Справа № 366/1527/21
Провадження № 2/366/633/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 вересня 2022 року смт Іванків

Іванківський районний суд Київської області, у складі

головуючого судді Гончарука О.П.,

за участю секретаря судового засідання Фещенко А.М.,

розглянувши у порядку загального позовного провадження в смт. Іванків цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Рябініна Дениса Дмитровича, до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

17.06.2021 року ОСОБА_1 (далі - Позивач) звернувся до суду з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» (далі - Відповідач), треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович, про визнання виконавчого напису приватного нотаріуса Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я. В., виданого 23.03.2021 року за № 34038 про стягнення із ОСОБА_1 на користь ТОВ «Алекскредит» коштів за кредитним договором № 1805944 від 05.01.2019 року у розмірі 11 661,00 грн., таким, що не підлягає виконанню.

Разом з позовом до суду надійшла заява позивача про забезпечення позову, шляхом зупинення стягнення у виконавчому провадженні № 65177571, відкритому державним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О., на підставі виконавчого напису № 34038, вчиненого приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. 23.03.2021 року. Ухвалою суду від 28.08.2021 року заява задоволена.

В обґрунтування позовної заяви позивач стверджує, що між ним та компанією ТОВ «Алекскредит» не має жодних боргових зобов`язань, ніяких кредитних коштів від цього товариства він не отримував, жодних договорів, які можуть бути підставою для стягнення заборгованості між ними не було укладено. Зазначає, що нотаріусом, при вчиненні виконавчого напису, не було перевірено безспірності заявлених вимог, розмір заборгованості не був погоджений з позивачем, а тому, при вчиненні виконавчого напису у приватного нотаріуса були відсутні підстави вважати безспірною заборгованість позивача за кредитним договором.

Вважає, що виконавчий напис вчинений з порушенням законодавства України, оскільки його не було проінформовано про вчинений даного напису. Зауважує, що нотаріусу для вчинення виконавчого напису не було надано первинного документа, який підтверджує що позивач отримав від відповідача кошти, відтак неможливо пересвідчитись у виконанні відповідачем обов`язку по наданню кредитних коштів, зокрема коли і в якому розмірі вони передані позичальнику, тобто позивачеві.

Ухвалою суду від 28.08.2021 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче судове засідання на 20.09.2021 року, яке відкладено на 12.10.2021 року, на 06.12.2021 року у зв`язку з неявкою сторін, які беруть участь у справі.

28.09.2021 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, яким позов вважає необґрунтованим, безпідставним та таким, що не підлягає задоволенню, в обґрунтування зазначено, що між позивачем та відповідачем укладений договір про надання кредиту №1805944 від 05.01.2019 року, на підставі якого позивачу були надані кредитні кошти у тимчасове, строкове, платне користування. У зв`язку з невиконанням взятих на себе кредитних зобов`язань за договором, й виникла заборгованість, яка не погашена позивачем. Зауважено, що відповідачем направлено Претензію позивачу з вимогою про погашення заборгованості за договором. Позивач її отримав, але не виконав. Будь-яких заперечень не надав, що свідчить про визнання вимоги відповідача в повному обсязі, наслідком чого стало звернення відповідача до приватного виконавця для вчинення виконавчого напису. Зазначає, що позивач до матеріалів позовної заяви не долучив доказів, які б свідчили про спірність суми заборгованості за кредитним договором, який він не оспорює.

Також відповідачем наголошено на тому, що на момент вчинення спірного виконавчого напису жодних змін до Постанови КМУ №662 від 26.11.2014 року №Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» про втрату її чинності внесено не було.

Відповідач звертає увагу суду, що позивач є їх постійним клієнтом, в період з 18.10.2018 року по 02.01.2019 року між ними укладено шість договорів про надання кредиту.

Відповідач вважає, що у задоволенні позовних вимог позивача слід відмовити.

Розгляд справи у підготовчому судовому засіданні 06.12.2021 року не відбувся у зв`язку з перебуванням судді на лікарняному та відкладено на 27.12.2021 року, яке відкладено на 02.02.2022 року, у зв`язку з неявкою сторін, що беруть участь у справі.

У підготовче судове засідання сторони не з`явились, про розгляд справи повідомлені вчасно, належним чином.

Ухвалою суду від 02.02.2022 року закрито підготовче провадження, справу призначено до судового розгляду по суті на 23.02.2022 року, яке відкладене у зв`язку з неявкою однієї із сторін, учасників судового процесу, про яку немає відомостей щодо вручення судової повістки.

Ухвалою суду від 23.02.2022 року, за клопотанням позивача, витребувано докази, а саме, у приватного нотаріуса Обухівського нотаріального округу Київської області Головкіної Я.В. належним чином засвідчену копію нотаріальної справи при вчиненні виконавчого напису №34038 від 23 березня 2021 року про стягнення із ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» коштів за кредитним договором №1805944 від 05 січня 2019 року у розмірі 11661,00 грн., для долучення до матеріалів справи.

24.02.2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації на території України, рішенням зборів суддів Іванківського районного суду Київської області № 3 було тимчасово зупинено здійснення судочинства.

22.04.2022 року територіальну підсудність судових справ Іванківського районного суду було відновлено розпорядженням Голови Верховного Суду № 18/0/9-22 від 21.04.2022 року.

Після відновлення судочинства, розгляд справи призначено на 14.09.2022 року.

У судове засідання сторони не з`явилися, про розгляд справи судом повідомлені вчасно, належним чином.

В судове засідання позивач не з`явився. Рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення про розгляд справи, надіслане на зазначену в позові адресу для пошти: АДРЕСА_1 , повернулось до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання».

Представник позивача, адвокат Рябінін Д.Д., в судове засідання не з`явився, про розгляд справи повідомлений вчасно, належним чином, що підтверджується відміткою про отримання представником за довіреністю від 15.08.2022 року, в рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення

Відповідач, його представник в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлено вчасно, належним чином. У відзиві на позовну заяву зазначено про розгляд справ за відсутності представника відповідача.

В судове засідання треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору не з`явились, повідомлялись судом про час та місце розгляду справи належним чином, причини неявки суду невідомі. Приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль В.О., 06.06.2022 надіслав до суду лист про надсилання рішення, яке набрало законної сили у цій справі на електронну пошту, яка зазначена в листі.

Керуючись ст. 223 ЦПК України, суд вважає можливим провести судове засідання без участі сторін на підставі наявних у справі доказів.

За таких обставин, згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, дослідивши матеріали справи, дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно з ч. ч. 1, 2 ст.12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом.

Частинами 1, 3 статті 13 ЦПК України встановлено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України визначено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

З матеріалів справи вбачається, що 23.03.2021 року приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Я.В. за реєстровим № 34038 вчинено виконавчий напис про звернення стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором № 1805944 від 05.01.2019 року, укладеним з ТОВ «Алекскредит».

Строк платежу за кредитним договором № 1805944 від 05.01.2019 року настав. Боржником допущено прострочення платежів (дата, з якої настав строк не зазначена).

Стягнення проводиться за період з 07.03.2019 року по 05.03.2021 року.

Сума заборгованості складає 11 661, 00 грн (одинадцять тисяч шістсот шістдесят одна грн, 00 коп.), в тому числі:

6 000, 00 грн (шість тисяч грн, 00 коп.) - прострочена заборгованість за сумою кредиту;

2 697, 00 грн (дві тисячі шістсот дев`яносто сім грн, 00 коп.) - прострочена заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом;

2 964, 00 (дві тисячі дев`ятсот шістдесят чотири грн, 00 коп.) - строкова заборгованість за штрафами і пенями.

За вчинення цього виконавчого напису нотаріусом, на підставі ст. 31 Закону України «Про нотаріат», стягнуто плати із Стягувача в розмірі 1 800, 00 (одна тисяча вісімсот грн, 00 коп), які підлягають стягненню з Боржника на користь Стягувача.

Загальна сума, що підлягає стягненню - 13 461, 00 грн (тринадцять тисяч чотириста шістдесят одна грн, 00 коп.).

Виконавчий напис від 23.03.2021 року за № 34038 відповідачем пред`явлено на виконання до приватного виконавця виконавчого округу Чернігівської області Коваля В.О.

Приватним виконавцем виконавчого округу Чернігівської області Ковалем В.О. відкрито виконавче провадження № 65177571 з примусового виконання оспорюваного виконавчого напису.

Таким чином, між сторонами виникли правовідносини, які регулюються положеннями Цивільного кодексу України, Законом України «Про нотаріат», Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України №296/5 від 22.02.2012 року.

Згідно зі ст.18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом учинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, установлених законом.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства (ч. 1 ст. 39 цього Закону). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року №296/5 та зареєстрований у Міністерстві юстиції України 22 лютого 2012 року за №282/20595 (надалі - Порядок).

Згідно зі ст. 87 Закону України «Про нотаріат» та глави 6 Порядку, для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Стаття 88 Закону України «Про нотаріат» визначає умови вчинення виконавчих написів.

Зокрема, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Аналогічні положення містяться також в главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22.02.2012 року № 296/5.

Згідно з п.п. 3.2 п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 року № 1172 (надалі - Перелік).

Суд встановив, що п. 2 Переліку, на підставі якого приватним нотаріусом вчинений спірний виконавчий напис, втратив чинність 22.02.2017 року на підставі постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у справі №826/20084/14, яка набрала законної сили.

Зазначеним судовим рішенням визнана незаконною та нечинною постанова Кабінету Міністрів України № 662 від 26.11.2014 "Про внесення змін до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів", у тому числі, в частині п. 2 змін, що вносяться до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

При прийнятті постанови 22.02.2017 року колегією суддів застосовано вимоги положення п. 10.2 постанови Пленуму ВАС України від 20.05.2013 року № 7 «Про судове рішення в адміністративній справі», згідно з яким визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.

Встановлено, що резолютивну частину постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22.02.2017 року у № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 21.03.2017 року № 23; резолютивну частину ухвали Вищого адміністративного суду України від 01.11.2017 року у справі № 826/20084/14 опубліковано в інформаційному бюлетені «Офіційний вісник України» від 24.11.2017 року № 92.

Відповідно до статті 124 Конституції України, ст. 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими до виконання всіма органами державної влади, органами місцевого самоврядування, їх посадовими та службовими особами, фізичними і юридичними особами та їх об`єднаннями на всій території України.

Редакція Переліку до внесення змін, визнаних нечинними, не містила розділу про стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин, а тому приватний нотаріус не мав правових підстав для вчинення спірного виконавчого напису.

Спірний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 23.03.2021 року, тобто на момент коли вже були скасовані внесені постановою КМУ від 26.11.2014 року № 662 зміни та діяла редакція Переліку, яка передбачала вчинення виконавчого напису на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору.

Відповідно до п.п. 3.5. п. 3 глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України при вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженому постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172.

Будь-яких відомостей відносно нотаріального посвідчення кредитного договору № 1805944 від 05.01.2019 стороною відповідача не надано. Як і не надано документального підтвердження про укладення такого договору взагалі. Також не надано даних відомостей і третьою особою по справі - приватним нотаріусом Обухівського нотаріального округу Київської області на підтвердження правомірності вчинення ним виконавчого напису 23.03.2021 року.

У судовому засіданні встановлено, що вимоги стягувача до боржника, за якими був вчинений спірний виконавчий напис, не були безспірними на момент його вчинення.

Порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису є самостійною і достатньою підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Вказана правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду від 23.06.2020 року у справі № 645/1979/15-ц.

Крім того, слід зазначити, що питання визначення судами безспірності суми заборгованості під час розгляду справ про оскарження законності вчинення нотаріусом виконавчого напису, неодноразово досліджене судом вищої інстанції (постанова від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц; від 23.01.2018 року по справі № 310/9293/15; від 18.07.2018 року по справі № 486/388/16-ц; від 06.06.2019 року № 750/1627/18, від 14.08.2019 по справі №569/8884/17).

Так, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права.

Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше.

Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення.

Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15, 16, 18 ЦК України, статей 50, 87, 88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна.

Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.

Як вбачається з матеріалів справи, вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факти наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, відтак, ним не виконані вимоги ч.1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» про безспірність заборгованості.

Позивачу не було відомо про існування зазначеного вище виконавчого напису. Будь-яких попереджень про його вчинення як і про існування в нього заборгованості перед відповідачем йому не надсилалось. Суду не надано доказів направлення відповідачем боржнику (позивачу) претензії з вимогою про погашення заборгованості за кредитним договором.

З огляду на вищевказане, оцінивши надані докази у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача знайшли своє підтвердження, а отже підлягають задоволенню, оскільки приватний нотаріус вчинив спірний виконавчий напис на підставі нечинного нормативно-правового акта, а також при його вчиненні не переконався у безспірності вимог стягувача, чим порушив норми Закону України "Про нотаріат".

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Пронін проти України, № 63566/00 § 23, рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 року).

Щодо розподілу судових витрат

Відповідно до ч.1 п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.

У частині другій статті 141 ЦПК України визначено, що інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду (ч.8 ст. 141 ЦПК України).

Судовий збір

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України визначено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Надані позивачем документи в їх сукупності є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування йому судових витрат.

Судом встановлено, що позивачем сплачено судовий збір у сумі 1362,00 грн. (908 грн. за подачу позову до суду та 454 грн за заяву про забезпечення позову) (квитанція 0.0..1 /а.с.36/).

Оскільки позовні вимоги було задоволено у повному обсязі, відповідно до положень ч. 1 ст. 141 Цивільного процесуального кодексу України, суд при вирішенні питання розподілу судових витрат, присуджує стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по сплаті судового збору в розмірі у сумі 1362,00 грн: 908 грн. за подачу позову до суду та 454 грн за заяву про забезпечення позову.

Витрати на правову допомогу

Відповідно до пункту 2 частини першої статті 137 ЦПК України розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У частинах четвертій - шостій статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта 263 ЦК України).

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц та в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 03 жовтня 2019 року в справі № 922/445/19 міститься правовий висновок про те, що розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги у разі надання відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою.

У постанові Верховного Суду від 21 жовтня 2021 року в справі № 750/2055/20 вказано, що при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд має враховувати конкретні обставини справи, загальні засади цивільного законодавства та критерії відшкодування витрат на професійну правничу допомогу. Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних з наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Отже, якщо стороною буде документально доведено, що нею понесено витрати на правову допомогу, а саме: надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні цих витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення. Аналогічна позиція викладена Верховним Судом у постанові від 14 квітня 2021 року у справі № 757/60277/18-ц.

У частинах першій, третій статті 12, частинах першій, п`ятій, шостій статті 81 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, кожна сторона повинна довести ті обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Практика ЄСПЛ:

При визначенні суми відшкодування судових витрат суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (п. 268).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу представником позивача надано договір про надання правничої допомоги від 22.04.2021 року з адвокатським об`єднанням «Рябінін, Переверзєв та Партнери», відповідно до п.3 якого, розмір гонорару становить 5 000,00 грн., в п.7 якого клієнтом зазначено: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , тел. НОМЕР_1 ) /а.с.14/, ордер на надання правничої правової допомоги на ім`я адвоката Рябініна Д.Д. /а.с.10/, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю видане 07.09.2012 року на ім`я Рябініна Д.Д. , акт прийняття-передачі наданих послуг судових витрат, (суми гонорару за правову допомогу за договором про надання правової допомоги від 22.04.21 р.) від 07.06.2021 року, в якому зазначено, що правова допомога надана ОСОБА_1 /а.с.12/, квитанцію до прибуткового касового ордера №1 від 07.06.2021 р., що підтверджує прийняття від ОСОБА_1 за договором від 22.04.2021 р. коштів у сумі 5 000 грн /а.с.13/ .

Відповідач у своєму відзиві на позов заперечує щодо зазначеної суми витрат на правову допомогу та вважає, що даний розрахунок суми не є співмірним з предметом спору, а також не підтверджений належними доказами. Зауважує, що позивачем не доведено розмір понесених витрат на правову допомогу, оскільки не надано розрахунку виконаних робіт та понесених ним витрат часу по кожному із видів робіт. Звертає увагу суду, що в акті приймання правничої допомоги та в договорі про надання правничої допомоги, немає ідентифікуючих даних про особу, з якою він укладений та якій надана ця допомога.

Таким чином, суд доходить висновку до вимоги про стягнення витрат на правову допомогу є обґрунтованими та підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 141, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 , в особі представника, адвоката Рябініна Дениса Дмитровича до Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», треті особи без самостійних вимог: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна, приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович, про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис за № 34038, вчинений приватним нотаріусом Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіною Яною Вікторівною від 23.03.2021 року щодо стягнення з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» заборгованості у розмірі 13 461, 00 грн (тринадцять тисяч чотириста шістдесят одна грн, 00 коп.).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на користь ОСОБА_1 судовий збір у сумі 1362,00 грн (908,00 грн. за подачу позову до суду та 454,00 грн за заяву про забезпечення позову).

Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Алекскредит» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5000,00 грн.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_2 ; адреса для пошти: АДРЕСА_1 );

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Алекскредит», (вул. Якова Самарського, 12-А, м. Дніпро, );

Треті особи: приватний нотаріус Обухівського районного нотаріального округу Київської області Головкіна Яна Вікторівна ( АДРЕСА_4 );

приватний виконавець виконавчого округу Чернігівської області Коваль Віталій Олександрович (пр. Перемоги, 139, оф 208, м. Чернігів, 14013)

Суддя: О.П. Гончарук