стягнення відсотків.

Заявник вказував, що був позбавлений можливості надати відзив на позовну заяву з поважних причин, оскільки матеріали справи не містять доказів належного повідомлення ОСОБА_1 про розгляд даної справи. Крім того, враховуючи, що в країні з 24.02.2022 року введено військовий стан, та на території київської області відбувалися активні бойові дії, відповідач був змушений переїхати в інший регіон на певний час. Вважає, що вказані обставини позбавили його можливості подати відзив на позовну заяву у визначений судом строк. Тому просив визнати дані обставини поважними причинами.

Відзначав, що АТ КБ «ПриватБанк» скористався своїм правом щодо подання доказів на власний розсуд, та не надав до суду першої інстанції належних доказів на підтвердження наявності заборгованості, у зв`язку з неналежним виконанням умов кредитного договору.

17.10.2022 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Медрик Д.О. через канцелярію суду зареєстрував заяву, в якій зазначив, що просить здійснювати розгляд справи у його та відповідача відсутність. Просив вирішити питання про судові витрати, в тому числі про надання професійної правничої допомоги.

25.10.2022 року представником позивача АТ КБ «ПриватБанк» через канцелярію суду було зареєстровано відзив на заяву про перегляд заочного рішення, в якому він просив суд відмовити у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення.

22.11.2022 року представник відповідача ОСОБА_1 адвокат Медрик Д.О. через канцелярію суду зареєстрував письмові пояснення щодо відзиву на заяву про перегляд заочного рішення, в яких просив суд, розгляд справи здійснювати у його та відповідача відсутності. Подану заяву про скасування заочного рішення підтримав, просив суд задовольнити.

Сторони у судове засідання не з`явились, повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 287 ЦПК України, заява про перегляд заочного рішення розглядається в судовому засіданні. Неявка осіб, належним чином повідомлених про дату, час і місце засідання, не перешкоджає розгляду заяви.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши матеріали цивільної справи, в межах розгляду заяви, приходить до висновку, про відсутність підстав для скасування заочного рішення суду з наступних підстав.

Відповідно до ст. 284 ЦПК України, заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення,має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

Відповідно до ч. 1 ст. 288 ЦПК України, заочне рішення підлягає скасуванню, якщо судом буде встановлено, що відповідач не з`явився в судове засідання та (або) не повідомив про причини неявки, а також не подав відзив на позовну заяву з поважних причин, і докази, на які він посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи.

Суд дослідивши матеріали справи вважає, що жодна з наведених підстав для скасування заочного рішення і більш того їх сукупність у заяві про перегляд заочного рішення відсутні.

Судом встановлено, що розгляд справи здійснювався в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також в матеріалах справи міститься заява відповідача ОСОБА_1 про надання справи № 369/13733/21 на ознайомлення від 14.02.2022 року, на якій же міститься розписка відповідача від 18.02.2022 року про те, що він ознайомився з матеріалами справи та отримав копію ухвали Києво-Святошинського районного суду Київської області від 22.12.2021 року та позовну заяву з додатками.

За положеннями статті 129 Конституції України, статті 2 ЦПК України одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Доказів поважності причин пропуску строку на подання відзиву на позовну заяву відповідач не подав. Суд звертає увагу на той факт, що заява про перегляд заочного рішення містять загалом ідентичні доводи про необізнаність існування вказаної цивільної справи, хоча матеріали вказаної цивільної справи містять підтвердження про належне повідомлення відповідача про відкриття провадження у справі, також суд відзначає, що за п`ять місяців розгляду вказаної справи відповідач відзиву на отриману 18.02.2022 року позовну заяву до суду не подав, що в чергове вказує на його не заінтересованості в розгляді даної справи і провокування затягування розгляду.

В той же час, провадження у даній цивільній справі було відкрите ще у грудня 2021 року, а отже, ще до військової агресії російської федерації на території Київської області.

Реалізація принципу змагальності в цивільному судочинстві спонукає учасників справи та їх представників до використання всіх можливих механізмів захисту права, у зв`язку з чим ними можуть допускатися і певні зловживання. Водночас слід наголосити, що зловживання правом має розглядатися як процесуальне правопорушення виключно за умови встановлення причино-наслідкового зв`язку між зловживанням та завданою шкодою (встановленням певних ризиків) іншому учаснику справи. Тобто зловживання процесуальним правом як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає в порушенні умов належної реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав іншими учасниками справи.

Верховний Суд трактує зловживання як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення, що полягає у зловживанні процесуальними правами, за якого відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав, і визначається як поведінка, що перевищує (або порушує) межі здійснення суб`єктивних прав (ухвала ВС від 06.08.2018 року, справа № 552/2378/17).

Процесуальні права та обов`язки учасників справи визначені ст. 43 ЦПК України. Зокрема, учасники справи зобов`язані: сприяти своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному встановленню всіх обставин справи, подавати усі наявні у нього докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази, надавати суду повні й достовірні пояснення з питань, які ставляться судом, а також учасниками справи в судовому засіданні, виконувати процесуальні дії у встановлені законом або судом строки.

Касаційний цивільний суд у складі Верховного Суду, розглядаючи справу №552/2378/17, визначив зловживання, як особливий різновид цивільного процесуального правопорушення полягає у тому, що при зловживанні процесуальними правами відбувається порушення умов реалізації суб`єктивних цивільних процесуальних прав.

Ознаками зловживання процесуальними правами є: недобросовісність, нечесність, відсутність відкритості поведінки, відсутність поваги до інтересів іншої сторони договору або відповідних правовідносин.

Це підтверджується постановою Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 11.11.2019 року у справі №337/474/14.

Таким чином, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами. Зловживання процесуальними правами не допускається. Неприпустимість зловживання процесуальними правами є однією з основних засад цивільного судочинства.

Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що, реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовийпроцес у безладний рух (рішення суду у справі Жоффер де ля Прадель проти Франції від 16.12.1992 року).

Разом з тим, сторони у розумінніінтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (рішення у справі «Олександр Шевченко проти України»).

Європейський суд з прав людини в рішенні від 07.07.1989 року у справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» зазначив, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь у всіх етапах розгляду, що мають безпосередній стосунок до нього, утримуватися від використання прийомів для затягування процесу, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухань.

Таким чином, оскільки підставами скасування заочного рішення є поважність необізнаність відповідача про справу, що спростовується матеріалами справи, суд не має законних підстав для скасування заочного рішення, отже, у задоволенні заяви про перегляд заочного рішення слід відмовити.

Крім того, суд враховує, що відповідно до практики Європейського суду з прав людини виконання рішення суду є невід`ємною частиною права на справедливий суд.

Правосуддя визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення права.

Судове рішення за своєю суттю охороняє права, свободи та законні інтереси громадян і є завершальною стадією судового провадження.

Відповідно до ст. 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом.

Враховуючи ці обставини та викладене вище, встановлену законом обов`язковість судових рішень, сторони є рівними перед законом і мають рівні права, гарантовані Конституцією України та іншими нормативними актами, на захист своїх інтересів державою.

Виходячи з цього, відсутності усіх в сукупності підстав для скасування заочного рішення суду, суд вважає, що підстави для задоволення заяви відсутні.

Керуючись ст. ст. 287, 288 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення Києво-Святошинського районного суду Київської області від 04.05.2022 року у цивільній справі № 369/13733/21за позовною заявою Акціонерного товариства Комерційний банк «ПРИВАТБАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості- відмовити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Апеляційна скарга на заочне рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня проголошення даної ухвали до Київського апеляційного суду через Києво-Святошинський районний суд Київської області.

Суддя: А.В. Янченко