Провадження № 2/761/5537/2022
18 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд м. Києва у складі:
головуючого судді: Мальцев Д.О.
при секретарі: Любченко Б.А.
представник позивача ОСОБА_2
розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київської міської ради, третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. про визнання про визнання права власності на спадкове майно,
ОСОБА_1 (далі по тексту - позивач), звернулась до Шевченківського районного суду м. Києва з позовом до Київської міської ради (далі по тексту - відповідач, КМР), третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору - Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Петренко Олена Василівна, (далі по тексту - третя особа, приватний нотаріус), відповідно до якого просила визнати за собою право власності на спадкове майно - однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , житловою площею 16, 40 кв.м, загальною площею 34, 70 кв.м, яка належала померлій ОСОБА_3 (далі по тексту - спадкове майно, квартира).
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_3 та син позивача, ОСОБА_4 перебували у зареєстрованому шлюбі. За час перебування у шлюбі ними набуто у власність спірну квартиру, право власності на яку зареєстровано на дружину сина позивача. Відтак, з врахуванням положень Сімейного кодексу України, спірна квартира у рівних долях належала подружжю. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. За заявою ОСОБА_4 після померлої Першою київською державною нотаріальною конторою була заведена спадкова справа. Однак Свідоцтво про право власності на частку у спільному майні подружжя, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , а також Свідоцтво про право на спадщину після смерті дружини на спадкове майно, а саме на 1/2 частину квартири АДРЕСА_1 , син позивача отримати не встиг, оскільки тяжко хворів та ІНФОРМАЦІЯ_2 помер.
23.09.2021 позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 , однак приватний нотаріус своєю постановою від 23.09.2021 відмовив позивачу у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки позивачем не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії.
Відтак відсутність правовстановлюваного документа на ім`я сина позивача не дають можливості останній реалізувати своє право на спадщину, а тому позивач була змушена звернутись до суду з вказаним позовом.
Від представника відповідача відзив не надходив.
Представник третьої особи в своїх поясненнях просив розглядати справу за наявними в матеріалах справи доказами та прийняти рішення відповідно до вимог чинного законодавства.
29.09.2021 ухвалою суду по справі відкрито провадження у порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого засідання, сторонам встановлено строки для подання заяв по суті справи.
27.09.2021 від позивача надійшло клопотання про допит позивача як свідка, виклик свідків та долучення доказів.
22.02.2022 ухвалою суду частково задоволено клопотання позивача про допит свідків та викликано в якості свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 для допиту у судовому засіданні.
27.06.2022 ухвалою суду закрито підготовче засідання та призначено справу до розгляду по суті.
27.06.2022 від третьої особи надійшов лист, відповідно до якого приватний нотаріус просив розглядати справу за його відсутності
18.10.2022 у судовому засіданні позивач відмовився від допиту свідків ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , відмова прийнята судом.
Позивач, представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримали, позов просили задовольнити у повному обсязі. Проти заочного розгляду справи не заперечували.
Представник відповідач у судове засідання не з`явився, причини неявки суду невідомі. Судом вживалися заходи щодо повідомлення відповідача про дату, час та місце розгляду справи належним чином, на адресу відповідача направлялась копія ухвали про відкриття провадження по справі та судові повістки.
Представник третьої особи у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлений належним чином, на адресу суду направив листа, відповідно до якого просив розглядати справу за його відсутності та прийняти рішення відповідно до норм чинного законодавства.
Так, відповідно до ч. 4 ст. 222 Цивільного процесуального кодексу України (надалі - ЦПК України), у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Згідно положень ч. 1, 2 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; відповідач не подав відзив; позивач не заперечує проти такого вирішення справи. У разі участі у справі кількох відповідачів заочний розгляд справи можливий у випадку неявки в судове засідання всіх відповідачів.
З врахуванням тієї обставини, що відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, причини неявки суду не повідомив, відзиву проти позовної заяви не надав, а також того, що позивач не заперечує проти ухвалення заочного рішення, суд постановив ухвалу про розгляд справи в заочному порядку на підставі наявних у справі даних та доказів.
Суд, заслухавши пояснення сторони позивача, дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні у справі докази, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Стаття 41 Конституції України встановлює, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності, яке є непорушним.
Відповідно до ст.1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд, має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. Право власності за положеннямист.321 ЦК України є непорушним і ніхто не може протиправно бути обмеженим в реалізації свого права власності.
Стаття 328 ЦК України передбачає, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Однією з таких підстав є спадкування майна, в тому числі за заповітом та законом.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав і обов`язків від фізичної особи, яка померла, до інших осіб. Об`єктом відносин спадкування виступають права та обов`язки спадкодавця у їх сукупності, що належали йому на момент смерті.
Спадкування здійснюється за заповітом або за законом (ст.1217 ЦК України). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті (ст.1218 ЦК України). Спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою (ч.1ст.1220 ЦК України). Місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця (ч.1ст.1221 ЦК України).
Частиною 3 ст. 1268 ЦК України передбачено, що спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 є рідним сином ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (Свідоцтво про народження, Серія НОМЕР_1 , актовий запис № 2034).
27.01.2021 позивач звернулась до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Петренко О.В. із заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_4
23.09.2021 позивач звернулась до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_4 .
Приватний нотаріус своєю постановою від 23.09.2021 відмовив позивачу у вчиненні вказаної нотаріальної дії, оскільки позивачем не подано відомості (інформацію) та документи, необхідні для вчинення нотаріальної дії (не надано правовстановлюваного документа на спірну квартиру на ім`я ОСОБА_4 ).
Згідно ст. 2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
При цьому, відповідно до вимог ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно положень ч. 2 ст. 89 ЦПК України суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як визначено в ч.1 ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У судовому засіданні встановлено, що з 11.07.2013 ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , перебував у шлюбі з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , що підтверджується Свідоцтвом про шлюб, Серія НОМЕР_3 , актовий запис № 677.
У період перебування у шлюбі на ім`я ОСОБА_3 була придбана квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 16, 40 кв.м, загальною площею 34, 70 кв.м, що підтверджується Договором купівлі-продажу від 26.06.2018, посвідченим приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Загоруй І.А., зареєстровано в реєстрі за № 1284.
Відповідно до ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ч. 1 ст. 71 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.
Статтею 368 ЦК України передбачено, що спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до ст. 370 ЦК України співвласники мають право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній сумісній власності. У разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними, законом або рішенням суду.
Відповідно до п. 5 постанови Пленуму Верховного суду України від 22.12.1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності», частка учасника спільної сумісної власності визначається при поділі майна, виділі частки з спільного майна, зверненні стягнення на майно учасника спільної власності за його боргами, відкритті після нього спадщини. При відсутності доказів про те, що участь когось з учасників спільної сумісної власності (крім сумісної власності подружжя) у надбанні майна була більшою або меншою - частки визначаються рівними.
З огляду на зазначене, спірна квартира перебувала у спільній сумісній власності подружжя та належала кожному з них у рівних долях.
Доказів протилежного матеріали справи не містять.
З матеріалів справи також вбачається, що позивач разом із сином постійно проживали у вказаній квартирі з моменту її придбання.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 померла (Свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_4 , актовий запис № 2589).
Після смерті ОСОБА_3 за заявою ОСОБА_4 . Першою київською державною нотаріальною конторою 13.08.2020 була заведена Спадкова справа № 871/2020.
Разом з тим, як вбачається з матеріалів справи, отримати Свідоцтво про право на спадщину після померлої ОСОБА_3 на належну йому частку у спільному майні син позивача, ОСОБА_4 отримати не зміг, оскільки як було вже встановлено у судовому засіданні, ІНФОРМАЦІЯ_2 він помер.
Згідно ч.1 ст. 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутися до нотаріуса за видачею йому свідоцтва про право на спадщину на нерухоме майно. Дане зобов`язання встановлено законодавством у зв`язку з тим, що право власності на спадкове нерухоме майно виникає у спадкоємця тільки з моменту державної реєстрації цього майна.
Згідно п. 1.2. Глави 10 Розділу II Порядку, при зверненні спадкоємця у зв`язку з відкриттям спадщини нотаріус з`ясовує відомості стосовно факту смерті спадкодавця, часу і місця відкриття спадщини, кола спадкоємців, наявності заповіту, наявності спадкового майна, його складу та місцезнаходження, необхідність вжиття заходів щодо охорони спадкового майна.
Відповідно до п. 4.9. Глави 10 Розділу II Порядку, свідоцтво про право на спадщину видається на підставі заяви спадкоємців, які прийняли спадщину, після закінчення шести місяців з дня відкриття спадщини, а у випадках, передбачених частиною другою статті 1270, статтею 1276 Цивільного кодексу України, - не раніше зазначених у цих статтях строків.
Свідоцтво про право на спадщину видається за наявності у спадковій справі всіх необхідних документів (п. 4.12. Глави 10 Розділу II Порядку).
При видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти (п. 4.14. Глави 10 Розділу II Порядку).
При цьому, згідно п. 4.15 Глави 10 Розділу II Порядку, видача свідоцтва про право на спадщину на майно, право власності на яке підлягає державній реєстрації, проводиться нотаріусом після подання документів, що посвідчують право власності спадкодавця на таке майно, крім випадків, передбачених пунктом 3 глави 7 розділу І цього Порядку, та перевірки відсутності заборони або арешту цього майна.
Відповідно до пункту 4.18 Глави 10 Порядку вчинення нотаріальних нотаріусами України, якщо до складу спадкового майна входить нерухоме майно, що підлягає реєстрації (за винятком земельної ділянки), нотаріус виготовляє витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Пленум Верховного Суду України у п.23 постанови № 7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» роз`яснив, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
У відповідності до положень ч. 1 та п. 1 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання права.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (ст. 392 ЦК України).
Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права власності та інших речових прав, крім державної реєстрації права власності на об`єкт незавершеного будівництва, проводиться на підставі, зокрема, судового рішення, що набрало законної сили, щодо набуття, зміни або припинення права власності та інших речових прав на нерухоме майно.
Отже, підсумовуючи все вище викладене, визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, котрий має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
Судом встановлено, що позивач позбавлена можливості оформити свої спадкові права та отримати Свідоцтво про право на спадщину за законом та зареєструвати право власності на квартиру АДРЕСА_1 , у позасудовому порядку, оскільки у неї відсутній правовстановлювальний документ на вказану квартиру на ім`я ОСОБА_4 .
Враховуючи все вище викладене, а також те, що позивачка є єдиним спадкоємцем за законом, спадщину прийняла у строки, визначені ч. 1 ст. 1270 ЦК України, однак наявність встановлених у судовому засіданні обставин свідчить про існування перешкод для оформлення спадкових прав позивачки у нотаріальному порядку, що в свою чергу призводить до того, що остання позбавлені можливості реалізувати своє право на спадщину та зареєструвати у встановленому законом порядку спадкове майно, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та таким, що підлягає задоволенню.
На підставі викладеного, керуючись ст.3, 16, 1216, 1218, 1223, 1268, 1270, 1296, 1297, 1299 ЦК України, ст. 3, 4, 10, 12, 13, 17, 18, 76-81, 133, 137, 141, 222, 258-259, 263-268, 273, 280-289, 352, 354-355 ЦПК України, суд, -
Визнати за ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , і.п.н. НОМЕР_5 ) право власності на однокімнатну квартиру АДРЕСА_1 у порядку спадкування за законом після смерті померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_6 ..
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Київського апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Києва.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Повний текст рішення суду складений 31.10.2022.
Суддя: