КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №369/7050/2022 Головуючий у І інстанції - Дубас Т.В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Києво- Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2022 року

у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «АСАП-МЕД», ОСОБА_1 до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Клубний будинок «Олімпія» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії, -

установив:

У серпні 2022 року ТОВ «АСАП-МЕД» та ОСОБА_1 звернулися до Києво -Святошинського районного суду Київської області із позовом до Об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Клубний будинок «Олімпія» про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити дії.

Ухвалою Києво - Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2022 року, відмовлено у відкритті провадження у справі за вказаним вище позовом.

Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, посилаючись на те, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм матеріального та процесуального права.

В обґрунтування доводів апеляційної скарги, посилалася на те, що характер спірних правовідносин виник з підстав порушення відповідачем права позивачів на безпечне довкілля та безпечне користування своїм майном.

Звертає увагу на те, що жодна із заявлених позовних вимог не стосується корпоративного спору, як про це зазначено в оскаржуваній ухвалі.

Суб`єктний склад учасників процесу складається як з фізичних так і з юридичних осіб, а тому, спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Просила скасувати ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2022 року, справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду по суті.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення осіб, які приймали участь у розгляді справи, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у відкритті провадження у справі, суд першої інстанції виходив з того, що вказаний спір є корпоративним та його належить розглядати за правилами господарського судочинства.

Однак, з ухвалою суду першої в частині вирішення питання щодо відмови у відкритті провадження в даній справі щодо позовних вимог ОСОБА_1 , колегія суддів погодитись не може, з огляду на наступне.

Статтею 124 Конституції України передбачено, що юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення.

Це означає, що право особи на звернення до суду не може бути обмеженим.

Тобто, юрисдикція виникає там, де є спір про право.

Предметом юрисдикції є суспільні відносини, які виникають у зв`язку з вирішенням спору.

Поняття юрисдикції безпосередньо пов`язано з процесуальним законодавством.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є предмет спору, характер спірних матеріальних правовідносин і їх суб`єктний склад.

Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Предметна юрисдикція - це розмежування компетенції судів, які розглядають справи за правилами цивільного, кримінального, господарського й адміністративного судочинства.

Кожен суд має право розглядати і вирішувати тільки ті справи (спори), які віднесені до його відання, тобто діяти в межах установленої законом компетенції.

Цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, ЦПК України, ЗУ «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи (частина перша та третя статті 3 ЦПК України).

Частиною першою статті 19 ЦПК України передбачено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових відносин та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Критеріями відмежування справ цивільної юрисдикції від інших є, по-перше, наявність спору щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів у будь-яких правовідносинах, крім випадків, коли такий спір вирішується за правилами іншого судочинства, а, по-друге, спеціальний суб`єктний склад цього спору, у якому однією зі сторін є, як правило, фізична особа.

Отже, у порядку цивільного судочинства за загальним правилом можна розглядати будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін зазвичай є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

відповідно до частини другої статті 4 Господарського процесуального кодексу України, юридичні особи та фізичні особи-підприємці, фізичні особи, які не є підприємцями, державні органи, органи місцевого самоврядування мають право на звернення до господарського суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав та законних інтересів у справах, віднесених законом до юрисдикції господарського суду, а також для вжиття передбачених законом заходів, спрямованих на запобігання правопорушенням.

При вирішенні питання про те, чи є правовідносини господарськими, а спір - господарським, необхідно виходити з визначень, наведених у статті 2 та частині першій статті 3 Господарського кодексу України, відповідно до яких як господарську діяльність розуміють діяльність суб`єктів господарювання у сфері суспільного виробництва, спрямовану на виготовлення та реалізацію продукції, виконання робіт чи надання послуг вартісного характеру, що мають цінову визначеність.

Учасниками відносин у сфері господарювання є суб`єкти господарювання, споживачі, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, наділені господарською компетенцією, а також громадяни, громадські та інші організації, які виступають засновниками суб`єктів господарювання чи здійснюють щодо них організаційно-господарські повноваження на основі відносин власності.

Господарський спір підвідомчий господарському суду, зокрема, за таких умов: участь у спорі суб`єкта господарювання; наявність між сторонами, по-перше, господарських відносин, врегульованих ЦК України, ГК України, іншими актами господарського і цивільного законодавства, і, по-друге, спору про право, що виникає з відповідних відносин; наявність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення спору господарським судом; відсутність у законі норми, що прямо передбачала б вирішення такого спору судом іншої юрисдикції.

Стаття 20 ГПК України визначає коло справ, які підлягають розгляду в господарському суді, зокрема й справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, у тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Зміст корпоративних прав та корпоративних відносин визначено статтею 167 ГК України, згідно якої корпоративні права - це права особи, частка якої визначається у статутному капіталі (майні) господарської організації, що включають правомочності на участь цієї особи в управління господарською організацією, отримання певної частки організацією, отримання певної частки прибутку (дивідендів) даної організації та активів у разі ліквідації останньої відповідно до закону, а також інші правомочності, передбачені законом та статутними документами.

Володіння корпоративними правами не вважається підприємництвом.

Законом можуть бути встановлені обмеження певним особам щодо володіння корпоративними правами та/або їх здійснення.

Під корпоративними відносинами маються на увазі відносини, що виникають, змінюються та припиняються щодо корпоративних прав.

Зі змісту позовних вимог ОСОБА_1 вбачається, що у неї існує спір з ОСББ «Клубний будинок «Олімпія» стосовно порушення її житлових прав, у зв`язку з чим вона просила суд визнати протиправними дії відповідача щодо встановлення контейнерів для збирання сміття та побутових відходів біля вікна та входу квартири АДРЕСА_1 , у якій вона проживає; зобов`язати відповідача прибрати встановлені контейнери для збирання сміття перед вікнами вищезазначеної квартири; зобов`язати відповідача не вчиняти дій щодо встановлення контейнерів для збирання сміття перед вікнами квартири, в якій вона проживає та стягнути на її користь моральну шкоду.

Таким чином, правовідносини, які виникли між ОСОБА_1 та ОСББ «Клубний будинок «Олімпія» не є корпоративними, оскільки позивач захищає свої порушені житлові права, що не породжує у неї корпоративних прав.

На вищезазначене суд першої інстанції уваги не звернув та прийшов до помилкового висновку, відмовляючи у відкритті провадження в частині позовних вимог ОСОБА_1 , у зв`язку з чим ухвала суду першої інстанції в цій частині підлягає скасуванню з направленням справи до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В решті ухвала Києво - Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2022 року є законною та обґрунтованою а тому її слід залишити без змін.

Відповідно до п.6 ч.1 ст.374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.

Згідно ст.379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.

Керуючись ст.ст. 367,374,379,382,383 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу Києво - Святошинського районного суду Київської області від 15 серпня 2022 року в частині вирішення питання щодо відмови у відкритті провадження в даній справі щодо позовних вимог ОСОБА_1 скасувати, справу в цій частині направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.

В решті ухвалу суду першої інстанції від 15 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба