Житомирський апеляційний суд
Справа №290/1029/20 Головуючий у 1-й інст. Ковальчук М. В.
Категорія 53 Доповідач Шевчук А. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 липня 2022 року Житомирський апеляційний суд у складі:

головуючої судді Шевчук А.М.,

суддів: Талько О.Б., Коломієць О.С.,

за участі секретаря судового засідання Ковальчук М.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Житомирі

цивільну справу №290/1029/20 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди

за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Романівського районного суду Житомирської області від 19 січня 2022 року, яке ухвалене під головуванням судді Ковальчука М.В. у смт. Романів,

в с т а н о в и в:

У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 . З урахуванням заяви про уточнення позовних вимог, просив стягнути з відповідача: відшкодування витрат, пов`язаних з лікуванням, проведенням експертизи та користуванням транспортним засобом у сумі 1 578,99 грн., шкоду в зв`язку з втратою працездатності 50 575 грн, у відшкодування моральної шкоди - 100 000 грн, витрати, пов`язані з наданням йому правової допомоги у кримінальному провадженні 30 000 грн. та кошти, витрачені на правову допомогу в даній цивільній справі 10 000 грн.

Свої вимоги обґрунтовував тим, що він є потерпілим у ДТП, яка сталася 28 червня 2016 року на вул. Центральній в смт. Мирополі Романівського району Житомирської області. Відповідач ОСОБА_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, виїхав на зустрічну смугу руху, внаслідок чого зіткнувся з мопедом під його керуванням. Внаслідок зіткнення він отримав тяжкі тілесні ушкодження та проходив стаціонарне лікування в Романівській ЦРЛ. За висновком експертизи від 28 вересня 2017 року №87 внаслідок ДТП він втратив працездатність в розмірі 15%, а тому просив стягнути втрачений заробіток внаслідок втрати ним працездатності за період із 01 липня 2016 року по 29 вересня 2017 року в сумі 23 693 грн та за період із 28 вересня 2017 року по 01 жовтня 2019 року 26 882 грн. Після отримання тілесних ушкоджень він втратив працездатність та не міг виконувати звичайну роботу, щоб заробити кошти на існування. Він постійно хворіє та продовжує лікуватися, чим завдана моральна шкода.

Рішенням Романівського районного суду Житомирської області 19 січня 2022 року позов задоволений частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 26 825,40 грн. заробітку (доходу), втраченого внаслідок втрати професійної працездатності, та 50 000 грн. у відшкодування моральної шкоди. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто з відповідача на користь позивача 5 049,15 грн. витрат на професійну правничу допомогу та на користь держави судовий збір в розмірі 768,25 грн.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу. Посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції змінити в частині відшкодування сум втраченого заробітку, моральної шкоди, а також витрат на правову допомогу та стягнути з відповідача на його користь суми, які зазначені в позовній заяві.

Доводи апеляційної скарги аргументує тим, що визначаючи розмір втраченого заробітку, суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, а саме, повинен був застосувати положення абз.3 частини третьої ст.1197 ЦК України, а не визначати розмір втраченого заробітку із мінімальної заробітної плати. Визначаючи суму стягнення моральної шкоди, суд не звернув уваги на об`єм травми, яку він отримав внаслідок ДТП, наслідки, які настали, а також термін лікування, який довелося пережити, щоб хоча б наблизитися до нормального ритму життя в суспільстві. Він був вимушений перенести кілька операцій, довгий час носити апарат «Єлізарова», чим був позбавлений можливості задовольняти свої культурно-побутові проблеми та пересуватися. Наслідки отриманої травми дають про себе знати наразі. Він не має змоги знайти роботу, яку міг би виконувати за станом здоров`я. Він визначив мінімальний розмір моральної шкоди, але суд першої інстанції всупереч наявним у матеріалах справи медичним висновкам задовольнив її частково. Також вважає, що його витрати на правову допомогу повинні бути задоволенні в повному обсязі.

Відзиву на апеляційну скаргу не надходило. Відповідно до частини третьої ст.360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

У судовому засіданні, проведеному судом апеляційної інстанції в режимі відеоконференції, представник позивача ОСОБА_3 апеляційну скаргу підтримав. Просить задовольнити позов у повному обсязі.

Інші учасники справи до суду не з`явилися. Представник ОСОБА_2 адвокат Чорноус А.А. подав заяву про розгляд справи за його відсутності та відсутності довірителя ОСОБА_2 . Явка до суду апеляційної інстанції не є обов`язковою. Відповідно до частини другої ст.372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції відповідно до положень ст.367 ЦПК України, колегія суддів апеляційного суду доходить висновку, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.

Відповідно до змісту частини шостої ст.82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, який набрав законної сили, є обов`язковим для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.

Із матеріалів справи вбачається, що вироком Романівського районного суду Житомирської області від 02 жовтня 2019 року, який набрав законної сили 04 листопада 2019 року, ОСОБА_2 визнаний виним у скоєнні злочину, передбаченого ч.2 ст.286 КК України, оскільки 28 червня 2016 року відповідач, керуючи в стані алкогольного сп`яніння мотоциклом «ИЖ Юпитер-5» та рухаючись в смт.Миропіль Романівського району Житомирської області, виїхав на зустрічну смугу руху та зіткнувся із мопедом під керуванням ОСОБА_1 . Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди позивач ОСОБА_1 отримав тяжкі тілесні ушкодження у вигляді відкритого перелому обох кісток правої гомілки та саден правої кисті (а.с.6-7).

28 червня 2016 року ОСОБА_1 був доставлений у приймальне відділення Романівської центральної районної лікарні, де перебував в хірургічному відділенні даного медичного закладу до 03 липня 2016 року.

У період із 04 липня 2016 року по 22 липня 2016 року та з 21 лютого 2017 року по 06 березня 2017 року ОСОБА_1 знаходився на стаціонарному лікуванні травматологічного відділення Комунального некомерційного підприємства «Хмельницька обласна лікарня» Хмельницької обласної ради. Крім того, в період із 04 липня 2016 року по 22 липня 2016 року ОСОБА_1 була проведена операція травмованої гомілки (07 липня 2016 року), призначалося медикаментозне лікування (анальгін, димедрол, кетанов, сульбактомакс, мератин, арктрокол, ксерелто, флапрокс) та перев`язки. З 23 липня 2016 року ОСОБА_1 продовжено лікування амбулаторне у травматолога за місцем проживання. Рекомендовані перев`язки, хода на милицях, Ro-контроль та огляд в Хмельницькій обласній лікарні, при болях призначений кетанов. У період із 21 лютого 2017 року по 06 березня 2017 року позивачу проведене повторне оперативне утручання щодо травмованої ноги (а.с.110-120).

Відповідно до висновку експерта від 28 вересня 2017 року №87 наслідки травми, отриманої внаслідок ДТП, тягнуть втрату ОСОБА_1 загальної працездатності у розмірі 15% (а.с.9-16).

Згідно з висновком медико-соціально експертної комісії, ОСОБА_1 із 03 квітня 2017 року встановлено третю групу інвалідності.

Відповідно до положень частин першої та другої ст.1195 ЦК України фізична або юридична особа, яка завдала шкоди каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я фізичній особі, зобов`язана відшкодувати потерпілому заробіток (дохід), втрачений ним внаслідок втрати чи зменшення професійної або загальної працездатності, а також відшкодувати додаткові витрати, викликані необхідністю посиленого харчування, санаторно-курортного лікування, придбання ліків, протезування, стороннього догляду тощо. У разі каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичної особи, яка в момент завдання шкоди не працювала, розмір відшкодування визначається виходячи з розміру мінімальної заробітної плати.

На підставі статті 1197 ЦК України визначається заробіток (дохід), втрачений внаслідок каліцтва або іншого ушкодження здоров`я фізичній особі, яка працювала за трудовим договором.

Оскільки матеріали справи не містять доказів того, що до ДТП ОСОБА_1 працював за трудовим договором та мав заробіток (дохід) до втрати працездатності внаслідок каліцтва, то положення ст.1197 ЦК України не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, а тому посилання в апеляційній скарзі на приписи абз.3 частини третьої ст.1197 ЦК України, за якими середньомісячний заробіток (дохід) обчислюється за бажанням потерпілого, виходячи з його заробітку до звільнення або звичайного розміру заробітної плати працівника його кваліфікації у цій місцевості, безпідставні. Сама по собі наявність диплома кваліфікованого робітника, копія якого додана до апеляційної скарги, виданого позивачу в 2011 році Понінківським професійним ліцеєм, та здобуття ним професії слюсара з контрольно-вимірювальних приладів і автоматики (електроніки) без надання доказів того, що позивач працював за трудовим договором, не є достатньою підставою для застосування до спірних правовідносин положень абз. 3 частини третьої ст.1197 ЦК України, а тому висновків суду першої інстанції не змінює.

За таких обставин, суд першої інстанції під час здійснення розрахунку розміру відшкодування заробітку, втраченого внаслідок травми (зменшення загальної працездатності), обґрунтовано застосував до спірних правовідносин положення ст.1195 ЦК України та розрахував розмір втраченого заробітку, виходячи з розміру мінімальної заробітної плати, та законно не застосував до спірних правовідносин положення ст.1197 ЦК України. Отже, суд першої інстанції застосував до спірних правовідносин закон, який підлягає застосуванню, а тому рішення суду в цій частині залишається без змін.

Статтею 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Відповідно до пункту 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

У роз`ясненнях, наданими у пунктах 5, 9 вищезазначеної постанови Пленуму Верховного Суду України, зазначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин, зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану.

При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Колегія суддів вважає, що визначений судом першої інстанції розмір у відшкодування моральної шкоди в сумі 50 000 грн. відповідає принципам розумності, виваженості та справедливості, є пропорційним та адекватним тим стражданням, яких зазнав позивач, та вимушеним змінам у його житті, а тому рішення суду в частині відшкодування моральної шкоди також залишається без змін, що відповідає положенням ст.375 ЦПК України.

Щодо стягнення з ОСОБА_2 витрат, пов`язаних з наданням позивачу правової допомоги у кримінальному провадженні в сумі 30 000 грн, цивільне провадження в цій частині підлягає закриттю виходячи з наступного.

До позовної заяви ОСОБА_1 долучив квитанцію від 10 серпня 2019 року №б/н про сплату 30 000 грн. ОСОБА_3 за захист потерпілого в кримінальному провадженні, які просив стягнути з ОСОБА_2 (а.с.35).

Судові витрати - це передбачені законом витрати (грошові кошти) сторін, інших осіб, які беруть участь у справі, понесені ними у зв`язку з її розглядом та вирішенням, а у випадках їх звільнення від сплати - це витрати держави, які вона несе у зв`язку з вирішенням конкретної справи.

Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується виключно процесуальним законодавством.

Розподіл судових витрат здійснюється судом, який ухвалював судове рішення в справі.

,

Судові витрати не є збитками в розумінні статті 22 ЦК України, не входять до складу ціни позову і не можуть стягуватися як збитки.

У разі коли питання про судові витрати не було вирішено при ухваленні рішення, суд, що його ухвалив, вирішує питання за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи шляхом ухвалення додаткового рішення. У зв`язку з цим, питання про судові витрати не можуть вирішуватись іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі.

Оскільки витрати в розмірі 30 000 грн, що понесені ОСОБА_1 на оплату послуг за правову допомогу при його захисті в кримінальному провадженні як потерпілого, то питання про відшкодування таких судових витрат не може вирішуватися іншим судом або шляхом пред`явлення позову в іншій справі, зокрема, у цивільній.

Відповідно до частини першої ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі або залишенням позову без розгляду у відповідній частині з підстав, передбачених статтями 255 та 257 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 1 частини першої ст.255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Ураховуючи наведене, рішення суду першої інстанції про відмову в задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні в сумі 30 000 грн підлягає скасуванню із закриттям провадження у цій частині з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої ст.255 ЦПК України та частиною першою ст.377 цього Кодексу.

Розмір витрат на професійну правничу допомогу в цій цивільній справі обґрунтовано вирахуваний в сумі 5 049,15 грн. із урахуванням принципу співмірності та розумності, критерію реальності та пропорційності до розміру задоволених вимог.

Керуючись ст.ст.259,268,367-368,374,375,377,381-384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Романівського районного суду Житомирської області від 19 січня 2022 року про відмову у задоволенні позову в частині стягнення витрат на правову допомогу в кримінальному провадженні в сумі 30 000 грн. скасувати, провадження у цій частині закрити.

У решті рішення залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуюча Судді: