ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді - доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

учасники справи:

відповідач ОСОБА_1

представник відповідача адвокат Бондаренко Г.М.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року, ухвалене суддею Шишкіним О.В., повний текст рішення складено 19 листопада 2021 року

у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, -

В С Т А Н О В И В:

17 грудня 2019 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру, в якому просила суд визнати за нею право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;зобов`язати відповідні органи провести державну реєстрацію право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на її ім я.

Позовна заява мотивована тим, що між нею та ОСОБА_1 був укладений договір комісії на укладення договорів про сумісну діяльність в пайовій участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку №б/н від 01.07.2004 року, відповідно до умов якого комісіонер зобов`язався за винагороду від свого імені та за рахунок комітента здійснити певні юридичні дії, а саме: 1) укласти з третьою особою ТОВ фірмою «КОНСОЛЬ ЛТД» договори про сумісну діяльність в пайовій участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку; 2) сплачувати від свого імені та за рахунок комітента квитанції про сплату пайових внесків; 3) підписати від свого імені та за рахунок комітента акт про виконання «Договору...» по будівництву об`єкта ж/б по АДРЕСА_2 ; 4) надати всі документи комітенту для оформлення права власності на квартиру, що стала предметом договорів про сумісну діяльність в пайовій участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 . Пунктом 1.2. вищезазначеного договору комісії передбачено, що роботи по даному договору комісії, що будуть проведені комісіонером, створюють правові наслідки для Комітента, тобто для позивача ОСОБА_2 . Комісіонер за договором комісії ОСОБА_1 , що є відповідачем у справі, виконав підпункт 1) пункту 1.1., підпункт 2) пункту 1.1., підпункт 3) пункту 1.1. вищезазначеного договору комісії. Однак етапом виконання вищезазначеного договору комісії №б/н від 01.07.2004 року був обов`язок комісіонера надати всі документи комітенту для оформлення права власності на квартиру, що стала предметом договорів про сумісну діяльність в пайовій участі у будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 , але комісіонер цього не зробив, навпаки оформив право власності за квартиру на своє ім`я. Відповідач у справі зареєстрував вищезазначену квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , без будь-яких поважних причин на своє ім`я ще у 2007 році, чим істотно порушив умови договору комісії.

Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визнання права власності на квартиру - задоволено у повному обсязі.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_3 .

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 3 586,37 грн.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що зібрані та досліджені судом докази свідчать про те, що спірна квартира була придбана відповідачем ОСОБА_1 як комісіонером саме у зв`язку з виконанням п.1.1. договору комісії від 01.07.2004 року за рахунок та в інтересах комітента, однак від свого імені. Підпунктом 4 п.1.1 договору комісії сторони визначили, що комісіонер зобов`язаний надати всі документи комітенту для оформлення права власності на квартиру, що стала предметом договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 . Проте, комісіонером ОСОБА_1 всупереч умовам договору комісії, який є обов`язковим до виконання сторонами, не було надано документи комітенту, з метою оформлення права власності на квартиру, а було отримано правовстановлюючі документи на квартиру на власне ім`я комісіонера ОСОБА_1 . Згідно зі ст. 1018 ЦК України майно, придбане комісіонером за рахунок комітента, є власністю комітента. Оскільки відповідач всупереч приписам п.1.1. договору комісії від 01.07.2004 року оформив нерухоме майно на своє ім`я, а позивач, у свою чергу, виконала умови п.2.2 договору, тому суд першої інстанції прийшов до висновку про те, що наявні підстави для задоволення позову про визнання права власності, т.я. на підставі договору комісії позивач повинен був набути право власності, проте, всупереч узгоджених умов, право власності набув відповідач.

