Справа № 495/7410/19
№ провадження 2/495/450/2022
р і ш е н н я

ІМЕНЕМ УКрАЇНи

07 листопада 2022 рокум. Білгород-Дністровський

Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:

головуючого одноособово - судді Прийомової О.Ю.,

за участю секретаря Мельник Ю.В.,

Справа № 495/7410/19,

Особисто позивача ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Білгород-Дністровський Одеської області в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання автомобіля сумісним майном подружжя та за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа,яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання права власності на Ѕ частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя,

представника позивача на підставі ордеру адвоката Каланжова В.І.,

представника третьої особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору на підставі ордеру адвоката Єфименко Н.В.

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 15.08.2019 року звернулася до суду з позовом до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання автомобіля сумісним майном подружжя, змінивши 19.05.2021 року предмет позову та уточнивши позовні вимоги остаточно просить суд: встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка і жінки без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 ,який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 у період з жовтня 2013 року по день смерті останнього; визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 автомобіль марки Форд Транзіт, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 та житловий будинок АДРЕСА_1 ; визнати за позивачем право власності на 1/2 частку автомобіля та житлового будинку.

Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача

Свої вимоги обґрунтовує тим, що з ОСОБА_4 вона познайомилась влітку 2010 року, на той час він перебував у шлюбних відносинах з ОСОБА_3 , шлюб з якою було розірвано у 2013 році.

Позивач же розірвала попередні шлюбні відносини 10.12.1998 року.

Стверджує, що близькі стосунки з ОСОБА_4 почались у липні 2010 року.

04.12.2012 року вона зареєструвала місце проживання ОСОБА_4 у належному їй будинку за адресою: АДРЕСА_1 .

Вказує, що під час проживання за цією адресою ними було накопичено грошові кошти та придбано будинок АДРЕСА_1 , та 18.09.2013 року він був знятий з реєстраційного обліку по АДРЕСА_1 та зареєстрований по АДРЕСА_1 .

За твердженням позивача, з червня 2013 року між ними склались відносини, притаманні подружжю, вони стали проживати разом, незважаючи на реєстрацію місця проживання по АДРЕСА_1 , ОСОБА_4 продовжував проживати з позивачем у її будинку, вели спільне господарство, були пов`язані спільним побутом, сумісним бізнесом, відвідували знайомих як чоловік та дружина, влаштували проживання їх матерів в одному будинку, щоб доглядати батьків, які перебували у похилому віці, мали тісні і дружні стосунки між сусідами, разом користувались спільним майном, в т.ч. будинком по АДРЕСА_1 та автомобілем.

Позивач зазначає, що у вересні 2018 року знайомий ОСОБА_4 запропонував йому поїхати на заробітки до Росії працювати водієм вантажних автомобілів та ОСОБА_4 погодився. 25.07.2019 року він загинув у ДТП в м. Санкт-Петербург /Російської Федерації/, про що позивачу стало відомо від брата ОСОБА_4 та отримала фото з поховань.

Тож, спільність проживання позивача з ОСОБА_4 підтверджує письмовими показами свідків, фотографіями спільних візитів у гості, на весілля та свята, та тим, що певне майно та документи після смерті ОСОБА_4 залишилось у неї.

З урахуванням усього вищенаведеного, вона просила її вимоги задовольнити в повному обсязі.

Не погодившись з ствердженнями позивача та її заявленими вимогами від представника відповідача Білгород-Дністровської міської ради надійшов письмовий відзив від 14.11.2019 року, згідно якого, Білгород - Дністровська міська рада вважає позовні вимоги необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню з огляду на наступне.

Вказує, що факт присутності на святкуванні свят протягом вказаного позивачем періоду, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, притаманні подружжю.

Зазначає, що надані позивачем до матеріалів справи накладні та товарні чеки не можуть свідчити про спільні витрати та прийняті до уваги, оскільки ніяким чином не ідентифікують та не встановлюють факт спільних витрат з ОСОБА_4 .

