Справа № 496/4245/19
Провадження № 2/496/768/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 жовтня 2022 року Біляївський районний суд Одеської області у складі:

головуючого - судді Буран В.М.,

за участю:

секретаря Стрілець Ж.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області про скасування рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області та визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним,-

В С Т А Н О В И В :

Представник ОСОБА_1 адвокат Підопригора Є.М. звернувся до суду із позовом, який згодом уточнив та в якому просить скасувати рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області та визнати державний акт про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 662370 від 26.10.2007 року кадастровий номер :04:001:0372 недійсним. Позов обґрунтовує тим, що на підставі свідоцтва про право власності на земельну ділянку серії НОМЕР_1 ОСОБА_1 належить земельна ділянка площею 0,0953 га, за адресою: АДРЕСА_1 . Зазначений державний акт є старого зразку, тому там не вказано кадастрового номера земельної ділянки. Рішенням № РВ-019 позивачу було повідомлено про неможливість виготовлення документів про право власності, оскільки існують розбіжності в координатах земельної ділянки позивача з відповідачем. У 2007 році відповідач оформив на свою земельну ділянку Державний акт на право власності, однак акт було складено з помилками, зокрема координати земельної ділянки відповідача накладаються на координати земельної ділянки позивача, оформленої ще у 1995 році, що і стало підставою звернення позивача до суду.

Ухвалою суду від 10.06.2020 року після усунення недоліків, було відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче судове засідання (а.с. 60).

Ухвалою від 25.11.2020 р. було закрито підготовче судове засідання та призначено судовий розгляд справи (а.с. 74).

Представник позивача в судове засідання не з`явився та надав заяву про розгляд справи за його відсутності.

Представник Нерубайської сільської ради в судове засідання не прибув, матеріали справи містять заяву про розгляд справи за відсутності їх представника (а.с. 71).

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце судових засідань повідомлявся шляхом надіслання ухвали та судової повістки на зареєстроване місце проживання (перебування), однак конверт повернувся до суду без вручення адресату, тому судом було здійснено виклик відповідача до суду, шляхом створення оголошення про виклик на офіційному веб-сайті Судової влади.

В установлений ч. 7 ст. 178 ЦПК України строки, відповідач не подав до суду відзив на позовну заяву.

Згідно із ч. 3 ст. 211 ЦПК України учасник справи має право заявити клопотання про розгляд справи за його відсутності.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України - неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Дослідивши матеріали справи, надані письмові докази по справі, суд вважає, що в задоволенні позовних вимог слід відмовити з наступних підстав.

Частиною першою статті 2 ЦПК України встановлено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу, зокрема, шляхом: визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (стаття 16 ЦК України).

За змістом положень указаних норм права суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. При цьому особа, законний інтерес або право якої порушено, може скористатися способом захисту, який прямо передбачено нормою матеріального права.

Установивши наявність у особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист яких подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту їх порушення або оспореня і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначається право людини на доступ до правосуддя, а статтею 13 Конвенції встановлене право на ефективний спосіб захисту прав, що означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення.

Право на суд не є абсолютним, а судового розгляду потребують ті справи, в яких є «спір» про «право», реальний і серйозний, який може стосуватися як самого існування права, так і сфери його дії (справа Аллан Якобсон проти Щвеції). Результат проваджень має бути значущим для відповідного права (наприклад, Ulyanov v. Ukraine (dec.) (Ул`янов проти України)).

Отже, об`єктом захисту є порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес, саме вони є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Відповідно до статі 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Позивач на підтвердження своїх позовних вимог надав суду: державний акт на право власності на землю серії ІІІ-ОД № 059833, виданий на ім`я ОСОБА_1 , загальні відомості про земельну ділянку кадастровий номер :04:001:0372 за адресою: АДРЕСА_1 , рішення № РВ-019 від 03.05.2019 р., яким державним кадастровим реєстратором Відділу у Біляївському районі ГУ Держгеокадастру в Одеській області було відмовлено у внесенні відомостей до Державного земельного кадастру у зв`язку з знаходженням (перетинанням) на земельній ділянці іншої земельної ділянки (кадастровий номер :04:001:0372), копію технічної документації на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 10, 11, 13-35, 59).

Позивач вважає, що порушення його прав відбулось, внаслідок надання відповідачу Рішенням Нерубайської сільської ради земельної ділянки, яка згідно Державного акту про право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 662370 від 26.10.2007 р. (кадастровий номер :04:001:0372) належить відповідачу, тому їх необхідно визнати недійсними та скасувати.

