ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

іменем України

21 листопада 2022 року м. Чернігів

Унікальний номер справи № 751/6687/20

Головуючий у першій інстанції Яременко І. В.

Апеляційне провадження № 22-ц/4823/1031/22

Чернігівський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої-судді: Шарапової О.Л.

суддів: Євстафіїва О.К., Скрипки А.А.,

секретар: Приліпко В.В.

позивач: ОСОБА_1 ,

відповідачі: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Чернігівська міська рада.

Особи, які подали апеляційну скаргу: ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .

Оскаржується рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 серпня 2022 року, повний текст складений 24 серпня 2022 року.

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , Чернігівської міської ради, в якому, з урахуванням заяви про залишення частини позовних вимог без розгляду (ухвалою Новозаводського районного суду міста Чернігова від 04.02.2022 залишено без розгляду позовну заяву в частині позовних вимог про визнання незаконним рішення Управління адміністративних послуг Чернігівської міської ради про державну реєстрацію прав та їх обтяжень та скасування державної реєстрації прав та їх обтяжень), просив визнати незаконним рішення Чернігівської міської ради народних депутатів № 13/VII-25 від 01.12.2016р. в частині п. 2.1 про передачу в приватну власність ОСОБА_2 та ОСОБА_3 земельної ділянки по АДРЕСА_1 , площею 0,0753 га, у рівних частках (кадастровий номер :01:031:0336).

Позовні вимоги мотивовані тим, що він є власником ідеальної частки в розмірі 11/25 будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 , який знаходиться на земельній ділянці площею 1108 кв.м на підставі договору довічного утримання від 03.04.2006 року, укладеного між ним та ОСОБА_4 , котра 01.06.1978 року купила 11/25 часток будинку, який знаходився на земельній ділянці площею 1296,0 кв.м.

Вказує, що 24.09.2019 року з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно дізнався, що ОСОБА_2 та ОСОБА_3 з 28.10.2016 року є співвласниками по 1/2 частки кожний земельної ділянки з кадастровим номером :01:031:0336 площею 0,0753 га по АДРЕСА_1 .

Зазначає, що кожному з відповідачів належить по 1/10 частці будинку АДРЕСА_1 .

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 приватизували земельну ділянку більшої площі, ніж мали право відповідно до їх частки в домоволодінні (1/5 частина домоволодіння, що належить відповідачам х 0,1108 га площа земельної ділянки = 0,02216 га), земельна ділянка, що залишилась неприватизованою (0,1108 га 0,0753 га = 0,0355 га), є значно меншої площі, ніж відповідає його частці в домоволодінні (0,1108 га х 11/25 = 0,04852 га).

Зазначає, що межі вказаної земельної ділянки він не погоджував, бажає отримати у власність частину земельної ділянки, що відповідає його частці у домоволодінні, а тому п.2.1 рішення Чернігівської міської ради №13/VII-25 від 01.12.2016р. в частині порушує його права.

Рішенням Новозаводського районного суду м. Чернігова від 15 серпня 2022 року позовні вимоги задоволені.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 просять оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

Доводи апеляційної скарги полягають в тому, що рішення суду є незаконним. Особа, яка подала апеляційну скаргу, посилається на Земельний кодекс України 1970 року, відповідно до якого, при переході права власності на будівлю переходить також і право користування земельною ділянкою або її частиною. Наступні зміни в розмірі часток в спільній власності на будинок, які сталися у зв`язку з прибудовою, надбудовою або перебудовою, не тягнуть за собою змін встановленого порядку користування ділянкою.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, вказує, що матеріали справи не містять доказів тому, що земельна ділянка ОСОБА_2 та ОСОБА_3 частково накладається на ділянку, яка перебуває у користуванні ОСОБА_1 . Клопотання про призначення експертизи, позивачем не заявлялось.

Особа, яка подала апеляційну скаргу, зазначає, що не підписання ОСОБА_1 акта погодження меж самостійного значення не має, оскільки воно не призводить до виникнення, зміни або припинення прав на земельну ділянку, як і будь-яких інших прав при приватизації.

Особа, яка подала апеляційну скаргу зазначає, що позивачем обраний неефективний спосіб захисту прав, оскільки задоволення заявлених вимог не призвело до відновлення його права володіння відповідною земельною ділянкою.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд приходить до наступного висновку.

Встановлено, що ОСОБА_1 є власником ідеальної частки в розмірі 11/25 будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (т.1. а.с.5, т.2 а.с. 93-95).

ОСОБА_2 та ОСОБА_3 є власниками кожний по 1/10 частині будинку з надвірними будівлями по АДРЕСА_1 (т.1, а.с. 116- 119).

Рішенням Чернігівської міської ради № від 01.12.2016 року передано ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у власність безоплатно земельну ділянку для будівництва та обслуговування жилого будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) в АДРЕСА_1 площею 0,0753 га у рівних частках (кадастровий номер :01:031:0336) (т.1, а.с. 25-27).

Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку, що у власність відповідачів перейшло 0,0753 га земельної ділянки по АДРЕСА_1 , що є більше ніж 1/5 частина від усієї площі земельної ділянки, яка має загальну площу 0,1108 га. і це порушує права позивача.

Проте, з таким висновком суду першої інстанції не апеляційний суд, виходячи з наступного.

За змістом ст.. 125 ЗК України право власності на земельну ділянку виникає з моменту державної реєстрації цих прав.

Частиною першою ст. 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відповідно до ч. 1 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.

Згідно із частинами першою, другою ст.319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до ст.321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Статтею 386 ЦК України встановлено, що держава забезпечує рівний захист прав усіх суб`єктів права власності.

З аналізу наведених норм щодо права власності можна дійти висновку, що право власності має абсолютний характер, його зміст становлять правомочності власника з володіння, користування і розпорядження належним йому майном. Забезпечуючи всім власникам рівні умови здійснення своїх прав, держава гарантує власнику захист від порушень його права власності з боку будь-яких осіб.

За змістом ст.79-1 ЗК України формування земельної ділянки як об`єкта цивільних прав передбачає визначення її площі, меж та внесення інформації про неї до Державного земельного кадастру.

Метою розробки документації із землеустрою щодо відведення земельної ділянки є її індивідуалізація (конкретизація). Здійснення такої індивідуалізації, зокрема, дозволяє здійснити формування земельної ділянки.

Правові, економічні та організаційні основи діяльності у сфері Державного земельного кадастру визначені Законом України «Про Державний земельний кадастр» від 07.07.2011 №3613-VI (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин).

У відповідності до абзацу 2 ч.1 ст.1 вказаного Закону Державний земельний кадастр - єдина державна геоінформаційна система відомостей про землі, розташовані в межах державного кордону України, їх цільове призначення, обмеження у їх використанні, а також дані про кількісну і якісну характеристику земель, їх оцінку, про розподіл земель між власниками і користувачами.

Згідно зі ст.2 Закону України «Про Державний земельний кадастр» Державний земельний кадастр ведеться з метою інформаційного забезпечення органів державної влади та органів місцевого самоврядування, фізичних та юридичних осіб при: регулюванні земельних відносин; управлінні земельними ресурсами; організації раціонального використання та охорони земель; здійсненні землеустрою; проведенні оцінки землі; формуванні та веденні містобудівного кадастру, кадастрів інших природних ресурсів; справлянні плати за землю.

При цьому перелік відомостей, що включаються до Державного земельного кадастру, наведений у ст.15 Закону України «Про Державний земельний кадастр».

