Провадження № 2/369/2351/22
03.11.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді: Ковальчук Л.М.,
при секретарі Хильчук М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, -
19.10.2021 року позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням.
Позов мотивувала тим, що позивачка є власником житлового будинку, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 .
У будинку з 03.071999 року, за згодою позивачки, було зареєстровано її дочку ОСОБА_3 та чоловіка дочки ОСОБА_2 . ОСОБА_2 з лютого 2019 виїхав до Республіки Польща на заробітки, та фактично залишив Україну 27 березня 2019 року, тобто у будинку він не проживає понад один рік. В будинку відсутнє майно, що належить відповідачу, чоловік дочки за спірною адресою не проживає.
Позивачка має намір здійснити відчуження належного їй нерухомого майна, однак факт реєстрації у будинку відповідача обмежує її право вільно розпоряджатися її майном.
У зв`язку з наведеним позивачка просила визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Представник позивачки ОСОБА_4 адвокат Волков Андрій Станіславович 23.06.2022 року подав до суду заяву про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, вимоги позову підтримав, просив задовольнити позов, щодо заочного рішення не заперечував.
Відповідач про час і місце судового засідання повідомлявся належним чином за зареєстрованим місцем проживання (перебування), однак на пошту за отриманням судової повістки, копії позовної заяви з доданими до неї документами і в судове засідання не з`явився, причини неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надходило.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
Суд дослідивши письмові докази по справі, проаналізувавши норми діючого законодавства, що регулює спірні правовідносини, суд дійшов до висновку про задоволення позовних вимог виходячи з наступного.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 157428022 від 25.02.2019 року, житловий будинок, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Згідно довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні/будинку осіб № 2164/01/09-21, виданої 08.09.2021 року виконавчим комітетом Феодосіївської сільської ради Обухівського району Київської області, за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстровано зятя ОСОБА_1 - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Відповідно до акта про фактичне не проживання особи, складеного 30 вересня 2021 року секретарем сільської ради Походня А.О., засвідченого депутатом Феодосіївської сільської ради округу Хоміч Н.П., ОСОБА_2 не проживає за адресою: АДРЕСА_1 , з 01 лютого 2019 року.
Згідно із ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України, правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Ч. 1 ст. 317 Цивільного кодексу України визначено, що власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном.
Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.
Ч. 1 ст. 321 Цивільного кодексу України встановлено, що право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Згідно ст.379 Цивільного кодексу України передбачено, що житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше приміщення, призначені та придатні для постійного проживання у них.
В ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 року відповідно до закону 475/97-ВР від 17.07.1997 року «Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року першого протоколу та протоколів №2,4,7 та 11 до Конвенції», закріплені принципи непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд учиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею незалежно від волі інших осіб.
Відповідно до ст.405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.
Член сім`ї власника житла втрачає право на користування цим житлом у разі відсутності члена сім`ї без поважних причин понад один рік, якщо інше не встановлено домовленістю між ним і власником житла або законом.
Стаття 76 ЦПК України визначає, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Стаття 81 ЦПК України визначає що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи викладене, суд приходить до висновку, що відповідач втратив право користування жилим приміщенням, добровільно залишивши жиле приміщення і без поважних причин в ньому не проживаючи більше року, що відповідно до вимог ст.405ЦК України дає суду підстави визнання його таким, що втратив право користування житловим приміщенням, що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Враховуючи викладене, на підставі ст. ст. 391, 405 ЦК України, Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», та керуючись ст. ст. 4, 12, 13, 76-81, 141, 263-265, 268, 280, 282 ЦПК України, суд, -
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визнання особи такою, що втратила право користуватися житловим приміщенням, - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням що розташовано за адресою: АДРЕСА_1 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом.
Заочне рішення суду може бути оскаржене в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складення повного рішення суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Л.М. Ковальчук