08.11.2022 227/4621/21
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року м. Добропілля

Добропільський міськрайонний суд Донецької області у складі:

головуючого судді Любчик В.М.,

за участю

секретаря судового засідання Сафронової К.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Добропільської міської ради про визнання права отримати в приватну власність земельну ділянку на праві набувальної давності, зобов`язання вчинити дії, визнання фактів відведення та відношення земельної ділянки, та зобов`язання внести зміни в технічну документацію, визнання права користування земельною ділянкою, -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до Добропільського міськрайонного суду Донецької області з позовними вимогами до Добропільської міської ради, визнати за ним право отримати в приватну власність землю у межах ділянки обнесеної парканом по АДРЕСА_1 , орієнтовною площею 0,2199 га, на праві набувальної давності; зобов`язати Добропільську міську раду розглянути питання позивача на сесії про передачу йому в приватну власність земельну ділянку по АДРЕСА_1 , орієнтовно площею 0,2199 га на праві набувальної давності, на підставі ст. 344 ЦК України, ст. 119 ЗК України; зобов`язати відповідача передати йому земельну ділянку по АДРЕСА_1 , яка знаходиться у фактичному користуванні позивача більше 15 років, орієнтовною площею 0,2199 га, на праві набувальної давності.

Позовні вимоги обґрунтував тим, що в 1995 році він переїхав на постійне місце проживання до м. Добропілля Донецької області, займався профілактикою і лікуванням тварин, оскільки є лікарем ветеринарної медицини. У 1996 році, по АДРЕСА_1 , почав будівництво ветеринарної установи «Ветеринарний аптечно-консультаційний пункт». Для цього йому була надана в тимчасове користування земельна ділянка 0,2199 га, строком на п`ять років, що підтверджується рішенням Добропільської міської ради № 158/1 від 21 квітня 1999 року. 21 травня 1999 року позивачем було оформлено договір на вищевказану земельну ділянку, для розміщення ветеринарного аптечно-консультаційного пункту, з оплатою земельного податку. Актом державної технічної комісії від 21 січня 2000 року введено в експлуатацію ветеринарний аптечно-консультаційний пункт, вбиральню, сарай, приміщення сторожа. Право власності на вказані будівлі належить позивачу на підставі свідоцтва про право власності від 30 квітня 2003 року, номер витягу 468886, реєстраційний номер 908283, номер запису 39, в книзі 014ф. Починаючи з 2000 року, дати відкриття приватної установи по АДРЕСА_1 , територія установи і її приміщення завжди були в зразково ідеальному стані, такими залишаються і на даний час. Після набрання чинності нового Земельного кодексу України та Закону України «Про особисте селянське господарство» від 15 травня 2003 року № 742-IV, позивач з родиною, які також є ветеринарними лікарями, фактично використовують дану земельну ділянку. Збудоване приміщення за проектом має другий окремий вхід, має всі побутові приміщення та сантехнічні прилади. Після народження онука, середній син з дружиною, стали на квартирний облік та на чергу на житло в м. Добропілля, облікова справа № 2129 від 17 грудня 2003 року. Як необхідність для тимчасового проживання та відпочинку при змінному графіку роботи, в 2005 році позивач добавив до існуючих кабінетів (вхід № 2) додаткові меблі (ліжка) та техніку, не змінюючи при цьому архітектуру та розміри самого приміщення, та з того часу використовує частину приміщення (вхід № 2) як тимчасове житло біля роботи. Для того щоб поставити в кабінети додаткові ліжка, техніку та посуд, проект на перебудову самого приміщення потрібен не був. Тепер, у зв`язку з досягненням пенсійного віку і спалаху в країні захворювання COVID-19, у позивача виникла необхідність змінити структуру використання землі на ділянці, яка не задіяна площею будівлі, яка використовується під комерційну діяльність та охорону власності в цілому. Відповідно до технічного паспорту від 13 грудня 2006 року, інвентаризаційна справа № 175п/1, реєстраційний № 39* кн. 4ф, стор 77, приміщення вхід № 1, які використовуються безпосередньо під комерційну діяльність займають площу: основна 41,3 кв.м, допоміжна 30,3 кв.м. 17.03.2021 року позивач направив відповідачу заяву про отримання дозволу на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність безоплатно орієнтовною площею 0,2199 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 . Відповідно до рішення Добропільської міської ради від 24.04.2021 року № 8/7-55, позивачу відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою.

Не погоджуючись із відмовою у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав із даним позовом.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 29 листопада 2021 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження, звільнено позивача від сплати судового збору, вирішено розглядати справу в порядку загального позовного провадження.

31 січня 2022 року від позивача надійшла заява про збільшення позовних вимог, просив суд також визнати факт відведення земельної ділянки під будівництво ветеринарної установи 21.04.1999 року, що побудований ветеринарний аптечно-консультаційний пункт позивача, його освіта ветеринарного лікаря, ліцензії та сама ліцензійна діяльність, щодо ветеринарної медицини віднесені до напрямку з надання послуг в сільському господарстві, контролювали цю діяльність органи підзвітні Міністерству сільського господарства, як органу який ліцензував діяльність з ветеринарної медицини, а земля під ветеринарним аптечно-консультаційним пунктом по АДРЕСА_1 , була і віднесена до земель сільськогосподарського призначення.

Визнати факт, що ветеринарний аптечно-консультаційний пункт позивача по АДРЕСА_1 не має відношення до закладів охорони здоров`я, які будуються на землях громадської забудови, визначених позначкою 03.03. відповідно до Наказу Державного комітету України із земельних ресурсів № 548 від 23.07.2010 року Про затвердження Класифікації видів цільового призначення земель.

Зобов`язати відповідача внести зміни в технічну та іншу наявну документацію відповідача щодо землеустрою, по земельній ділянці розташованій по АДРЕСА_1 , шляхом виправлення із закладів охорони здоров`я, земель громадської забудови на землі сільськогосподарського призначення.

Визнати право позивача використовувати земельну ділянку вільну від будівель і споруд в межах існуючого паркану по АДРЕСА_1 , для вирощування багаторічних насаджень, фруктів та овочів, як підсобне господарство, для отримання родиною позивача додаткових продуктів харчування.

Ухвалою Добропільського міськрайонного суду Донецької області від 08 червня 2022 року закрито підготовче провадження по справі, призначено судове засідання для розгляду справи по суті.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, надіслав заяву про розгляд справи у його відсутність, позовні вимоги просив задовольнити.

Представник відповідача, Добропільської міської ради, в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином. Разом з тим, в матеріалах справи є заява представника відповідача ОСОБА_2 про розгляд справи у їх відсутність, в задоволенні позовних вимог просила відмовити.

З урахуванням ч. 2 ст. 247 Цивільного процесуального кодексу України, у зв`язку з неявкою всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Згідно ст. 223 ЦПК України, неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.

Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи, суд встановив наступне.

Відповідно до акту державної технічної комісії про готовність закінченого будівництвом об`єкту до експлуатації, затвердженого рішенням виконкому Добропільської міської ради від 25 січня 2000 року, ветеринарний аптечно-консультаційний пункт, розташований за адресою: АДРЕСА_1 , побудований відповідно до державних норм. Перша черга ветеринарного аптечно-консультаційного пункту (вбиральня, сарай, приміщення сторожа) готова до введення в експлуатацію (а.с. 10).

На підставі рішення виконавчого комітету Добропільської ради від 21 квітня 1994 року № 158/1 ОСОБА_1 відведено в натурі земельну ділянку площею 0,2199 га для розміщення аптечно-консультаційного пункту в АДРЕСА_1 , кордони відведеного участку та червоні лінії закріплені на місцевості металевими кільцями, що підтверджується актом про відведення кордонів та червоних ліній ділянки в натурі (а.с.11).

З копії договору укладеного 21 травня 1999 року Добропільською міською радою та ОСОБА_1 вбачається, що Добропільська міська рада надає, а ОСОБА_1 приймає в тимчасове користування земельну ділянку загальною площею 0,2199 га, земельна ділянка надається на умовах тимчасового користування строком на п`ять років для розміщення ветеринарного аптечно-консультаційного пункту по АДРЕСА_1 (а.с.17).

На підставі рішення виконавчого комітету Добропільської міської ради № 158/1 від 21 квітня 1999 року, ОСОБА_1 надано у тимчасове користування терміном на 5 років земельну ділянку площею 0,2199 га по АДРЕСА_1 , для розміщення ветеринарного аптечно-консультаційного пункту (а.с. 26).

Довідкою Добропільського міського відділу земельних ресурсів № 236 від 01 червня 2006 року встановлено нормативну грошову оцінку вищевказаної земельної ділянки (а.с.18).

З копії свідоцтва про право власності на нерухоме майно від 30 квітня 2003 року вбачається, що ветеринарний аптечно-консультаційний пункт (I черга), який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , на праві приватної власності належить ОСОБА_1 , підстава: рішення виконкому, дата: 02.02.2000 р., номер 45 (а.с.28).

Факт належності ОСОБА_1 ветеринарного аптечно-консультаційного пункту за адресою: АДРЕСА_1 , також підтверджується копією технічного паспорту на громадський будинок за вищезазначеною адресою (а.с.29). До вказаного технічного паспорту додано копію плану земельної ділянки громадського будинку за даною адресою (а.с.30-32).

З відповіді Добропільської об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Донецькій області № 1136/13 від 02.02.2017 року вбачається, що станом на 01 січня 2017 року податкова заборгованість з оплати за землю, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 , загальною площею 0,2199 га, відсутня (а.с.37).

З листа начальника відділу у Добропільському районі Головного управління Держгеокадастру у Донецькій області №330/103-21 від 25.05.2021 встановлено, що земельна ділянка, розташована в АДРЕСА_1 , відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, вид угідь - землі під громадською забудовою (а.с. 81).

Рішенням Добропільської міської ради № 8/7-55 від 21 квітня 2021 року ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства (а.с. 27).

Факт звернення ОСОБА_1 до Добропільської міської ради про надання йому земельної ділянки по АДРЕСА_1 , яка знаходиться у фактичному його користуванні більше 15 років, орієнтовною площею 0,2199 га на праві набувальної давності, підтверджується доданою заявою (а.с.45).

У відповіді виконавчий комітет Добропільської міської ради № 03/5604-14/01/02 від 29 листопада 2021 року зазначив, що норма щодо набувальної давності лише надає право звернення до органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів, тобто фактично механізм реалізації набуття права власності на землю за набувальною давністю чинним законодавством не передбачений (а.с. 50).

Відповідно до ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Позивач звертаючись до суду посилався на те, що земельна ділянка в АДРЕСА_1 орієнтовною площею 0,2199 га має бути передана йому у власність для ведення особистого селянського господарства, направі набувальної давності, на підставі ст. 119 ЗК України, ст. 344 ЦК Укарїни.

Так, порядок набуття права власності на земельні ділянки визначений Земельним Кодексом України та Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно».

Як зазначено в пунктах «б, в» частини першої статті 81 Земельного Кодексу України, громадяни України набувають права власності на земельні ділянки на підставі: безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування.

Згідно положень статті 116 Земельного Кодексу України - громадяни та юридичні особи набувають права власності та права користування земельними ділянками із земель державної або комунальної власності за рішенням органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування в межах їх повноважень, визначених цим Кодексом або за результатами аукціону (абзац перший частини першої, цієї статті). Набуття права на землю громадянами та юридичними особами здійснюється шляхом передачі земельних ділянок у власність або надання їх у користування (частина друга, цієї статті).

Статтею 118 ЗК України передбачено, що громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення фермерського господарства, ведення особистого селянського господарства, ведення садівництва, будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибної ділянки), індивідуального дачного будівництва, будівництва індивідуальних гаражів у межах норм безоплатної приватизації, подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу.

Згідно з частиною десятою статті 118 ЗК України відмова органу виконавчої влади чи органу місцевого самоврядування у передачі земельної ділянки у власність або залишення клопотання без розгляду можуть бути оскаржені до суду.

Відповідно до частини першої статті 344 ЦК України особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено ЦК України. При вирішенні спорів, пов`язаних із набуттям права власності за набувальною давністю, суди повинні враховувати, зокрема, таке: володіння визнається безперервним, якщо воно не переривалось протягом всього строку набувальної давності, і що володіння є добросовісним, якщо особа при заволодінні чужим майном не знала і не могла знати про відсутність у неї підстав для набуття права власності.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 травня 2019 року у справі № 910/17274/17 (провадження № 12-291гс18) зроблено висновок, що «умовами набуття права власності за набувальною давністю на підставі статті 344 ЦК України є: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми закону про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна (нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери) право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду. Набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх указаних умов у сукупності. За змістом частини першої статті 344 Цивільного кодексу України добросовісність особи має існувати саме на момент заволодіння нею чужим майном, що є однією з умов набуття права власності на таке майно за набувальною давністю. Після заволодіння чужим майном подальше володіння особою таким майном має бути безтитульним, тобто таким фактичним володінням, яке не спирається на будь-яку правову підставу володіння чужим майном. Володіння майном на підставі певного юридичного титулу виключає застосування набувальної давності. При вирішенні спорів має значення факт добросовісності заявника саме на момент отримання ним майна (заволодіння майном), тобто на той початковий момент, який включається в повний давнісний строк володіння майном, визначений законом. Володілець майна в момент його заволодіння не знає (і не повинен знати) про неправомірність заволодіння майном. Крім того, позивач як володілець майна повинен бути впевнений у тому, що на це майно не претендують інші особи і він отримав це майно за таких обставин і з таких підстав, які є достатніми для отримання права власності на нього. Звідси, йдеться про добросовісне, але неправомірне, в тому числі безтитульне, заволодіння майном особою, яка в подальшому претендуватиме на набуття цього майна у власність за набувальною давністю. Підставою добросовісного заволодіння майном не може бути, зокрема, будь-який договір, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність. Володіння майном за договором, що опосередковує передання майна особі у володіння (володіння та користування), проте не у власність, виключає можливість набуття майна у власність за набувальною давністю, адже у цьому разі володілець володіє майном не як власник. Якщо володілець знає або повинен знати про неправомірність заволодіння чужим майном (у тому числі і про підстави для визнання договору про його відчуження недійсним), то, незважаючи на будь-який строк безперервного володіння чужим майном, він не може його задавнити, оскільки відсутня безумовна умова набуття права власності - добросовісність заволодіння майном».

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 729/608/17 (провадження № 14-648цс18) вказано, що «умовами набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю є: 1) добросовісність користування земельною ділянкою, яке полягає у невчиненні особою перешкод власнику земельної ділянки у реалізації ним свого права власності на це майно протягом 15 років; 2) відкритість користування, яке має бути очевидним для усіх інших осіб; 3) безперервність користування протягом 15 років; 4) відсутність документів, які б свідчили про наявність у громадянина прав на цю земельну ділянку. Відсутність будь-якого з перерахованих елементів виключає можливість набуття права власності на земельну ділянку за набувальною давністю. Порядок набуття громадянами права власності на земельну ділянку встановлений у ЗК України. Відповідно до статті 118 ЗК України громадяни, зацікавлені в одержанні безоплатно у власність земельної ділянки із земель державної або комунальної власності для ведення особистого селянського господарства у межах норм безоплатної приватизації подають клопотання до відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні зазначається цільове призначення земельної ділянки та її орієнтовні розміри. До клопотання додаються викопіювання з кадастрової карти (плану) або інші графічні матеріали, на яких зазначене бажане місце розташування земельної ділянки, погодження землекористувача (у разі вилучення земельної ділянки, що перебуває у користуванні інших осіб). Відповідний орган виконавчої влади або орган місцевого самоврядування, який передає земельні ділянки державної чи комунальної власності у власність відповідно до повноважень, визначених статтею 122 цього Кодексу, розглядає клопотання у місячний строк і дає дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки або надає мотивовану відмову у його наданні. За змістом положень статті 122 ЗК України вирішення питань щодо передачі земельних ділянок у власність або в користування із земель державної чи комунальної власності належить до компетенції відповідного органу виконавчої влади або органу місцевого самоврядування».

Аналіз статті 119 ЗК України дає підстави для висновку, що не передбачено жодних переваг для осіб, зазначених у частині першій цієї статті, оскільки навіть дотримання всіх умов набувальної давності не призводить до виникнення права власності на землю та фактично відсилає до загального порядку надання земельних ділянок у власність або в користування (статті 118, 123 ЗК України).

Ця норма надає лише право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність чи користування таким особам при дотриманні передбаченої законом процедури звернення та подання необхідних документів.

Аналогічний висновок висловлений у постановах Верховного Суду від 11 квітня 2018 року у справі № 742/2916/15-ц та від 21 листопада 2018 року у справі № 569/10861/16-ц.

Відповідно приписів статті 119 ЗК України громадяни, які добросовісно, відкрито і безперервно користуються земельною ділянкою протягом п`ятнадцяти років, але не мають документів, які б свідчили про наявність у них прав на цю земельну ділянку, можуть звернутися до органу державної влади або органу місцевого самоврядування з клопотанням про передачу її у власність або надання в користування.

Як зазначено вище, рішенням Добропільської міської ради №8/7-55 від 21.04.2021 відмовлено ОСОБА_1 у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення безоплатно у власність земельної ділянки орієнтовною площею 0,2199 га для ведення особистого селянського господарства в АДРЕСА_1 .

Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 12 липня 2021 року, яке залишено без змін постановою Першого апеляційного адміністративного суду від 26 жовтня 2021 року, ОСОБА_1 відмовлено у задоволенні позову у визнанні протиправною відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою за відсутності підстав невідповідності місця розташування об`єкта вимогам законів, скасуванні рішення Добропільської міської ради про відмову у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства від 21.04.2021 року № 8/7-55; зобов`язанні Добропільської міської ради надати дозвіл позивачу на виготовлення технічної документації землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність (безоплатно) орієнтовною площею 0,2199 га для ведення особистого селянського господарства, розташованої за адресою: АДРЕСА_1 .

Із вказаних рішень вбачається, що, з огляду на наведене, місце розташування земельної ділянки, щодо якої позивач бажає отримати дозвіл на виготовлення проекту землеустрою щодо відведення для ведення особистого селянського господарства, не відповідає Генеральному плану міста, затв. рішенням Добропільської міської ради від 17 квітня 2013 року № 6/40-46 та Плану зонування території міста, затверджене рішенням Добропільської міської ради від 22 травня 2013 року№ 6/41-2, які є містобудівними документами, що визначають умови та обмеження використання території міста для містобудівних потреб у межах визначених зон.

Крім того, як встановлено матеріалами справи, земельна ділянка 0,2199 га за адресою АДРЕСА_1 , яка відноситься до категорії земель житлової та громадської забудови, відповідно до рішення Виконавчого комітету Добропільської міської ради №158/1 від 21.04.1999 та договру на право тимчасового користування землею від 27.05.1999, надавалась позивачу у тимчасове користування, на якій було побудовано ветеринарний аптечно-консультаційний пункт, право власності на яке належить ОСОБА_1 .

Отже, суд відхиляє доводи позивач про давність користування спірною земельною ділянкою як підставу для задоволення позову, оскільки вказаний факт не надає позивачу перевагу у наданні вказаної земельної ділянки, а лише надає позивачу право звернення до органу державної влади або місцевого самоврядування з клопотанням про передачу земельної ділянки у власність чи користування і не передбачає обов`язкової передачі земельної ділянки у власність.

Враховуючи те, що позивачу ОСОБА_1 спірна земельна ділянка надавалась у платне строкове користування, її цільове призначення належить до категорії земель житлової та громадської забудови, суд дійшов до висновку про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов'язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення у справі "Проніна проти України", N 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18липня 2006 року).

Керуючись ст. ст. 2, 5, 10-13, 259, 263-265, 268 ЦПК України, суд,-

у х в а л и в:

у задоволені позовних вимог ОСОБА_1 до Добропільської міської ради про визнання права отримати в приватну власність земельну ділянку на праві набувальної давності, зобов`язання вчинити діі, визнання фактів відведення та відношення земельної ділянки, та зобов`язання внести зміни в технічну документацію, визнання права користовування земельною ділянкою, - відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 08 листопада 2022 року.

Головуючий суддя В.М. Любчик

08.11.2022