Довідка про склад сім`ї № 480 від 31.07.2019 року видана КП «ЖЕО №1» лише свідчить про реєстрацію місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 позивача, її сина ОСОБА_5 та ОСОБА_4 , з 2012 року до зняття його з місця реєстрації 18.09.2013 року.

Також, відповідач звертає увагу на те, що між ОСОБА_4 та позивачем був укладений договір № 191 від 04.12.2012 року про оренду житлового приміщення / АДРЕСА_1 , що свідчить про наявність між ними договірних відносин як орендаря та орендодавця.

Отже, на думку відповідача, надані позивачем документи не містять доказів спільного проживання однією сім`єю, спільного побуту, взаємних прав та обов`язків між нею та ОСОБА_4 , а посилання позивача на пояснення сусідів, для даної категорії справ недостатньо, зокрема рішення суду не може ґрунтуватись лише на цих поясненнях.

До того ж, позивачем не визначені сторонами у справі мати ОСОБА_4 ОСОБА_6 та інші родичі, які можуть бути потенційними спадкоємцями, оскільки шестимісячний строк прийняття спадщини не минув, а доказів про її неприйняття позивачем не надано.

Незважаючи на те, що однією з вимог є визнання автомобіля сумісним майном подружжя, позивач в позові не наводить жодних доводів щодо того, ким він був придбаний, у який період часу, за чий бюджет та ін.

Таким чином, аналізуючи доводи позивача та надані докази в їх сукупності, Білгород-Дністровська міська рада вважає, що позивачем не доведено факт спільного сумісного проживання з ОСОБА_4 як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу та визнання автомобіля спільним сумісним майном, також необґрунтовано.

У зв`язку з вищенаведеним, просив у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.

13.11.2019 року від третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 надійшла позовна заява до ОСОБА_1 , Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, у якій вона вказувала, що позовом ОСОБА_1 порушуються її особисті майнові права, тому вона змушена звернутися до суду.

Зазначає, що з 09.06.1990 року вона перебувала з ОСОБА_4 у зареєстрованому шлюбі, який було розірвано лише 10.09.2013 року.

За час шлюбу вони разом з чоловіком придбали транспортний засіб Форд Транзіт, 1998 року випуску, д/н НОМЕР_1 .

За спільною домовленістю подружжя автомобіль було зареєстровано на ім`я чоловіка, оскільки керував автомобілем виключно він особисто.

Натомість, сторонами було досягнуто згоди, що ОСОБА_4 продовжує керувати їх спільним транспортним засобом, а при нагоді буде надавати його ОСОБА_3 .

Наразі, спірний автомобіль входить до спадкової маси, на яку претендує донька ОСОБА_4 .

Таким чином, вважає 1/2 частину спірного авто своєю власністю, адже розподіл спільного майна подружжя не проводився.

Заяви, клопотанні, інші процесуальні дії у справі

16 серпня 2019 року Ухвалою судді ОСОБА_7 вказані позовні вимоги були залишені без руху. (т. 1 а.с. 47)

10 вересня 2019 року відповідно до розпорядження № 434 призначений повторний автоматизований розподілу судової справи. (т.1 а.с. 47)

10 вересня 2019 року відповідно до протоколу повторного розподілу судової справи між суддями, справа передана судді Прийомової О.Ю. (а.с. 48)

27 вересня 2019 року Ухвалою суду провадження у справі було відкрито з призначенням її підготовчого розгляду.

Ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 18.02.2021 року, клопотання позивача ОСОБА_1 про залучення співвідповідача у справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород Дністровської міської ради Одеської області про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання автомобіля сумісним майном подружжя задоволено.