Ознайомившись із наданим суду доказами, суд прийшов до наступного висновку.

Відповідно до частини першої статті 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Статтею 391 ЦК України визначено, що власник має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування, розпорядження своїм майном.

Частинами першою, другою статті 152 ЗК України передбачено, що держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків.

Відповідно до частин другої, п`ятої статті 158 ЗК України, виключно судом вирішуються земельні спори з приводу володіння, користування і розпорядження земельними ділянками, що перебувають у власності громадян і юридичних осіб, а також спори щодо розмежування територій сіл, селищ, міст, районів та областей. У разі незгоди власників землі або землекористувачів з рішенням органів місцевого самоврядування, центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері земельних відносин, спір вирішується судом.

Відповідно до частини третьої статті 152 ЗК України, захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: визнання прав; відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; визнання угоди недійсною; визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; відшкодування заподіяних збитків; застосування інших, передбачених законом, способів.

За положеннями частини першої-другої статті 153 ЗК України, власник не може бути позбавлений права власності на земельну ділянку, крім випадків, передбачених цим Кодексом та іншими законами України. У випадках, передбачених цим Кодексом та іншими законами України, допускається викуп земельної ділянки. При цьому власникові земельної ділянки відшкодовується її вартість.

У разі видання органом виконавчої влади або органом місцевого самоврядування акта, яким порушуються права особи щодо володіння, користування чи розпорядження належною їй земельною ділянкою, такий акт визнається недійсним (частина перша статті 155 ЗК України).

Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що правом на звернення до суду за захистом наділена особа у разі порушення, невизнання або оспорювання її прав, свобод та інтересів, а тому суд повинен установити, чи були порушені або невизнані права, свободи чи інтереси особи, яка звернулася до суду за їх захистом, і залежно від установленого вирішити питання про задоволення позовних вимог або про відмову у їх задоволенні.

Крім того позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача.

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача. Відсутність порушеного права чи невідповідність обраного позивачем способу його захисту способам, визначеним законодавством встановлюється при розгляді справи по суті та є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду України. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Ознайомившись з наданими суду письмовими доказами, суд не має можливості встановити, що порушення прав позивача пов`язано саме з порушенням координат земельної ділянки відповідача. Єдиним доказом на підтвердження зазначеного є загальні відомості про земельну ділянку, де вказано власником земельної ділянки кадастровий номер :04:001:0372 за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 (а.с. 11). Однак суд не може прийняти даний документ як належний доказ, оскільки він не містить твердження про перетин земельних ділянок позивача та відповідача.

В наданих позивачем актах прийомки-передачі межових знаків (а.с.27-32) зазначаються суміжні співвласники ділянок ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 .

Крім того, позивач просить скасувати рішення Нерубайської сільскої ради Біляївського району Одеської області, яким відповідачу було надану його земельну ділянку, при цьому не зазначаються індивідуальні ознаки цього рішення, дата прийняття, номер.

Також просить визнати недійсним державний акт на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ № 662370 від 26.10.2007 р. не надавши копію цього документу, будь-яких клопотань про витребування даних доказів суду не подавалось.

Відповідно до ст.81 ЦПК України, кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень.

Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у свої сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Наявність або відсутність обставин та фактів встановлюється на підставі доказів сторін, якими відповідно до ч. 2 ст. 76 ЦПК України є письмові, речові і електронні докази, висновки експертів, показаннями свідків.

Представником позивача надав з позовом письмовий доказ «загальні відомості про земельну ділянку» який не має відомостей, який орган надав інформацію, яка в ньому зазначена, станом на який час ця інформація (а.с.12)

Положеннями ст. 89 ЦПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Так, відповідно до ч. 3, ч. 4 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які позивач посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд прийшов до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_1 не підлягають задоволенню, оскільки позивачем не надано суду підтвердження того, що його права якимось чином з боку відповідача порушенні, та визнає позовні вимоги не доведеними.

Керуючись ст. ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76, 79-81, 89, 141, 211, 259, 263, 265, 268, 353 ЦПК України, ст.ст. 15, 16, 328 ЦК України, ст. 152, 153, 158 ЗК України,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позову ОСОБА_1 (адреса: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) до ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_3 ), Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області (адреса: Одеська обл., Біляївський р-н., с. Нерубайське, пл. Партизан, 4) про скасування рішення Нерубайської сільської ради Біляївського району Одеської області та визнання державного акту про право власності на земельну ділянку недійсним відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду на протязі 30 днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через суд першої інстанції.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя В.М. Буран