Суд першої інстанції не знайшов підстав для застосування наслідків пропуску позовної давності з огляду на те, що договором комісії від 01.07.2004 року визначено строк його дії - до повного виконання сторонами свої зобов`язань, комісіонер своїх зобов`язань, передбачених підпунктом 4) п.1.1 не виконав, а відтак комітент мала усі підстави розраховувати на добровільне виконання відповідачем обов`язку щодо передачі документів для реєстрації права власності на квартиру на ім`я позивача протягом усього періоду, починаючи з дня підписання акту прийнятих робіт за договором, до дня відмови відповідача виконувати умови договору в цій частині. Враховуючи, що матеріали справи не містять доказів відмови відповідача виконати умови договору, немає підстав вважати, що сплинув строк позовної давності на пред`явлення даного позову.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом першої інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити у повному обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції, оскільки ст. 1012 ЦК України чітко визначено саме вимоги до договорів укладених на їх виконання, істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну. Вказує, що договір комісії від 01.07.2004 року не містить умов про майно та його ціну у даному випадку з підстав уповноваження комісіонера на укладення договору про сумісну діяльність в пайовій участі в багатоквартирному житловому будинку це те, що комітент бажає отримати в натурі від такої участі, а саме посилань на кількість кімнат у квартирі та її загальну площу, розмір пайових внесків, що обумовлюють їх ціну. Вказує, що договори№2508/23-10(р) та №2511/23-11(п.р) від 26.07.2004 року з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» укладалися ним не на виконання нікчемного договору комісії від 01.07.2004 року, а на досягнення власних цілей, пов`язаних з придбанням житла і за власні кошти. Також вказує, що судом першої інстанції зроблені висновки на підставі недопустимих та неналежних доказів зі сторони позивача та з упередженим ставленням до їх оцінки. Зазначає, що грошових коштів для виконання умов підпункту 2) п.1 договору комісії для сплати пайових внесків позивач йому не надавала, належних та допустимих доказів надання йому таких коштів позивач суду не надала, тобто вбачається одностороння відмова позивача від виконання умов договору комісії, у результаті чого змінюються умови зобов`язання, або воно припиняється. Також вказує, що як один із способів захисту своїх цивільних прав ним заявлялося клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, але суд не знайшов підстав для їх застосування, посилаючись на умови договору комісії, передбачені підпунктом 5.1 п.5, в якому зазначено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і продовжує свою дію до повного виконання своїх зобов`язань сторонами. Посилається на те, що предметом даного договору не було визначено набуття права власності відповідачем за договорами про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві житлового будинку. Про оформлення відповідачем спірної квартири на своє ім`я, тобто про порушення умов договору комісії, позивач знала і не заперечує у позові. Таким чином вважає, що права позивача були порушені саме 24.04.2007 року і саме з цієї дати повинні рахуватися загальні строки позовної давності в три роки відповідно до вимог ст. 261 ЦК України. Зазначає, що у відзиві на позов він посилався на те, що не підписував договір комісії, на який посилається позивач і копія якого містить в матеріалах справи. Про цю обставину він неодноразово повідомляв суду, проте, суд не взяв це до уваги, суд не роз`яснив йому право заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи.

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 11.01.2022 року дана цивільна справа витребувана з Дзержинського районного суду м. Харкова (а.с. 108).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 21.02.2022 року у даній цивільній справі відкрите апеляційне провадження (а.с. 202).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 01.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 206).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року справа призначена до апеляційного розгляду на 14.11.2022 року о 9-40 год., з повідомленням учасників справи (а.с. 207).

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно встановлених судом першої інстанції обставин вбачається, що 01.07.2004 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 укладено договір комісії на укладення договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку №б/н від 01.07.2004 року (15).

Відповідно до умов цього договору комісії ОСОБА_1 (комісіонер) зобов`язався за винагороду від свого імені та за рахунок комітента здійснити певні юридичні дії, а саме: 1) укласти з третьою особою ТОВ фірмою «КОНСОЛЬ ЛТД» договори про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку; 2) сплачувати від свого імені та за рахунок комітента квитанції про сплату пайових внесків; 3) підписати від свого імені та за рахунок комітента акт про виконання «Договору...» по будівництву об`єкта ж/б по АДРЕСА_2 ; 4) надати всі документи комітенту для оформлення права власності на квартиру, що стала предметом договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 . Відповідно до пункту 1.2. вищезазначеного договору комісії роботи по даному договору комісії, що будуть проведені комісіонером, створюють правові наслідки для комітента.

26.07.2004 року ОСОБА_1 уклав від свого імені з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» договір №2508/23-10(р) про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 , за умовами якого пайовик зобов`язався в якості свого вкладу у спільну діяльність в дольовій участі в будівництві внести грошові кошти (пай) у розмірі - екв. 58 422 доларів США на момент внесення поетапно, згідно графіком (п. 3.1 договору). Фірма зобов`язалась в якості свого вкладу у спільну діяльність виділити пайовику його долю у виді 3-кімнатної квартири буд. АДРЕСА_4 на 4-му поверсі першого під`їзду, загальною проектною площею 110,23 кв.м. (п.3.2 договору) (а.с. 16-17).

26.07.2004 року ОСОБА_1 уклав від свого імені з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» договір №2511/23-11(п.р) про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 , за умовами якого пайовик зобов`язався в якості свого вкладу у спільну діяльність в дольовій участі в будівництві внести грошові кошти (пай) в розмірі - екв. 7 560 доларів США на момент внесення поетапно, згідно графіком (п. 3.1 договору). Фірма зобов`язалась в якості свого вкладу у спільну діяльність виділити пайовику його долю у виді нежитлових приміщень для обслуговування квартири (комірок) на 4-му поверсі, буд. АДРЕСА_5 в першому під`їзді, загальною проектною площею 25,2 кв.м (п. 3.2 договору) (а.с. 20-21).

Згідно з квитанціями №1624, 1625, 1623, 2449, 2450, 609133, 740858, 083106, 742314, 084466, 740884, 743627, 423308 ОСОБА_1 протягом періоду з червня 2004 року по червень 2006 року вніс на рахунок ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» свою долю згідно з договорами від 26.07.2004 року (а.с. 22-24).

Згідно з актом про виконання «Договору…» по будівництву об`єкта по АДРЕСА_2 на виконання договору про спільну діяльність у дольовій участі по будівництву багатоквартирного будинку №2508/23-10 (р.) від 26.07.2004 року між ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» та ОСОБА_1 , фірма виконала свої обов`язки і надала 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_6 (а.с. 25).

Рішенням виконавчого комітету Дзержинської районної в м. Харкові ради V скликання від 20.03.2007 року №51/13 присвоєно поштову адресу: АДРЕСА_7 ).

На підставі рішення виконавчого комітету Дзержинської районної у м. Харкові ради V скликання від 17.04.2007 року №65/13 ОСОБА_1 20.04.2007 року видано свідоцтво про право власності на нерухоме майно, а саме на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 26).

24.04.2007 року КП «Харківське міське бюро технічної інвентаризації» зареєстровано за ОСОБА_1 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису 85595 в книзі І.

Суд першої інстанції встановив, що у договорі комісії сторони дійшли згоди щодо істотних умов, а саме комісіонер зобов`язався укласти з ТОВ ФІРМОЮ «КОНСОЛЬ ЛТД» договори про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку; підписати від свого імені та за рахунок комітента акт про виконання « Договору. ..» по будівництву об`єкта ж/ по АДРЕСА_2 . Сторони визначили ціну шляхом зазначення в підпункті 1) п.1.1 умови про укладення з ТОВ Фірма «Консоль ЛТД» договору про сумісну діяльність. Саме договорами, до яких відсилає договір комісії, визначено ціну майна, яке є предметом договору від 01 липня 2004 року.

Договір комісії не розірваний, не визнаний недійсним, а отже ОСОБА_1 , який був зобов`язаний виконувати його умови, уклав договори №2508/23-10 (р) та №2511/23-11 (п.р) від 26.07.2004 року саме у зв`язку з виконанням договору комісії від 01.07.2004.

На виконання підпункту 2) п. 1.1. договору, який на той час діяв і був обов`язковим до виконання сторонами, ОСОБА_1 було від свого імені, однак за рахунок комітента, сплачено пайові внески за договорами №2508/23-10(р) та №2511/23-11(п.р) від 26.07.2004 року та в подальшому підписано від свого імені акт про виконання договору, як то передбачено підпунктом 3) п.1.1 договору комісії.

Суд першої інстанції встановив, що матеріали справи не містять доказів невиконання комітентом своїх обов`язків за договором комісії від 01.07.2004 року. Разом з тим нотаріально посвідчені заяви ОСОБА_3 та ОСОБА_4 свідчать про те, що ОСОБА_2 особисто сплачувала пайові внески за договорами про сумісну діяльність № №2508/23-10(р) та №2511/23-11(п.р) від 26.07.2004 року у період з липня 2004 року по червень 2006 року (а.с. 30,31).

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що договори №2508/23-10(р) та №2511/23-11(п.р) від 26.07.2004 року були укладені ним та виконані не у зв`язку з виконанням договору комісії, з тих підстав, що відповідач був зобов`язаний укласти дані договори в інтересах позивача на підставі договору комісії. Доказів щодо розірвання договору комісії матеріали справи не містять.

Суд першої інстанції встановив, що відповідачем не доведено, що грошові кошти, які ним вносилися за договорами №2508/23-10(р) та №2511/23-11(п.р) від 26.07.2004 року, були його особистими, а не отриманими від позивача, яка на виконання підпункту 2) п.1.1. договору комісії, була зобов`язана надавати ці кошти.

Судом першої інстанції встановлено, що протягом періоду внесення пайових внесків (2004-2006 роки) ОСОБА_1 був студентом та навчався в Українській Народній Академії, свою трудову діяльність ОСОБА_1 почав лише у жовтні 2007 року, що підтверджується копією трудової книжки на його ім`я (а.с. 32-33).

Суд першої інстанції відхилив доводи відповідача про те, що грошові кошти на сплату пайових внесків йому було надано бабусею та батьком, оскільки вони ґрунтуються виключно на припущеннях, не підтверджуються жодним доказом, і спростовуються наданими позивачем доказами, зокрема карточкою прописки бабусі « ОСОБА_5 », в якій зазначено: пенсіонерка, інвалід 2 групи, дата народження - ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата смерті - 2012 рік, від інсульту (а.с. 163).

Доводи відповідача, що квартира за адресою: АДРЕСА_8 , може бути предметом договору комісії на укладення договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку №б/н від 01.07.2004 року, не заслуговують на увагу, оскільки ґрунтуються виключно на припущеннях і відповідачем не надано жодного доказу, що право власності на дану квартиру набуто саме у зв`язку з виконанням відповідачем умов договору комісії від 01.07.2004 року.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновками суду першої інстанції виходячи з наступного.

Предметом даного спору є визнання за позивачем права власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 ;зобов`язати відповідні органи провести державну реєстрацію право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 , на її ім я.

Згідно ст. 1011 ЦК України, за договором комісії одна сторона (комісіонер) зобов`язується за дорученням другої сторони (комітента) за плату вчинити один або кілька правочинів від свого імені, але за рахунок комітента.

Згідно ст. 1012 ЦК України договір комісії може бути укладений на визначений строк або без визначення строку, з визначенням або без визначення території його виконання, з умовою чи без умови щодо асортименту товарів, які є предметом комісії. Комітент може бути зобов`язаний утримуватися від укладення договору комісії з іншими особами. Істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну.

Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановлено судом першої інстанції і це вбачається з матеріалів справи, між сторонами спору з метою придбання позивачем у власність спірної квартири був укладений 01.07.2004 року договір комісії, згідно підпункту 4) п.1 якого передбачено, що комісіонер зобов`язується надати всі документи комітенту для оформлення права власності на квартиру, що стала предметом договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Пунктом 2.3. договору комісії передбачено, що комісіонер повинен виконати надані йому доручення відповідно до умов даного договору.

Підпунктом 5.1 п.5 договору комісії передбачено, що даний договір набуває чинності з моменту його підписання сторонами і продовжує свою дію до повного виконання своїх зобов`язань сторонами.

Як правильно встановив суд першої інстанції, вказаний договір комісії є чинним, не розірваний, тобто є діючим.

Таким чином, відповідач ОСОБА_1 не виконав умови підпункту 4) п.1 договору комісії від 01.07.2004 року, т.я. відповідні документи позивачу для оформлення нею права власності на спірну квартиру не передав, а оформив право власності на спірну квартиру на своє ім`я, чим порушив умови договору комісії. Оформлення відповідачем права власності на спірну квартиру на своє ім`я не передбачалося умовами договору комісії, а сам факт реєстрації за відповідачем права власності на квартиру вказує на порушення ним умов договору комісії.

Як вбачається по справі, відповідачем заперечується укладення з позивачем договору комісії від 01.07.2004 року, відповідач зазначає, що його він не підписував, проте, відповідач не пред`явив самостійних вимог відносно договору комісії, тобто він не оспорений відповідачем та є чинним. При цьому, колегія суддів звертає увагу на те, що до позовної заяви позивач надала ксерокопію договору комісії від 01.07.2004 року, на якому значиться «копія вірна» та стоїть підпис ОСОБА_2 .

Згідно ч. 2,5 ст. 95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.

У колегії суддів не викликає сумнів наявність у позивача оригіналу договору комісії від 01.07.2004 року, оскільки до позову додано його ксерокопію. З матеріалів справи не вбачається, що відповідач заявляв клопотання про витребування у позивача оригіналу договору комісії. Позовні вимоги щодо договору комісії від 01.07.2004 року відповідачем не заявлялися, тому не вбачається порушень судом першої інстанції вимог ЦПК України в цій частині.

Доводи відповідача про те, що він не підписував договір комісії, про що, як він зазначає, неодноразово заявляв суду першої інстанції, що суд першої інстанції не взяв це до уваги та не роз`яснив йому право заявити клопотання про призначення експертизи відносно договору комісії, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки договір комісії відповідачем оспорений не був, він не є предметом даного спору. Як вбачається з матеріалів справи, відповідач 27.01.2020 року уклав з адвокатом договір про надання правової допомоги (а.с. 78), тобто йому надавалася кваліфікована правнича допомога, у т.ч. в частині здійснення чи не здійснення відповідних цивільних процесуальних прав щодо правової позиції у справі. Оскільки договір комісії не є предметом даного спору, він є одним із доказів у справі, то суд першої інстанції, дотримуючись принципу диспозитивності цивільного судочинства та безсторонності суду, у такому випадку не повинен був роз`яснювати відповідачу можливість заявити клопотання про призначення почеркознавчої експертизи щодо підпису відповідачем договору комісії, оскільки згідно ч. 2 ст. 13 ЦПК України збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не погоджується з висновком суду першої інстанції оскільки ст. 1012 ЦК України чітко визначено саме вимоги до договорів укладених на їх виконання, істотними умовами договору комісії, за якими комісіонер зобов`язується продати або купити майно, є умови про це майно та його ціну, що договір комісії від 01.07.2004 року не містить умов про майно та його ціну у даному випадку з підстав уповноваження комісіонера на укладення договору про сумісну діяльність в пайовій участі в багатоквартирному житловому будинку це те, що комітент бажає отримати в натурі від такої участі, а саме посилань на кількість кімнат у квартирі та її загальну площу, розмір пайових внесків, що обумовлюють їх ціну, то ці доводи не заслуговують на увагу, не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки відсутність у договорі комісії умов щодо кількості кімнат у квартирі та її загальної площі, у даному випадку не є істотними та не впливають на виконання сторонами умов укладеного договору комісії, цей договір комісії укладався на стадії будівництва багатоквартирного житлового будинку, під час якого можливе індивідуальне перепланування кімнат у квартирі, що тягне зміну загальної площі тощо. Зокрема, з матеріалів справи вбачається, що предметом договорів №2508/23-10(р) та №2511/23-11(п.р) від 26.07.2004 року є 3-кімнатна квартира загальною проектною площею 110,23 кв.м. (а.с. 16), спірна квартира має загальну площу 148,8 кв.м. (а.с. 26), проте, відсутні сумніви, що це одна і та ж квартира. Відповідач також не заперечує те, що це одна і та ж квартира.

Доводи апеляційної скарги про те, що договори №2508/23-10(р) та №2511/23-11(п.р) від 26.07.2004 року з ТОВ фірмою «Консоль ЛТД» укладалися відповідачем не на виконання нікчемного договору комісії від 01.07.2904 року, а на досягнення власних цілей, пов`язаних з придбанням житла і за власні кошти, то ці доводи також не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції, оскільки відповідачем не надані належні та допустимі докази того, що він мав відповідні доходи чи заощадження для придбання у період з липня 2004 року по червень 2006 року спірної квартири шляхом внесення пайових внесків на загальну суму 358 636,60 грн. (згідно наданих квитанцій до прибуткового касового ордера). Крім цього, звертає увагу те, що вказані договори містять графіки внесення паїв всього у розмірі, який еквівалентний 58 422 доларів США (за квартиру) та 7 560 доларів США (за нежитлові приміщення), по курсу НБУ на момент внесення поетапно, тобто розмір кожного внеску зазначено у договорах саме у доларах США на час його внесення у залежності від курсу долара США, що збільшує розмір пайового внеску у разі збільшення курсу долара США.

Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції зроблені висновки на підставі недопустимих та неналежних доказів зі сторони позивача та з упередженим ставленням до їх оцінки, то ці доводи є суб`єктивним ставлення відповідача до наданих позивачем доказів та не заслуговують на увагу.

Доводи апеляційної скарги про те, що грошових коштів для виконання умов підпункту 2) п.1 договору комісії для сплати пайових внесків позивач відповідачу не надавала, належних та допустимих доказів надання йому таких коштів позивач суду не надала, тобто вбачається одностороння відмова позивача від виконання умов договору комісії, у результаті чого змінюються умови зобов`язання, або воно припиняється, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки, відповідач, заперечуючи право позивача на спірну квартиру та зазначаючи про набуття ним права власності на спірну квартиру на підставі укладених договорів, повинен був надати суду докази про наявність у нього відповідного розміру особистих грошових коштів для її придбання. Крім цього, посилання відповідача на односторонню відмову позивача від виконання умов договору комісії, вказує на те, що відповідач визнає укладення договору комісії з позивачем, отже, доводи в цій частині містять протиріччя та свідчать про невизначену правову позицію відповідача.

Доводи апеляційної скарги про те, що як один із способів захисту своїх цивільних прав відповідачем заявлялося клопотання про застосування наслідків пропуску строків позовної давності, але суд не знайшов підстав для їх застосування, що про оформлення відповідачем спірної квартири на своє ім`я, тобто про порушення умов договору комісії, позивач знала і не заперечує у позові, що права позивача були порушені саме 24.04.2007 року і саме з цієї дати повинні рахуватися загальні строки позовної давності в три роки відповідно до вимог ст. 261 ЦК України, то ці доводи також не заслуговують на увагу, оскільки суд першої інстанції достатньо повно мотивував свій висновок про відмову у застосуванні наслідків пропуску позивачем строку позовної давності, про що просив відповідач, з яким погоджується колегія суддів. У відповідності до підпункту 5.1 п.5 договору комісії від 01.07.2004 року, цей договір продовжує дію до повного виконання своїх забов`язань сторонами, зокрема, до моменту виконання комісіонером Вишневським О.Ю. п.4) п.1 цього договору, який ним не виконано та який передбачає надати всі документи комітенту ОСОБА_2 для оформлення права власності на квартиру, що стала предметом договорів про сумісну діяльність в пайовій участі в будівництві багатоквартирного житлового будинку по АДРЕСА_2 .

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 09 листопада 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її проголошення безпосередньо до суду касаційної інстанції, у разі проголошення лише вступної та резолютивної частини судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов