Провадження № 22-ц/801/1772/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Шаміна Ю. А.
Доповідач:Якименко М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 рокуСправа № 127/10465/22м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача: Якименко М.М.,

суддів: Ковальчука О.В., Сала Т.Б.,

розглянувши в порядку спрощеного провадження апеляційну ОСОБА_1 на рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2022 року, постановлене суддею Вінницького міського суду Вінницької області Шаміною Ю.А.,

ВСТАНОВИВ:

В травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на повнолітню дитину, яка продовжує навчання.

Позовні вимоги мотивовано тим, що 02.09.2011 сторони перебували у зареєстрованому шлюбі. ІНФОРМАЦІЯ_1 у позивача народилась донька ОСОБА_3 , яку ОСОБА_2 усиновив. ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилась спільна донька ОСОБА_4 . 29.11.2019 Вінницький міський суд Вінницької області виніс судовий наказ, яким стягнув з ОСОБА_2 аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/3 частини від усіх видів доходів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, на кожну дитину, до досягнення старшою дитиною повноліття.

Позивач вказує, що 21.01.2020 державним виконавцем було відкрито виконавче провадження.

В судовому порядку 14.07.2020 шлюб між сторонами розірвано та 31.03.2021 визначено місце проживання малолітньої ОСОБА_4 з позивачем.

ОСОБА_1 зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_5 досягла повноліття та з 01.09.2021 вона розпочала навчання на 1 курсі (денне, філологічний факультет, державне замовлення) КЗ вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж», термін навчання з 01.09.2021 по 30.06.2025.

Відповідач має доходи від трудової діяльності та стабільну заробітну плату, оскільки працює на посаді стрільця охорони в Відокремленому підрозділі «Козятинський загін відомчої воєнізованої охорони» Регіональної філії Південно-Західної залізниці АТ «Українська залізниця». На даний час доньки перебувають на повному утриманні позивача.

З огляду на викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, з дня подання позову до закінчення навчання.

Пославшись на викладене та майнову спроможність відповідача надавати своїй дитині грошову допомогу, позивач просила суд стягнути з відповідача на її користь аліменти у розмірі 1/4 частини від всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно починаючи з дня звернення до суду і до закінчення навчання.

Відповідач ОСОБА_2 на позовну заяву подав відзив, в якому вказує, що позовні вимоги не визнає у повному обсязі, в тому вигляді, в якому вони сформульовані. Зазначає на сьогоднішній день, крім сплати аліментів, відповідач щомісяця купує позивачу продукти та засоби гігієни на всю сім`ю, оскільки такі умови поставила позивач, для можливих побачень відповідача з їх спільною донькою. Крім того, позивач не зазначила що ОСОБА_5 не витрачає кошти на проїзд до навчального закладу так, як проживає поряд та не сплачує кошти за житло, оскільки проживає разом із позивачем. Вважає, що ОСОБА_1 не надала суду жодних доказів, які свідчили б про реальний розмір витрат на доньку, тому позовні вимоги є недоведеними та необґрунтованими, а тому вважає за необхідне стягувати з нього аліменти на утримання повнолітньої доньки ОСОБА_5 в розмірі 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно. Разом з тим, відповідач, зауважив про непомірно високий розмір гонорару представника позивача, який є завищеним та необґрунтованим, зокрема із врахуванням розгляду справи у порядку спрощеного провадження без виклику сторін.

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2022 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з відповідача на користь позивача аліменти на повнолітню доньку у розмірі 1/8 частини від усіх видів заробітку (доходу) відповідача, щомісячно, починаючи з 20.05.2022 і до закінчення навчання 30.06.2025. Вирішено питання щодо розподілу судових витрат.

Додатковим рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 06 вересня 2022 року. Стягнуто з відповідач на користь позивача 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.

Не погодившись з рішенням суду позивач подала апеляційну скаргу, у якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд безпідставно не врахував викладені в позовній заяві обставини та прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення позову, оскільки відповідач має змогу сплачувати аліменти у визначеному позивачем розмірі. Суд не врахував наявність у них спільної дитини, на яку відповідач допомоги не надає, а також не мотивував свого висновку про часткове задоволення позову.

В свою чергу відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а рішення суду без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи. Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч.13 ст.7, ч.1 ст.369 ЦПК України, оскільки ціна позову менше 100 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.

Дослідивши матеріали та обставини справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, та в межах вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.

За змістом ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Таким вимогам рішення суду відповідає.

Судом встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі з 02.09.2011, який рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 14.07.2020 розірвано (а.с. 18).

Рішенням Вінницького міського суду Вінницької області від 01.08.2014 оголошено ОСОБА_2 усиновлювачем дитини ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Внесено зміни до актового запису від 27 травня 2004 року №1506 складеного відділом реєстрації актів цивільного стану Вінницького міського управління юстиції Вінницької області про народження ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , записавши батьком дитини - ОСОБА_2 та змінивши прізвище дитини з " ІНФОРМАЦІЯ_6 " на " ІНФОРМАЦІЯ_6 ", по батькові з " ІНФОРМАЦІЯ_6 " на " ІНФОРМАЦІЯ_6 " (а.с. 6-7).

27.08.2014 повторно видано свідоцтво про народження щодо народження ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_3 (а.с. 5).

ІНФОРМАЦІЯ_2 у сторін народилася спільна донька - ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про народження (а.с. 8).

29.11.2019 Вінницьким міським судом Вінницької області видано наказ про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 на утримання неповнолітніх дітей: доньки ОСОБА_3 та доньки ОСОБА_4 аліменти у розмірі 1/3 частки його заробітку (доходу), але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи стягнення з дня подачі заяви про видачу судового наказу до суду, тобто з 19.11.2019 року, до досягнення старшою дитиною повноліття (а.с. 9).

ОСОБА_3 є студентом 1-го курсу денної форми навчання, філологічного факультету (відділення) Комунального закладу вищої освіти «Вінницький гуманітарно-педагогічний коледж» за державним замовленням. Стипендію не отримує. Термін навчання: з 01.09.2021 по 30.06.2025 (а.с. 10) та зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 15, 16).

Згідно довідки №НОР-2-5/406 від 24.05.2022 ОСОБА_2 працює на посаді стрілець 4 розряду стрілецької команди ст. Вінниця виробничого підрозділу «Козятинський загін воєнізованої охорони регіональної філії «Південно-Західна залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» із 16.10.2002 по теперішній час (а.с. 41).

Доходи ОСОБА_2 за період з грудня 2021 року по травень 2022 року без урахувань аліментів становить 65426,81 грн. (а.с. 57).

Задовольняючи частково позов, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що повнолітня донька сторін ОСОБА_3 потребує матеріальної допомоги у зв`язку з навчанням (харчування, забезпечення базовими організаційними речами та приладдям), як з боку матері, так із боку батька та проживає разом з позивачем, яка не в змозі у повній мірі забезпечувати її матеріальні потреби самостійно, а відповідач має можливість надавати їй таку допомогу. Суд також виходив із конкретних обставин справи- реальних і розумних потреб у матеріальному утриманні дитини. При цьому, як вірно зазначив суд, на утриманні у відповідача є також інша спільна донька та відповідач доказів надання допомоги доньці та неможливості утримувати її суду не надав.

З таким висновком погоджується апеляційна інстанція.

Між позивачем та відповідачем виник спір з приводу стягнення аліментів, у зв`язку з навчанням повнолітньої доньки.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України мати та батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини.

Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною 1 ст. 199 СК України передбачено, якщо повнолітні дочка, син продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, батьки зобов`язані утримувати їх до досягнення двадцяти трьох років за умови, що вони можуть надавати матеріально допомогу. Право на утримання припиняється у разі припинення навчання. Право на звернення до суду з позовом про стягнення аліментів має той з батьків, з ким проживає дочка, син, а також самі дочка, син, які продовжують навчання.

Згідно зі статтею 200 СК України суд визначає розмір аліментів на повнолітніх дочку, сина у твердій грошовій сумі і (або) у частці від заробітку (доходу) платника аліментів з урахуванням обставин, зазначених у статті 182 цього Кодексу. При визначенні розміру аліментів з одного з батьків суд бере до уваги можливість надання утримання другим з батьків, своїми дружиною, чоловіком та повнолітніми дочкою, сином.

При цьому СК України виходить із принципу рівності прав та обов`язків батьків. Відповідно до закону надавати матеріальну допомогу повнолітнім сину чи доньці, які продовжують навчання, зобов`язані обоє з батьків, незалежно від того, з ким з них проживає їх дитина.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 06 серпня 2018 року у справі № 748/2340/17 зроблено висновок по застосуванню статті 199 СК України, який полягає в тому, що «обов`язок батьків утримувати повнолітніх дочку, сина, які продовжують навчатися після досягнення повноліття (незалежно від форми навчання), виникає за обов`язкової сукупності таких юридичних фактів: походження дитини від батьків або наявність між ними іншого юридично значущого зв`язку (усиновлення); досягнення дочкою, сином віку, який перевищує 18, але є меншим 23 років; продовження ними навчання; потреба у зв`язку з цим у матеріальній допомозі; наявність у батьків можливості надавати таку допомогу (батьки самі мають бути працездатними та мати такий заробіток, який дозволив би їм утримувати себе та свою повнолітню дитину)».

Аналогічний висновок міститься у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів».

Аналіз статей 199, 200 СК України вказує на те, що законодавець пов`язує обов`язок батьків утримувати своїх повнолітніх дітей, які продовжують навчання і у зв`язку з цим потребують матеріальної допомоги, за умови, коли батьки можуть надавати таку матеріальну допомогу.

Статтею 201 СК України передбачено, що до відносин між батьками і дочкою, сином щодо надання їм утримання застосовуються норми статей 187, 189-192, 194-197 цього Кодексу.

Отже, для вирішення питання щодо стягнення аліментів суд має з`ясувати три складові: чи повнолітня дитина продовжує навчання, чи потребує вона матеріальної допомоги та чи може надавати таку матеріальну допомогу один з батьків, який не приймає участі в утриманні дитини.

Статтею 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Враховуючи викладені обставини, суд першої інстанції дійшов правильного висновку, що повнолітня донька відповідача, яка є студенткою денної форми навчання за державним замовленням, доходів не має, перебуває на матеріальному забезпеченні матері, яка несе певні витрати, які пов`язані з її навчанням, а тому стягнення аліментів з батька на його утримання є необхідним, оскільки обов`язок з утримання дитини покладається на обох батьків.

Вирішуючи питання щодо розміру аліментів, які відповідач повинен сплачувати на користь своєї повнолітньої доньки, суд правильно виходив із потреб дитини, врахував рівність участі батьків в її утриманні. Тобто судом було враховано всі обставини справи, надано оцінку усім належним доказам.

Крім того, судом першої інстанції було прийнято до уваги і те, що на утриманні у відповідача є також інша донька.

Водночас суд першої інстанції обґрунтовано зазначив, що заявлений позивачем розмір аліментів є не обґрунтованим, оскільки позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що відповідач має можливість надавати допомогу саме в такому розмірі.

Відтак, суд першої інстанції, визначаючи розмір аліментів, встановив баланс між обов`язком відповідача по сплаті аліментів та правом повнолітньої дитини на отримання матеріальної допомоги на період навчання.

При вирішенні спору, суд правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали та обставини справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам та дійшов обґрунтованого висновку про часткове задоволення позовних вимог.

Доводи та обставини, на які посилається позивач в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального та процесуального права, висновків суду не спростовують, а тому апеляційною інстанцією до уваги не приймаються.

Отже, суд вважає, що доводи апеляційної скарги не є суттєвими, а відтак не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року.

За таких обставин, наведені в апеляційній скарзі доводи з приводу порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права не можуть бути прийняті до уваги, оскільки зводяться до особистого тлумачення скаржником норм матеріального та процесуального закону.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Окрім того, колегія суддів звертає увагу на те, що дана цивільна справа згідно п. 2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, оскільки ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб на момент подачі позову до суду. Критерій віднесення справи до малозначної (п.2 ч. 6 ст. 19 ЦПК України) є автоматичною підставою віднесення справи до такої категорії.

На підставі викладеного, керуючись ст. 375, 381-384, ст. 389 ЦПК України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Вінницького міського суду Вінницької області від 08 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, є остаточною, касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повний текст постанови складено 08 листопада 2022 року.

Головуючий М.М. Якименко

Судді О.В. Ковальчук

Т.Б. Сало