Так, відповідно до ч.2 ст.15 зазначеного Закону відомості про земельну ділянку містять інформацію про її власників (користувачів), зазначену в частині другій ст.30 цього Закону, зареєстровані речові права відповідно до даних Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Стаття 16 Закону України «Про Державний земельний кадастр» встановлює, що земельній ділянці, відомості про яку внесені до Державного земельного кадастру, присвоюється кадастровий номер. Кадастровий номер земельної ділянки є її ідентифікатором у Державному земельному кадастрі.

Відповідно до ч. 6 ст. 16 Закону №3613-VI, кадастровий номер скасовується лише у разі скасування державної реєстрації земельної ділянки. Зміна власника чи користувача земельної ділянки, зміна відомостей про неї не є підставою для скасування кадастрового номера.

Відповідно до частин третьої, четвертої статті 78-1 ЗК України сформовані земельні ділянки підлягають державній реєстрації у Державному земельному кадастрі. Земельна ділянка вважається сформованою з моменту присвоєння їй кадастрового номера.

Відповідно до ч. 10, 11 ст.24 Закону України «Про Державний земельний кадастр» ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень). Ухвалення судом рішення про визнання нечинним рішення органу виконавчої влади, органу місцевого самоврядування про надання дозволу на розроблення документації із землеустрою, за якою була сформована земельна ділянка, щодо якої виникли речові права, а також про скасування державної реєстрації такої земельної ділянки, що допускається за умови визнання нечинним рішення про затвердження такої документації (за його наявності) та припинення таких прав (за їх наявності). У разі скасування державної реєстрації з підстав, зазначених в абзацах третьому і четвертому частини десятої, державний кадастровий реєстратор у десятиденний строк повідомляє про це особу, за заявою якої здійснено державну реєстрацію земельної ділянки, а в разі наявності зареєстрованих речових прав на неї - суб`єктів таких прав.

Отже, ухвалення судом рішення про скасування державної реєстрації земельної ділянки допускається виключно з одночасним припиненням таким рішенням усіх речових прав, їх обтяжень, зареєстрованих щодо такої земельної ділянки (за наявності таких прав, обтяжень).

Як вбачається з матеріалів справи, проведена державна реєстрація права власності відповідачів на земельну ділянку в АДРЕСА_1 площею 0,0753 га у рівних частинах (кадастровий номер :01:031:0336); підставою виникнення права власності є витяг з державного земельного кадастру про земельну ділянку (т.1, а.с. 6).

Судом апеляційної інстанції враховано, що власник земельної ділянки може вимагати усунення порушення його права власності на цю ділянку, зокрема, оспорюючи відповідні рішення органів державної влади чи органів місцевого самоврядування, договори або інші правочини, та вимагаючи повернути таку ділянку.

Для витребування майна, оспорювання рішень органів державної влади чи місцевого самоврядування, які вже були реалізовані і вичерпали свою дію, оскарження всього ланцюга договорів та інших правочинів щодо спірного майна, державного акта на право власності не є ефективним способом захисту прав; при цьому позивач у межах розгляду справи про витребування майна із чужого володіння вправі посилатися, зокрема, на незаконність рішення органу державної влади чи місцевого самоврядування, без заявлення вимоги про визнання його недійсним; таке рішення за умови його невідповідності закону не зумовлює правових наслідків, на які воно спрямоване.

Враховуючи вищезазначене, апеляційний суд приходить до висновку, що у задоволенні позовних вимог слід відмовити, оскільки не заявлено вимог про припинення права відповідачів на земельну ділянку та про витребування майна, визнання недійсним лише рішення Чернігівської міської ради наказу не відновить прав ОСОБА_1 , оскільки дані про земельну ділянку, передану у власність відповідачам, внесені до Державного земельного кадастру.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381, 382, 384, 389 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 та ОСОБА_3 задовольнити.

Рішення Новозаводського районного суду міста Чернігова від 15 серпня 2022 року скасувати.

Відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , ОСОБА_3 , Чернігівської міської ради про визнання незаконним рішення органу місцевого самоврядування.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 22 листопада 2022 року.

Головуюча: Судді: