ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 522/4195/21

Апеляційне провадження № 22-ц/813/6365/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого - Колеснікова Г.Я. (суддя-доповідач),

суддів Сєвєрової Є.С., Вадовської Л.М.,

при секретарі Кузьмук А.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» на заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 25 жовтня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Васильків О.В.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовної заяви

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ТОВ «Вердикт Капітал», третя особа: приватний нотаріус Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню (а.с.2-7).

В обґрунтування позову зазначав, що 22 лютого 2021 року він ( ОСОБА_1 ) отримав постанову приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження (ВП №6458200) щодо примусового виконання виконавчого напису приватного нотаріуса № 638, вчиненого 05 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., про стягнення з нього на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором №014/0018/13/80064 від 16 серпня 2007 року у розмірі 268 069,83 грн. та 1 800 грн. Позивач вважав, що вказаний виконавчий напис вчинений нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами. Зазначав, що, вчиняючи спірний виконавчий напис, нотаріусом порушено вимоги Закону України «Про нотаріат» та постанови Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», зокрема, не передбачено вчинення виконавчого напису на договорі, який не є нотаріально посвідченим та не перевірено безспірність заборгованості, а саме: не врахована наявність рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 жовтня 2011 року у справі №2-5499/11, яким стягнута заборгованість за кредитним договором, що виключає можливість кредитора нараховувати пеню.

Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати виконавчий напис таким, що не підлягає виконанню.

Відповідач позов не визнав. Справа розглянута у заочному порядку.

Короткий зміст судового рішення, що оскаржується

Заочним рішенням Київського районного суду м.Одеси від 25 жовтня 2021 року позов задоволено.

Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, вчинений 05 лютого 2021 року приватним нотаріусом Івано-Франківського нотаріального округу Івано-Франківської області Личуком Т.В., про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Вердикт Капітал» заборгованості за кредитним договором № 014/0018/13/80064 від 16 серпня 2007 року у розмірі 268 069,83 грн. та 1 800 грн. Вирішено питання розподілу судових витрат.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що безспірність вимог ТОВ «Вердикт Капітал» не підтверджена. Судом враховано, що на день вчинення виконавчого напису Перелік документів, за яким стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затверджений постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172, передбачав можливість вчинення напису лише на підставі оригіналу нотаріально посвідченого договору, а пункт 2 (розділ 2) Переліку «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», яким керувався нотаріус, визнано в судовому порядку нечинним.

Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

В апеляційній скарзі ТОВ «Вердикт Капітал», посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, порушення норм матеріального права, просило заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 25 жовтня 2021 року скасувати та постановити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі (а.с.143-152).

Скарга обґрунтована тим, що пункт 2 (розділ 2) Постанови № 1172, на підставі якої було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, є чинним, оскільки цей пункт, в редакції Постанови КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, не виключений з державного реєстру нормативно-правових актів; заборгованість була безспірною та підтверджена належними документами.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Сторони, будучі повідомленими про слухання справи на 15 листопада 2022 року, не прийняли участі у судовому засіданні, що відповідно до вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи у їх відсутність (а.с.180-188). 10 листопада 2022 року від представника Бурдюг Т.В. в інтересах ТОВ «Вердикт Капітал» надійшло клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с.189-191).

Сторони, будучі обізнаним про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, не виявили бажання скористатись правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку, передбаченому ст.212 ЦПК України, чим проявили пасивну процесуальну поведінку.

Колегією суддів враховано наявність в матеріалах справи письмових документів, на підтвердження позицій сторін, положення ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/1, від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Ураховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 15 листопада 2022 року у відсутності сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.

При цьому, відповідно до положень ч.ч.4,5 ст.268 ЦПК України у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, суд підписує рішення без його проголошення; датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи, є дата складання повного судового рішення.

Враховуючи наведену норму процесуального закону та ту обставину, що сторони не прийняли участь у судовому засіданні 15 листопада 2022 року, датою ухвалення рішення є дата складання повного судового рішення, а саме: 18 листопада 2022 року.

Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, з огляду на таке.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

16 серпня 2007 року між відкритим акціонерним товариством Райффайзен Банк Аваль та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 014/0018/73/80064, за умовами якого останній отримав в кредит кошти у розмірі 42 000 доларів США до 16 серпня 2013 року зі сплатою відсотків. Зобов`язання за вказаним договором забезпечені договором поруки з ОСОБА_2 .

Рішенням Київського районного суду м.Одеси від 21 жовтня 2011 року у справі №2-5499/11 задоволено позов банка та стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ Райффайзен Банк Аваль в особі Одеської обласної дирекції АТ Райффайзен Банк Аваль заборгованість за кредитним договором № 014/0018/73/80064 у розмірі 61 226,15 доларів США, що еквівалентно 487 874,45 грн., з яких:

-заборгованість за кредитом в сумі 40 653,65 доларів США, що становить 367 086,14 грн.;

- заборгованість за відсотками в сумі 7 271,03 доларів США, що становить 57 938,48 грн.;

- заборгованість по пені за прострочення по тілу кредиту 3 090,83 доларів США, що становить 24 628, 97 грн.;

-заборгованість по пені за прострочення відсотків по кредиту 10 210,64 доларів США, що становить 81 362,46 грн. (а.с.19-21).

Вказане рішення є преюдиціальним, оскільки має доказове значення в рамках даної цивільної справи.

02 серпня 2019 року АТ «Райффайзен Банк Аваль» відступило право вимоги за вказаним кредитним договором АТ «Оксі банк», яке в свою чергу, відступило право вимоги ТОВ «Вердикт Капітал».

05 лютого 2021 року приватний нотаріус Івано-Франківського міського нотаріального округу Івано-Франківської області Личук Т.В. вчинив виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за №638, відповідно до якого запропонував стягнути на користь ТОВ "Вердикт Капітал" заборгованість, що виникла за кредитним договором №014/0018/73/80064 від 16 серпня 2007 року, з усіма додатками та додатковими угодами, який укладений між ВАТ "Райффайзен Банк Аваль" та ОСОБА_1 (а.с.15).

Зі змісту виконавчого напису встановлено, що строк платежу по кредитному договору настав, боржником допущено прострочення платежів. Стягнення заборгованості здійснюється за період з 04 лютого 2018 року по 04 лютого 2021 року. Сума заборгованості становить 268 069,83 грн., що складається з:

- суми заборгованості 3% річних за період з 04 лютого 2018 року по 04 лютого 2021 року 3 662,17 доларів США, що згідно офіційного курсу НБУ станом на 04 лютого 2021 року становить 102 522,45 грн.;

- суми заборгованості за пенею за період з 04 лютого 2020 року по 04 лютого 2021 року 165 547,38 грн.

Також до стягнення запропонована сума плати, що здійснена стягувачем за вчинення виконавчого напису 1 800 грн.

Виконавчий напис вчинено на підставі ст.262 ЦК України, ст.ст.34,87-91 Закону України «Про нотаріат», глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 22 лютого 2012 року №296/5 та пункту 2 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості проводяться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженого постановою КМУ від 29 червня 1999 року №1172.

На підставі зазначеного виконавчого напису 19 лютого 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Одеської області Долинським М.М. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64585200 (а.с.17-18).

Згідно з Наказом Міністерства юстиції України №1358/5 від 14 квітня 2021 року відповідно до рішення Вищої кваліфікаційної комісії нотаріату від 05 квітня 2021 року №2 та на підставі підпункту «е» пункту 2 частини першої статті 12 Закону України «Про нотаріат», а саме, у зв`язку з неодноразовими порушеннями нотаріусом законодавства при вчиненні нотаріальних дій, які встановлені рішеннями судів, а також набранням законної сили рішеннями судів, що завдало шкоди фізичним та юридичним особам, свідоцтво про право на зайняття нотаріальною діяльністю, видане Міністерством юстиції України 13 серпня 2012 року за №8832 на ім`я ОСОБА_3 , анульовано (а.с.51).

Листом завідувач Івано-Франківського обласного державного нотаріального архіву Стефанко Г. від 15 липня 2021 року №664/01-17 повідомив суд, що приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу Личуком Т.В. нотаріальні документи на зберігання до державного нотаріального архіву ще не передані (а.с.58).

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється Законом України «Про нотаріат» та іншими актами законодавства України (ч.1 ст.39 Закону «Про нотаріат»). Цим актом є, зокрема, Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затверджений наказом МЮ України 22 лютого 2012 року № 296/5 та зареєстрований у Міністерстві Юстиції України 22 лютого 2012 року за № 282/20595 (далі по тексту - Порядок).

Так, згідно зі ст.87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 цього Закону України визначено умови вчинення виконавчих написів. Відповідно до приписів цієї статті Закону, нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 (далі по тексту - Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. Цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку.

Відповідно до п.1 Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів «Нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно», для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Постановою Кабінетів Міністрів України від 26 листопада 2014 року за № 662 у вказаний Перелік внесені зміни. Зокрема, доповнено новим розділом такого змісту: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». 2. Кредитні договори, за якими боржниками допущено прострочення платежів за зобов`язаннями. Для одержання виконавчого напису додаються:

а) оригінал кредитного договору;

б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості».

Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року, визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року. Постанова набрала законної сили з моменту проголошення.

Крім того, як зазначено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 вересня 2021 року у справі № 910/10374/17, в постанові Верховного Суду від 15 квітня 2020 року у справі № 158/2157/17, постановою Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року Перелік документів доповнено новим розділом: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 Постанову № 662 визнано незаконною та нечинною в частині, зокрема, доповнення Переліку документів розділом «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Ухвалами Вищого адміністративного суду України від 06 березня та 04 квітня 2017 року виконання постанови Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року зупинено до закінчення касаційного розгляду. Ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14 залишено без змін. Таким чином, оскільки у судовому порядку постанову № 662 визнано незаконною та нечинною у вказаній вище частині, кредитний договір, який не є нотаріально посвідченим, не входить до переліку документів, за якими може бути здійснено стягнення заборгованості у безспірному порядку на підставі виконавчого напису нотаріуса.

Положення ст. 50 Закону України «Про нотаріат» передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

За результатами аналізу вищенаведених норм можна дійти наступних висновків.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст.88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів ст.ст.15,16,18 ЦК України, ст.ст.50,87, 88 Закону України «Про нотаріат», захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Аналогічна правова позиція викладена у Постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року №6-887цс17.

Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом (ч.1 ст.81 ЦПК України).

Оскаржений виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом 05 лютого 2021 року, тобто після набрання законної сили постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14.

Укладений між ВАТ «Райффайзен Банку Аваль» та ОСОБА_1 кредитний договір не був посвідчений нотаріально, а тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що наявні правові підстави для визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису та подання стягувачем неналежних документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника. Зазначене є самостійною підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, колегією суддів врахована наявність рішення Київського районного суду м.Одеси від 21 жовтня 2011 року у справі №2-5499/11, яким стягнута заборгованість за кредитним договором, що свідчить про те, що у ТОВ «Вердикт Капітал» відсутнє було право нараховувати в період з 04 лютого 2020 року по 04 лютого 2021 року неустойку за вказаним кредитним договором. Зазначене узгоджується з висновком Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 310/11534/13-ц. Однак, ТОВ «Вердикт Капітал» без відповідної правової основи включив до суми заборгованості пеню за період з 04 лютого 2020 року по 04 лютого 2021 року у розмірі 165 547,38 грн., яку нотаріус запропонував стягнути в оскаржуваному виконавчому написі.

Вказане свідчить про відсутність безспірності суми заборгованості. Нотаріус при вчиненні оспорюваного виконавчого напису не переконався належним чином у безспірності розміру сум, що підлягають стягненню за виконавчим написом, чим порушив норми Закону України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів. Тому у разі вчинення виконавчого напису за відсутності доказів, які б підтверджували факт безспірної заборгованості, такий виконавчий напис має визнаватися таким, що не підлягає виконанню.

Що стосується чинності п.2 розділу 2 Постанови № 1172 від 29 червня 1999 року, то відповідач у своїй апеляційній скарзі послався на положення Указу Президента України 503/97 від 10 червня 1997 року «Про порядок офіційного оприлюднення нормативно-правових актів та набрання ними чинності» та Порядок скасування рішення про державну реєстрацію нормативно-правових актів, внесених до державного реєстру, затверджений наказом Міністерства юстиції від 31 липня 2000 року № 32/5.

Так, на думку відповідача, оскільки п. 2 розділу 2 Постанови № 1172, на підставі якої було вчинено оскаржуваний виконавчий напис, в редакції Постанови КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, не виключений з державного реєстру нормативно-правових актів, то він є чинним.

Колегія суддів дійшла до висновку про необґрунтованість зазначених доводів апеляційної скарги з огляду на таке. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 22 лютого 2017 року у справі № 826/20084/14, залишеною без змін ухвалою Вищого адміністративного суду України від 01 листопада 2017 року визнано незаконною та нечинною Постанову Кабінету Міністрів України № 662 від 26 листопада 2014 року, у тому числі в частині доповнення переліку новим розділом: «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин». Постанова набрала законної сили з моменту проголошення є чинною зараз та була чинною на момент виникнення спірних правовідносин та є загальнообов`язковою до виконання. При цьому, у Єдиному державному реєстрі нормативно-правових актів текст Постанови № 1172 зазначено з посиланням на усі документи, якими до неї вносились зміни: спочатку додано текст, яким її доповнено Постановою КМУ № 662, зокрема розділ 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин», а потім зазначено всі судові рішення, якими ці зміни визнано незаконними.

Отже, хоча на момент вчинення оспорюваного виконавчого напису в самому тексті документу і був розділ 2, посилатись на нього не можна, оскільки Постанова КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року, на підставі якої цей розділ було внесено, визнана незаконною та скасована і всі ці відомості (щодо її скасування) також зазначені в Єдиному державного реєстру нормативно-правових актів.

Проте, для того, щоб правильно застосувати Закон у часі, в Єдиному державного реєстру нормативно-правових актів такі акти відображені з усіма змінами, оскільки в даному випадку спірні правовідносини виникли у 2021 році, а у інших суб`єктів вони могли виникнути у період з 26 листопада 2014 року по 22 лютого 2017 року, коли зміни, внесені Постановою КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року ще були чинними.

За таких обставин, тлумачення відповідачем чинності п. 2 розділу 2 Постанови № 1172 від 29 червня 1999 року (в редакції Постанови КМУ № 662 від 26 листопада 2014 року) є необґрунтованими та безпідставними, тому висновки суду першої інстанції повністю відповідають фактичним обставинам справи, ним правильно та з дотриманням неодноразово висловлених правових позицій Верховного Суду, застосовано вимоги 3.2 п. 3 Глави 16 розділу II «Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України» та «Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172.

Наразі (з 28 квітня 2022 року) постанова КМУ від 29 червня 1999 року № 1172 приведена у відповідність прийнятим судовим рішенням та у відповідності до постанови КМУ від 19 квітня 2022 року №480 Розділ 2 «Стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин» виключений з Переліку.

Враховуючи наведене, доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження в суді апеляційної інстанції.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Судом першої інстанції правильно застосовано до правовідносин норми матеріального права, повно та всебічно досліджено матеріали справи та прийнято обґрунтований висновок про відмову у задоволенні позову. Рішення суду відповідає вимогам норм матеріального та процесуального права й не може бути скасованим з підстав, викладених в апеляційній скарзі.

Доводи апелянта зводяться до його незгоди з висновкам суду першої інстанції та на законність і обґрунтованість постановленого судового рішення не впливають.

Датою ухвалення рішення за відсутності учасників справи у сенсі положень ч.5 ст.268 ЦПК України є дата складання повного судового рішення.

Керуючись ст.ст.367,374,375,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу товариства з обмеженою відповідальністю «Вердикт Капітал» залишити без задоволення.

Заочне рішення Київського районного суду м.Одеси від 25 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 18 листопада 2022 року.

Головуючий: Судді: