провадження 2/201/6/2022
УХВАЛА

16 листопада 2022 року Жовтневий районний суд

м. Дніпропетровська

в складі: головуючого

судді Антонюка О.А.

з секретарем Храмцевич Т.С.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Жовтневого районного суду в м. Дніпро цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 і Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕВЮ» про стягнення заборгованості за кредитним договором та витрат,

ВСТАНОВИВ:

ПАТ «УкрСиббанк» 15 липня 2015 року звернулося до суду з позовом до відповідачів ОСОБА_1 і ТОВ «РЕВЮ» про стягнення заборгованості за кредитним договором та витрат, позовні вимоги не змінювалися, не доповнювалися і не уточнювалися. Справа по суті не слухалася, розглядалися клопотання, виносилися ухвали, спір по суті не вирішено.

В судове засідання представником позивача подано клопотання про зупинення провадження по справі в зв`язку з неможливістю, на його думку, розгляду цієї справи до вступу в розгляд цієї цивільної справи правонаступників через смерть відповідача ОСОБА_1 (або просто прийняття ними спадщини), тобто до вирішення питання правонаступництва, через що неможливий далі розгляд цієї справи.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська суду від 19 лютого 2016 року вказане клопотання було розглянуто та задоволене і провадження в справі зупинено.

В червні 2022 року стало питання (згідно позиції сторін) про відновлення провадження в цій справі, оскільки повинні були відпасти ті обставини, заради яких було зупинено провадження в справі: пройшов тривалий термін для вирішення питань зі спадщиною, отримання свідоцтв про право на спадщину, не заявлено про наявність судових чи інших спорів про цю спадщину та про інших спадкоємців або зацікавлених осіб, права яких могли б торкатися в цьому спорі в суді. У зв`язку з вказаним слід було вирішити питання про поновлення провадження в цій цивільній справі.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 04 липня 2022 року провадження в справі поновлено.

Ухвалою Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 27 липня 2022 року змінено позивача в справі ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Українська факторингова компанія» та виключено з числа позивачів ПАТ «УкрСиббанк», залучено до участі в справі Товариство з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» в якості належного позивача.

В судовому засіданні стало питання про закриття провадження в справі через смерть відповідача. Суд вважає можливим закриття провадження в справі, виходячи з наступного.

Згідно п. 7 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи, яка була однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.

Положеннями ст. 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, та встановлено перелік способів захисту цивільних прав та інтересів.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, у зв`язку з чим, суд повинен з`ясувати характер спірних правовідносин сторін (предмет та підставу позову), характер порушеного права позивача та можливість його захисту в обраний ним спосіб.

При цьому, особа, яка звертається до суду з позовом, самостійно визначає у позовній заяві, яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. В свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких грунтуються позовні вимоги, у тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах, у разі встановлення порушеного права з`ясувати, чи буде воно відновлено у заявлений спосіб.

Відповідно до ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

З`ясувавши думку учасників судового розгляду, перевіривши матеріали справи, суд вважає можливим закриття провадження стосовно обох відповідачів в справі через смерть відповідача ОСОБА_1 , оскільки суду дійсно надійшли відомості про смерть ОСОБА_1 від Першої нікопольської державної нотаріальної контори Дніпропетровської області: помер ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Нікополі (зареєстрований був) Дніпропетровської області. Тобто судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 . Спадкова справа була заведена за заяву банку, але ніхто із спадкоємців за весь цей час з заявою про прийняття спадщини не звернувся, отже спадкоємців немає.

Позивач звернувся до суду з цим позовом в липні 2015 року, в той час, коли відповідач ОСОБА_1 на той час вже помер.

Згідно ч. 4 ст. 25 ЦК України цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

Отже на липень 2015 року (час звернення позивача до суду і відкриття провадження в справі) відповідач втратив цивільну правоздатність і справа фактично стосовно нього не може бути відкрита і розглянута, це можливо лише шляхом вирішення питання про притягнення до участі в справі спадкоємців, правонаступників в передбаченому законом порядку.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Метою цивільного судочинства є саме захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Лише за наявності цієї умови у особи виникає право на звернення до суду.

Отже позов заявлено до померлої особи, спір не може бути вирішено стосовно цієї особи в порядку будь-якого судочинства, а стосовно іншої особи позов повинен був заявлятися позивачем окремо, без взаємозв`язку з ОСОБА_1 (як це зазначив позивач), тому суд вважає можливим закриття провадження в справі повністю.

Згідно витягу, Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру на листопад 2022 року звернення спадкоємців, відкриті спадкові справи чи інш. після смерті ОСОБА_2 відсутні. Отже, на протязі передбачених законом шести місяців ніхто зі спадкоємців не звернувся в передбаченому законом порядку до нотаріуса (нотаріальної контори) з заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_1 , свідоцтво про право на спадщину ні кому не видавалося, спадкова справа за заявами спадкоємців не відкривалася. Отже спадкоємці відсутні.

Крім того, судом на адресу відповідача (та/або його спадкоємців) неодноразово направлялися повістки, повідомлення про можливість вступу в розгляд справи зі сторони відповідача; такою можливістю ніхто зі спадкоємців (якщо вони були б) не скористався.

Також слід зазначити, що прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод, кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких не допустити судовий процес у безладний рух. У зв`язку з наведеним, закриття провадження в справі з підстав, передбачених законом, не є порушенням права на справедливий судовий захист. Разом з тим, Європейський суд зазначає, що не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним.

Європейський суд з прав людини у своїх рішеннях наголошує, що кожна сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у справі за його участю, добросовісно користуватися належними йому процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справах «Осман проти Сполученого королівства» від 28 жовтня 1998 року та «Креуз проти Польщі» від 19 червня 2001 року. У вказаних Рішеннях зазначено, що право на суд не є абсолютним. Воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави. При цьому, Європейський суд з прав людини зазначив, що немає порушення права на доступ до правосуддя, якщо заявники не виявили належної зацікавленості у розгляді їхньої справи.

При цьому суд звертає увагу на вимоги статті 121 ЦПК України про те, що справа має бути розглянута судом протягом розумного строку; не може бути залишене поза увагою положення статті 6 Конвенції, якими передбачено, що судові процедури при розгляді справи повинні бути справедливими, справа має бути розглянута в розумний строк, а також те, що в цивільному судочинстві діє принцип ефективності судового процесу, який направлений на недопущення затягування розгляду справи.

Згідно ч. 1 ст. 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

Як зазначив Європейський суд з прав людини у своєму рішенні від 07 липня 1989 року у справі «Юніон Аліментарія Сандерс С.А. проти Іспанії» заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Обов`язком заінтересованої сторони є прояв особливої старанності при захисті своїх інтересів (рішення Європейського суду з прав людини від 04 жовтня 2001 року у справі «Тойшлер проти Германії» (Тeuschler v. Germany)).

Приймаючи до уваги вказане, суд приходить до висновку про те, що провадження по справі необхідно закрити.

На підставі викладеного, керуючись п. 1, 7 ч. 1 ст. 255, ст. 182, 222, 256, 258-261, 353, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Провадження по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Українська факторингова компанія» до ОСОБА_1 і Товариства з обмеженою відповідальністю «РЕВЮ» про стягнення заборгованості за кредитним договором та витрат закрити.

Ухвала набрала законної сили 16 листопада 2022 року.

Ухвалу може бути оскаржено до Дніпровського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення в порядку, передбаченому ч. 1 ст. 354 ЦПК України з урахуванням положень п. 3 Розділу XII ПРИКІНЦЕВИХ ПОЛОЖЕНЬ ЦПК України.

Суддя -