Залучено до участі у справі в якості співвідповідача ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 . (т.1 а.с. 165-168)

19 травня 2021 року Ухвалою суду задоволено клопотання позивача про витребування доказів. (т.1 а.с. 182-183)

Ухвалою Білгород - Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 29.09.2021 року, прийнято позовні вимоги ОСОБА_3 , як третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору до ОСОБА_1 , Білгород Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , про визнання права власності на 1/2 частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Залучено до участі у справі в якості третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 по цивільній справі за позовною заявою ОСОБА_1 до Білгород Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання сумісним майном подружжя. (т.1 а.с. 206-207)

29 вересня 2021 року Ухвалою суду підготовче провадження у справі було закрито з призначенням справи до її розгляду по сутті. (т.1 а.с. 208-209)

В судовому засіданні позивач та її представник позовні вимоги підтримали та наполягали на їх задоволені з підстав викладених у позові.

Представник відповідача Білгород-Дністровської міської ради в судове засідання не з`явився, про причину неявки суду не повідомив, згідно відзиву з позовними вимогами не згоден.

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, її представник в судовому засіданні просила відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 з підстав їх необґрунтованості та недоведеності.

Представник третьої особи, яка заявляє самостійні вимоги на предмет спору з позовними вимогами не погодилася, просить суд в їх задоволені відмовити, позовні вимоги ОСОБА_3 задовольнити у повному обсязі.

В судовому засіданні, також були заслухані свідки ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , ОСОБА_12 , ОСОБА_13 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 .

Так, свідок ОСОБА_8 пояснив, що був сімейним лікарем матері ОСОБА_1 та померлого ОСОБА_4 .

Вони проживали разом по АДРЕСА_3 . Матері обидві проживали за однією адресою. Коли він їх відвідував, крім тих жінок, вказує у помешканні нікого не бачив. Матері ОСОБА_1 та ОСОБА_4 мали проблеми з серцем та часто підвищувався тиск у обох. Він вважав, що їх діти є чоловіком і дружиною.

Свідок ОСОБА_9 пояснила, що є однокласницею ОСОБА_1 та її кумою. Знала ОСОБА_4 близько 10 років. Він з`явився у житті ОСОБА_1 у 2012 році. Раніше був у шлюбі, шлюбні відносини розірвав. Вона дружила з сім`єю ОСОБА_16 та ОСОБА_17 , хрестила дитину. Вказує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 проживали цивільним шлюбом, разом вели господарство, все робили разом, свята проводила також разом.

Також свідок зазначила, що останні роки життя ОСОБА_4 , вони разом з ОСОБА_1 працювали, займалися бізнесом. Вони також разом доглядали за бабусею. Мали між собою теплі сімейні стосунки. Їх матері проживали також разом.

Свідок ОСОБА_10 пояснила, що є сусідкою та подругою сім`ї. Знає, що ОСОБА_4 та ОСОБА_1 працювали разом, разом торгували, жили разом та розпочали реконструкцію будинку. Вона з ними тісно спілкувалась близько 7 років. Вказує, що вони проживали сім`єю та вели спільне господарство. Їх матері проживали спільно. Стверджує, що ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були справжньою сімейною парою, жили дуже дружно.

Свідок ОСОБА_11 пояснив, що є рідним братом померлого ОСОБА_4 .

Знає, що майно його брат набув у шлюбі з ОСОБА_3 .

Зазначає, що на похованні брата був він та його колишня дружина ОСОБА_18 . Вони їздили до Росії проститися з померлим. У них є донька, яка проживає у Росії.

Стверджує, що його брат за життя мав у планах продати усе його майно та поїхати проживати до доньки в Росію. Вони з ОСОБА_18 розійшлися у 2013 році.

З того часу, він мав намір поїхати на північ на заробітки. Зазначає, що зі слів брата, він з ОСОБА_1 займалися бізнесом, торгували.

Крім того, вказував, що вона з братом приїжджали до нього на його день народження ОСОБА_19 . Один раз він заходив у гості до них за адресою: АДРЕСА_1 .

Свідок ОСОБА_12 пояснив, що знає ОСОБА_4 близько 10 років. ОСОБА_4 разом з його колишньою дружиною ОСОБА_18 тримали парники, займалися бізнесом, торгували. Він не помічав, що ОСОБА_4 та ОСОБА_3 розірвали шлюбні відносини.

ОСОБА_4 завжди їй допомагав, привозив товар, у них були людяні відносини. Наскільки йому відомо, у них завжди був автомобіль. Він жодної іншої жінки біля ОСОБА_4 ніколи не бачив, та про неї нічого не чув. Знає, що ОСОБА_4 виїжджав до Росії, але свідку не відомо на скільки років це було після розірвання шлюбу.

Також, памятає, що ОСОБА_4 доглядав якусь бабусю.

Свідок є особою-підприємцем, торгував та ринку, вони разом торгували з його дружиною ОСОБА_3 , у них були теплиці.

Свідок ОСОБА_20 пояснив, що ОСОБА_4 з ОСОБА_3 займалися теплицями, у них завжди був автомобіль. Про розірвання їх стосунків майже нічого не чув, оскільки виїжджав та працював у м. Ялта. Йому відомо, що ОСОБА_21 доглядав якусь жінку-бабусю.

Він йому допомагав добудовувати будинок, з ОСОБА_21 мешкала його матір. Вона мешкала з ними по АДРЕСА_4 , до цього мешкала у м. Черноморськ.

Стверджує, що з ОСОБА_22 у ОСОБА_21 був лише спільний бізнес.

ОСОБА_21 був дуже чуйним, завжди усім допомагав.

Так, він допомагав будувати будинок своїй коханці ОСОБА_1 . Але у нього були наміри жити в Росії. Він і ОСОБА_20 рекомендував поїхати з ним на заробітки.

Свідок ОСОБА_14 пояснив, що є другом ОСОБА_4 . Стверджує, що ОСОБА_1 дарма рахувала ОСОБА_4 своїм цивільним чоловіком. У ОСОБА_21 після ОСОБА_23 були ще інші жінки. Вона деякий час допомагала ОСОБА_4 з пропискою. Надалі, знає, що він доглядав якусь жінку-бабусю. Збирався поїхати на північ. Він любив лише свою доньку, бажав переїхати до неї в Росію.

Свідок ОСОБА_15 пояснив, що вони жили у двох, купували товар та торгували на Затоці, коштів не хватало тому він поїхав до Росії, в цей час за будинком ніхто не доглядав.

На питання представника відповідача та третьої особи пояснив, що ОСОБА_21 жив з ОСОБА_24 .

Фактичні обставини, встановлені судом

Вислухавши сторони по справі, допитавши свідків, вивчивши матеріали справи, ретельно дослідивши докази, суд приходить до наступного.

Судом встановлено, що дійсно у відповідності до довідки про склад сім`ї та реєстрації № 480 від 31.07.2019 року, ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

За вказаною адресою зареєстровані ще 2 особи: син власника ОСОБА_5 ,з 2004 року та попередньо ОСОБА_4 , з 04.12.2012 року до 18.09.2013 року. /т.1 а.с.11/

У відповідності до письмових пояснень свідків ОСОБА_25 , ОСОБА_26 , ОСОБА_27 , ОСОБА_9 , ОСОБА_28 , ОСОБА_29 , ОСОБА_30 , ОСОБА_31 , ОСОБА_32 , ОСОБА_33 , усі вони засвідчують підтримання взаємовідносин між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , дехто з них вказує про спільність проживання та ведення сумісного господарства з червня 2013 року до моменту смерті ОСОБА_4 , інші про ведення спільного бізнесу, та спільних коштів для придбання спільного майна. /т.1 а.с.17-27/.

Окрім того, згідно заяви ОСОБА_8 , сімейного лікаря, підтверджує, що хворі ОСОБА_34 та ОСОБА_6 мешкали за однією адресою по АДРЕСА_3 .

З їх слів вони є свахи, їх діти ОСОБА_4 та ОСОБА_1 проживали разом за адресою: АДРЕСА_5 /т.1 а.с.15/.

До матеріалів справи в якості обґрунтування позовних вимог позивачем приєднані і світлини /фото/ позивача разом з ОСОБА_4 , що свідчать про їх перебування на весіллі та з рідними, а також фото з поховання останнього.

За твердженням позивача, ОСОБА_4 був зареєстрований за адресою її проживання, до моменту придбання житлового будинку АДРЕСА_1 .

Разом з тим, вони разом придбавали будівельні матеріали, які були використані на ремонтні роботи будинку по АДРЕСА_1 , про що свідчать копії накладних та товарних чеків, що збереглись у неї. /т.1 а.с.12-13/.

До того ж, у позивача наявні і інші документи померлого, зокрема: медична довідка щодо придатності до керування транспортним засобом та заява № 18950598 від 04.06.2013 року про проведення реєстрації ТЗ Ford Transit,1998 року випуску, д/н НОМЕР_2 . /т.1 а.с.10,14/.

Усі ці докази у сукупності вважає підтвердженням факту її перебування у відносинах з ОСОБА_4 , що притаманні подружжю, без офіційної реєстрації шлюбу та наявності правових підстав для задоволення позову.

Підтвердженням факту смерті ОСОБА_4 є наявність в матеріалах справи копії свідоцтва про смерть останнього серії НОМЕР_3 .

Проте, матеріали справи містять і докази наявності у померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , доньки ОСОБА_2 , яка змінила прізвище у зв`язку з укладанням шлюбу, що підтверджується копією свідоцтва про її народження серії НОМЕР_4 , та свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 .

Задля повного, всебічного та об`єктивного розгляду справи, ухвалою Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 20.02.2020 року, витребувано у приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітової Тетяни Сергіївни, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

Зобов`язано приватного нотаріуса Білгород-Дністровського міського нотаріального округу Тітову Тетяну Сергіївну, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_6 , надати на адресу суду належним чином завірену копію спадкової справи щодо майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_4 .

У відповідь на ухвалу суду надійшла копія спадкової справи № 39/2019 до майна померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , заведена за заявою доньки померлого ОСОБА_2 про прийняття спадщини.

У вказаній спадковій справи наявні довідки № 216 та № 217, видані КП «ЖЕО № 1» про реєстрацію та проживання ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_1 , з 18.09.2013 року.

Нормативне обґрунтування

У ст. 3 Сімейного кодексу України визначено, що сім`я є первинним та основним осередком суспільства. Сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 встановлено, що до членів сім`ї належать особи, що постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство.

Ними можуть бути не тільки близькі родичі, але й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт і т.п.

Відповідно до роз`яснень, викладених в листі Верховного Суду України від 01 січня 2012 року «Про судову практику розгляду справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення» до заяви про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу додаються документи та докази того, що між заявником та іншою особою мали місце фактичні шлюбні стосунки (свідоцтва про народження дітей, довідки з місця проживання, свідчення свідків, листи ділового та особистого характеру тощо).

Частиною 1 статті 74 Сімейного Кодексу України визначено, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності.

У пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України від 21 грудня 2007 року № 11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» судам роз`яснено, що при застосуванні статті 74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, судам необхідно враховувати, що правило зазначеної норми поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

На вказане також звернуто увагу ВСУ, ухвалюючи постанову від 14.02.2018 року у справі № 129/2115/15-ц, при застосуванні статті 74 СК України слід виходити з того, що указана норма поширюється на випадки, коли чоловік і жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі та між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

Для визначення осіб як таких, що перебувають у фактичних шлюбних відносинах, для вирішення майнового спору на підставі статті 74 СК України, суд повинен встановити факт проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу в період, протягом якого було придбано спірне майно.

Крім того, для визнання майна, придбаного під час фактичних шлюбних відносин, спільною сумісною власністю необхідні докази: ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання іншого майна в інтересах сім`ї.

Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 12 грудня 2012 року (справа № 6-148цс12).

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки і чоловіка, які не перебувають у шлюбі між - собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюється положення глави 8 цього кодексу (ст. 74 ч.2 СК України).

Відповідно до правового висновку, що міститься в Постанові Верховного Суду України від 08.06.2016 року по справі № 6-2253цс15:

«Проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема права спільної сумісної власності на майно.

Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловікові, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю, ведення спільного побуту, виконання взаємних прав та обов`язків.

При цьому, як вказано у постанові Верховного Суду від 14 лютого 2018 року у справі № 129/2115/15-ц для встановлення факту спільного проживання, показання свідків не можуть бути єдиною підставою.

Показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

На вказане акцентував увагу Верховний Суд від 12 грудня 2019 року у справі № 466/3769/16 (провадження № 61-5296св19).

Спільна присутність на святах та пересилання коштів не можуть свідчити про те, що між сторонами склались усталені відносини, які притаманні подружжю, що узгоджується з позицією ВСУ від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15 (провадження № 61-30273св18) .

У справі №204/6931/20, 23 вересня 2021 року Верховний Суд висловився щодо встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.

"Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту спільного їх проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.

Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).

Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо. До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України,тощо.

При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.

Наведені вище правові висновки суду повністю узгоджуються із правовими позиціями, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №554/8023/15-ц, постановах Верховного Суду від 26 вересня 2018 року у справі №244/4801/13-ц, від 28 листопада 2018 року в справі №127/11013/17, від 16 січня 2019 року у справі №343/1821/16-ц, від 27 лютого 2019 року у справі№522/25049/16-ц, від 27 березня 2019 року у справі №354/693/17-ц, від 17 квітня 2019 року у справі №490/6060/15-ц, від 15 серпня 2019 року у справі №588/350/15, від 23 вересня 2019 року у справі №279/2014/15-ц, від 10 жовтня 2019 року у справі №748/897/18, від 11 грудня 2019 року в справі №712/14547/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі №490/4949/17, від 18 грудня 2019 року в справі №761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року в справі №490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року №757/8786/15-ц."

Окрім цього, ВС зазначив, "що належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу можуть бути, зокрема, але не виключно: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання, свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, у яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства та ін.

Самі лише показання свідків та спільні фотографії не можуть бути єдиною підставою для встановлення факту спільного проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу".

ВС підкреслив, «що роздруківки фотознімків з соціальних мереж свідчать лише про існування між сторонами у певний період часу близьких, романтичних стосунків. Такі відносини не можна ототожнювати із подружніми/шлюбними.

Позивач на підтвердження своїх вимог посилалася на покази свідків.

Проте, такі свідчення свідків не дають підстав для визнання факту проживання однією сім`єю, ведення спільного господарства.

Сам факт перебування у незареєстрованих шлюбних відносинах без ведення спільного господарства, побуту та бюджету не є підставою для визнання права власності на половину майна.»

Відповідно до вимог ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

За ч.1,2 ст. 61 СК України, об`єктами права спільної сумісної власності подружжя можуть бути будь-які речі, за винятком тих, які виключені з цивільного обороту.Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя і внесені до сімейного бюджету або внесені на його особистий рахунок у банківську (кредитну) установу.

Як роз`яснено в п. 23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року за № 11 Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя, спільною сумісною власністю подружжя, зокрема, можуть бути: квартири, жилі й садові будинки, земельні ділянки та насадження на них, продуктивна і робоча худоба, засоби виробництва, транспортні засоби, грошові кошти, акції та інші цінні папери, паєнакопичення в житлово-будівельному, дачно-будівельному, гаражно-будівельному кооперативі, грошові суми та майно, належні подружжю за іншими зобов`язальними правовідносинами, тощо.

Згідно зі ст. 63 СК України, дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Відповідно до ст. 69 СК України, дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.

За змістом ст. 60 СК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності.

Відповідно до частини першої статті 57 СК України , Особистою приватною власністю дружини, чоловіка є:

1) майно, набуте нею, ним до шлюбу;

2) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але на підставі договору дарування або в порядку спадкування;

3) майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто;

4) житло, набуте нею, ним за час шлюбу внаслідок його приватизації відповідно до Закону України "Про приватизацію державного житлового фонду";

5) земельна ділянка, набута нею, ним за час шлюбу внаслідок приватизації земельної ділянки, що перебувала у її, його користуванні, або одержана внаслідок приватизації земельних ділянок державних і комунальних сільськогосподарських підприємств, установ та організацій, або одержана із земель державної і комунальної власності в межах норм безоплатної приватизації, визначених Земельним кодексом України.

Належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його під час шлюбу, але й спільною участю подружжя коштами або працею в набутті майна.

Застосовуючи норму статті 60 СК України та визнаючи право спільної сумісної власності подружжя на майно, суд повинен установити не тільки факт набуття майна під час шлюбу, але й той факт, що джерелом його набуття були спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.

Тобто статус спільної сумісної власності визначається такими чинниками, як час набуття майна та кошти, за які таке майно було набуте (джерело набуття).

Норму статті 60 СК України застосовано правильно, якщо набуття майна відповідає цим чинникам.

Таким чином, у разі придбання майна хоча й у період шлюбу, але за особисті кошти одного з подружжя, це майно не може вважатися об`єктом спільної сумісної власності подружжя, а є особистою приватною власністю того з подружжя, за особисті кошти якого воно придбане.

Тому сам по собі факт придбання спірного майна в період шлюбу не є безумовною підставою для віднесення такого майна до об`єктів права спільної сумісної власності подружжя.

Вказана правова позиція кореспондується з Висновками Верховного Суду України, викладеними у постанові від 05.04.2017 року по справі № 367/5390/14-ц, від 22 січня 2020 року у справі № 711/2302/18 (провадження № 61-13953св19).

Оцінка аргументів сторін, висновки суду

Матеріалами справи встановлено, що згідно довідки про склад сім`ї та реєстрацію № 480 від 31.07.2019 року, виданої КП «ЖЕО №1», ОСОБА_4 дійсно деякий час, з 04.12.2012 року мешкав за адресою проживання позивача, а саме до 18.09.2013 року. /т.1 а.с.11/.

Разом з тим, згідно договору № 191, укладеного 04.12.2012 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , позивач лише здавала житлове приміщення в оренду наймачу/т.1 а.с.30/.

За таких обставин, суд погоджується з доводами представника відповідача про те, що спільність проживання окреслених осіб ґрунтувалась на договірних відносинах, що ставить під сумнів існування між ними відносин, притаманних подружжю, пов`язаність їх спільним побутом, наявність спільних прав та обов`язків тощо.

Також суд ставиться критично до намагання позивача підтвердити проведення ремонтних робіт з ОСОБА_4 у придбаному начебто за спільні кошти житловому будинку по АДРЕСА_1 товарними чеками та накладними, адже у них відсутні дані про те, на ім`я кого вони виписані.

Стосовно фото, то вони можуть свідчити і про прості дружні відносини померлого ОСОБА_4 з ОСОБА_1 .

Більш того, згідно Акту, складеного КП «ЖЕО №1» від 07.11.2019 року, власником будинку АДРЕСА_1 є ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Померлий був зареєстрований за вищевказаною адресою з 18.09.2013 року по день смерті. Зі слів сусідів, померлий до дня смерті проживав за вказаною адресою один.

У відповідності до ч.1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Дослідивши матеріали справи, надані позивачем докази, оцінивши їх достатність, належність та взаємозв`язок, суд приходить до висновку про неможливість констатувати факт перебування ОСОБА_1 з ОСОБА_4 у фактичних шлюбних відносинах без реєстрації шлюбу, адже дійсно лише на показах свідків неможливо встановити дійсність проживання однією сім`єю визначених осіб.

Стосовно вимог про визнання автомобіля Ford Transit,1998 року випуску, д/н НОМЕР_2 спільною сумісною власністю ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , суд виходить з наступного.

Судом встановлено, що згідно листа № 31/15/5143-Є-29/АЗ від 19.11.2019 року з ТСЦ 5143 РСЦ МВС в Одеській області повідомлено, що згідно наявних баз даних територіального сервісного центру 5143 станом на 19.11.2019 рік на ім`я ОСОБА_4 значиться зареєстрованим в т.ч. автомобіль FORD TRANZIT, д/н НОМЕР_1 , 1998 р.в., білого кольору, реєстрація проведена 04.06.2013 року.

Таким чином, судом достовірно підтверджено, що реєстрація вказаного автомобіля проведена ще до визначеного позивачем строку проживання ОСОБА_1 разом з ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , тож є таким, що взагалі не може належати до спільної сумісної власності подружжя у відповідності до ст. 57 СК України.

Стосовно визнання за позивачем права власності на 1/2 частину житлового будинку, суд, окрім того, що ОСОБА_1 не було доведено факту її спільного проживання з ОСОБА_4 також звертається увага, що жодних доказів підтверджуючих факт її участі у придбанні такого, матеріали справи не містять.

З огляду на те, що під час поділу спільного майна подружжя необхідно враховувати не лише час придбання такого, а й джерело походження коштів, суд приходить до висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог і в цій частині.

Ураховуючи усе вищенаведене, а саме: недостатність доказів, наведених позивачем для можливості встановлення факту її проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу з ОСОБА_4 , ведення ними спільного господарства та наявності спільних прав та обов`язків, притаманних подружжю, з огляду на те, що основні позовні вимоги, а саме: їх необґрунтованість впливає на результат задоволення похідних вимог, суд дійшов висновку про те, що в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання автомобіля сумісним майном подружжя слід відмовити повністю.

Стосовно ж вимог третьої особи, то суд також у зв`язку з відсутністю в матеріалах справи належних та об`єктивних доказів спільної участі подружжя у придбанні спірного майна вважає безпідставно заявленими вимоги колишньої дружини на поділ майна.

Тож, у сукупності оцінених судом обставин справи, з огляду на відсутності жодних достовірних та допустимих доказів належності предмета спору автомобілю Форд Транзіт, д/н НОМЕР_6 до спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_17 , суд вважає за необхідне в задоволення позову третьої особи ОСОБА_3 відмовити.

Розподіл судових витрат

Згідно з частинами першою, третьою статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовнихвимог.

З огляду на недоведеність та необґрунтованість позовних вимог, судові витрати/судовий збір/ не підлягає стягненню з відповідача.

Керуючись ст. ст. 3,71,74 СК України, ст. ст. 12, 13, 76, 80, 81, 83, 263, 264, 265, 354 ЦПК України , суд,-

УХВАЛИВ:

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, ОСОБА_2 , третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору ОСОБА_3 про встановлення факту проживання однією сім`єю та визнання автомобіля сумісним майном подружжя відмовити.

В задоволенні позову ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , Білгород-Дністровської міської ради Одеської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору ОСОБА_2 про визнання права власності на 1/2 частку майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя відмовити.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення, (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного тексту рішення.

Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , паспорт серії НОМЕР_7 , РНОКПП НОМЕР_8 , адреса: АДРЕСА_7 .

Відповідач: Білгород-Дністровська міська рада Одеської області, адреса: Одеська область, м. Білгород-Дністровський, вул. Михайлівська, 56.

Відповідач: ОСОБА_2 , що мешкає за адресою: АДРЕСА_2 .

Третя особа, яка заявляє самостійні вимоги щодо предмету спору ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , паспорт серії НОМЕР_9 , яка зареєстрована за адресою: АДРЕСА_8 .

Повний текст рішення складений 15 листопада 2022 року.

Суддя: