Справа № 309/2728/22
Провадження № 2/309/539/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року м. Хуст

Хустський районний суд Закарпатської області

в складі: головуючого - судді Піцура Я.Я.,

за участю секретаря Губаль Г.М.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника третьої особи Вурсти О.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Хуст цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету Хустської міської ради, про визначення місця проживання дітей,

В С Т А Н О В И В:

У липні 2022 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету Хустської міської ради, про визначення місця проживання дітей.

Позовні вимоги обґрунтовано тим, що 20.05.2008 року між ним та відповідачем укладено шлюб. Від даного шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Рішенням Хустського районного суду від 12.01.2022 шлюб між сторонами розірвано. Після розірвання шлюбу відповідачка почала жити на території м.Хуст, де винаймала різні квартири, періодично виїжджаючи за кордон на заробітки. Після припинення шлюбних відносин діти залишилися проживати з батьком у АДРЕСА_1 , який займається їх утриманням та вихованням. Батько має всі умови для комфортного проживання дітей та здатний їх забезпечити.

Посилаючись на викладене позивач просить суд визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_5 .

Відзиву на позов відповідач ОСОБА_3 не подавала.

У судовому засіданні представник позивача ОСОБА_1 позов підтримав позов та просив його задовольнити з підстав наведених у позовній заяві. Зокрема ствердив, що після розірвання шлюбу діти залишилися проживати з позивачем, відповідачка почала проживати в орендованому житлі, періодично виїжджаючи за кордон. Однак у сторін виникли суперечності, оскільки приїжджаючи із-за кордону, ОСОБА_3 вимагала щоб у той період діти проживали з неї. Позивач категорично з цим не погоджується, оскільки вважає, що це негативно вплине на дітей, які будуть проживати у нестабільному середовищі. У зв`язку з цим і звернувся до суду з даним позовом.

У судовому засіданні представник третьої особи ОСОБА_6 підтримала позов на наданий органом опіки та піклування висновок. Зазначила, що органом опіки та піклування проведено обстеження місця проживання дітей, які проживають з батьком. В ході обстеження опитано дітей і такі висловили своє бажання проживати з батьком. Відповідач ОСОБА_3 не надала можливості органу опіки та піклування провести обстеження її місця проживання, на засідання органу не з`явилася, пославшись на те, що вирішує питання щодо свого місця проживання за кордоном.

Відповідач ОСОБА_7 у судове засідання не з`явилася, матеріали справи містять її заяву про розгляд справи у її відсутності.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні у справі докази, суд вважає, що позовна заява підлягає задоволенню виходячи з наступного.

Так, відповідно до приписів ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Встановлено, що з 20 травня 2008 року сторони у справі перебували у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хустського районного суду від 12.01.2022 (а.с.43).

Від даного шлюбу народилося двоє дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 (а.с.9, 10).

Також судом встановлено, що наразі сторони у справі разом не проживають. Зокрема позивач ОСОБА_5 разом з двома дітьми ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , проживає за адресою АДРЕСА_1 .

Щодо відповідачки ОСОБА_3 , то така у підготовчому судовому засіданні від 15.09.2022 ствердила, що дійсно на той момент проживала окремо на орендованій квартирі, має намір виїхати за кордон до Швейцарії, на підтвердження чого надала відповідні документи (а.с.28-30). Також зазначила, що не може забрати дітей з собою і розуміє, що діти мають проживати з батьком проти чого вона не заперечує.

Згідно з висновком органу опіки та піклування Виконавчого комітету Хустської міської ради від 31 жовтня 2022 року визнано за доцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_5 (а. с. 40-42).

При цьому зі змісту даного висновку органу опіки та піклування вбачається, що діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 проживають разом з батьком ОСОБА_2 , який доглядає дітей, щодня спілкується, хвалить, заохочує до розвитку, допомагає виконувати домашні завдання та контролює їх виконання, відводить дітей до шкоди, створив належні умови для проживання дітей, належно виконує батьківські обов`язки, має доходи для утримання дітей. В ході обстеження місця проживання ОСОБА_5 за адресою АДРЕСА_1 , з`ясовано, що після розлучення діти ОСОБА_8 та ОСОБА_9 залишилися проживати з батьком ОСОБА_5 . Помешкання двоповерхове, складається з восьми кімнат. Власник будинку - ОСОБА_5 , дідусь дітей. Батько з дітьми проживає на другому поверсі, де зроблено сучасний ремонт, для дітей відведено окремі кімнати, які облаштовані відповідно до вікових потреб, наявні ліжка чиста постільна білизна, одяг та взуття відповідно до віку та сезону в належному стані, наявне шкільне приладдя, засоби гігієни, продукти харчування, діти забезпечені стабільним та повноцінним харчуванням. Батьком створено належні умови для проживання, виховання та гармонійного розвитку дітей. На момент обстеження діти перебували вдома в гарному настрої, легко йшли на контакт. У результаті бесіди з ОСОБА_8 та ОСОБА_9 , вони висловили бажання залишитись проживати разом з батьком у їхньому будинку, де проживають з народження. Батько не заперечує щодо спілкування дітей з матір`ю, однак категорично стверджує, щоб діти і надалі проживали з ним, зобов`язуються надати дітям освіту та підготувати їх до самостійного життя.

Також у висновку органу опіки та піклування зазначено, що у результаті бесіди представниками служби у справах дітей з громадянкою ОСОБА_3 , вона повідомила, що її діти проживають з батьком, але вони підтримують зв`язок, спілкуються, вона надає кошти на утримання дітей. Додала, що батько не перешкоджає у відвідуванні дітей. Висловила бажання щодо визначення місця проживання ОСОБА_8 та ОСОБА_9 з нею, однак не повідомила фактичну адресу її проживання для обстеження умов проживання.

Окрім того у висновку органу опіки та піклування вказано, що згідно з наданою характеристикою Хустської загальноосвітньої школи I-II ступенів від 05.10.2022р. №76, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , навчається в 7 класі. Вихованням дитини займається батько, а мама не в повній мірі виконує свої батьківські обов`язки, важливу роль у вихованні дитини відіграє бабуся, мама батька. Батько активно співпрацює з класним керівником та адміністрацією школи. Згідно з наданою характеристикою Хустської загальноосвітньої школи І-ІІІ ступенів №4 від 18.10.2022р. №05-16/196, малолітній ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , навчається в школі з першого класу. Зарекомендував себе як дисциплінований старанний учень. До виконання громадських доручень ставиться сумлінно. Батьки приділяють належну увагу вихованню сина. Постійно підтримують зв`язок з класним керівником, систематично відвідують батьківські збори. Згідно з наданою довідкою КНП «Хустський центр первинної медико- санітарної допомоги» Хустської міської ради від 04.10.2022 року №861/03-6, з сімейним лікарем ОСОБА_10 укладено декларацію з дозволу обох батьків ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , діти здорові, на обстеження дітей та за медичною допомогою в амбулаторію до сімейного лікаря з приводу захворювання чи профілактичного огляду приходили обоє батьків, станом здоров`я завжди цікавляться обоє батьків.

Окрім того у висновку органу опіки та піклування зазначено, що ОСОБА_3 була повідомлена про розгляд даного питання на Комісії з питань захисту прав дитини, однак, по телефону повідомила, що 26.10.2022 р. виїхала закордон, що свідчить про байдуже ставлення до розгляду питання щодо визначення місця проживання своїх малолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не бажає відстоювати свої права на Комісії з питань захисту прав дитини.

Суд констатує, що інформація викладена у висновку органу опіки та піклування у повній мірі узгоджується з позицією відповідачки ОСОБА_3 , висловленою нею у підготовчому судовому засіданні від 15.09.2022, і доказів того, що наразі така позиція змінилася матеріали справи не містять.

Законодавство України не містить норм, які б наділяли будь-кого з батьків пріоритетним правом на проживання з дитиною.

Відповідно до частин першої, другої статті 24 Конституції України громадяни мають рівні конституційні права і свободи та є рівними перед законом. Не може бути привілеїв чи обмежень за ознаками раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, етнічного та соціального походження, майнового стану, місця проживання, за мовними або іншими ознаками.

Відповідно до статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

У статті 141 СК України встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.

За частинами першою, другою статті 161 СК України, якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення.

Тлумачення частини першої статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.

Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Верховний Суд неодноразово звертав увагу на те, що у усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага повинна приділятись якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.

Дитина є найбільш вразливою стороною в ході будь-яких сімейних конфліктів, оскільки на її долю випадає найбільше страждань та втрат. Судовий розгляд сімейних спорів, у яких зачіпаються інтереси дитини, є особливо складним, оскільки в його процесі вирішуються не просто спірні питання між батьками та іншими особами, а визначається доля дитини, а тому результат судового розгляду повинен бути спрямований на захист найкращих інтересів дитини.

Дитина є суб`єктом права і незважаючи на незначний вік, неповну цивільну дієздатність, має певний обсяг прав. Одними з основних її прав є право висловлювати свою думку та право на врахування думки щодо питань, які стосуються її життя.

Відповідно до частин першої та другої статті 171 СК України дитина має право на те, щоб бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї. Дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішенні між батьками спору щодо її місця проживання.

Відповідно до статті 6 Європейської конвенції про здійснення прав дітей від 25 січня 1996 року під час розгляду справи, що стосується дитини, перед прийняттям рішення судовий орган надає можливість дитині висловлювати її думки і приділяє їм належну увагу.

З цією метою дитині, зокрема, надається можливість бути заслуханою в ході будь-якого судового чи адміністративного розгляду, що торкається дитини, безпосередньо або через представника чи відповідний орган у порядку, передбаченому процесуальними нормами національного законодавства. Закріплення цього права підкреслює, що дитина є особистістю, з думкою якої потрібно рахуватись, особливо при вирішенні питань, які безпосередньо її стосуються.

При цьому під час визначення місця проживання малолітньої дитини, зважаючи на вікову категорію дитини, бесіду з останньою має проводити психолог, головним завданням якого є встановлення дійсного психоемоційного стану дитини, визначення інтересів дитини та отримання думки щодо бажання дитини проживати з одним із батьків.

Проте суд має враховувати висловлену думку системно, з`ясовуючи належно фактичні обставини справи, досліджуючи та надаючи належну правову оцінку зібраним у справі доказам у їх сукупності, що в результаті сприятиме правильному вирішенню питання місця проживання дитини. Тільки так будуть забезпечені найкращі інтереси дитини, а не інтереси та бажання батьків, які вони не можуть чи не бажають вирішувати в позасудовий спосіб.

Так, оцінюючи надані сторонами у справі докази, суд приходить висновку, що матеріально-побутове забезпечення батька, його ставлення до дітей, дають підстави для твердження, що він батьків здатний створити умови для розвитку та виховання дітей.

Щодо матері дитини, то така фактично ухилилася від надання відповідної інформації як суду такі і органу опіки та піклування, і на момент розгляду справи взагалі виїхала за кордон, у зв`язку з чим суд не має можливості дати оцінку щодо умов приживання відповідачки та її ставлення до дітей.

Так, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у справі "М. С. проти України" (рішення від 11 липня 2017 року, заява № 2091/13) вказав на те, що при визначенні найкращих інтересів дитини в конкретній справі слід брати до уваги два міркування: по-перше, у найкращих інтересах дитини зберегти її зв`язки із сім`єю, крім випадків, коли доведено, що сім`я непридатна або неблагополучна; по-друге, у найкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним (пункт 100 рішення від 16 липня 2015 року у справі "Мамчур проти України", заява № 10383/09).

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц, в якій вона відступила від висновків Верховного Суду України, висловлених у постановах від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2445цс16 та від 12 липня 2017 року у справі № 6-564цс17, щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, а саме статті 161 СК України та принципу статті 6 Декларації прав дитини, що малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Аналіз наведених норм права та практики ЄСПЛ дає підстави для висновку про те, що рівність прав батьків є похідною від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, у першу чергу, повинні бути визначені інтереси дитини у ситуації спору, а вже тільки потім права батьків.

Питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що для дітей розлучення батьків - це завжди тяжке психологічне навантаження, пов`язане, зокрема, з кардинальними змінами в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо.

Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Однак найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти шлюб, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.

Таким чином, при вирішенні таких спорів доцільно та правильно керуватися виключно інтересами дитини, судам передусім потрібно впевнитися, що саме той з батьків, на чию користь буде прийнято рішення, створить для дитини належні умови для її морального, духовного та фізичного розвитку.

Матеріали справи не містять доказів щодо негативного впливу позивача на дітей, навпаки є докази, які свідчать про активні дії позивача щодо спілкування з дітьми, їх виховання, створення необхідних умов для її проживання та розвитку.

З урахуванням наведеного, зважаючи, що обоє дітей висловили своє бажання проживати разом з батьком, а також ураховуючи, що на момент розгляду справи мати дітей виїхала за кордон і фактично не заперечує щодо визначення місця проживання дітей з батьком, суд бере до уваги висновок органу опіки та піклування, та вважає, що наявні достатні правові підстави для визначення місця проживання дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_5 , і це відповідатиме інтересам дітей.

При цьому це не впливатиме на їх взаємовідносини з матір`ю, оскільки визначення місця проживання дітей з однім із батьків, не позбавляє іншого батьківських прав та не звільняє його від виконання своїх батьківських обов`язків.

Мати дитини, яка безсумнівно відіграє важливу роль у житті та розвитку дитини, має право та обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, стан її розвитку, незалежно від того з ким дитина буде проживати.

Відтак, на думку суду пред`явлений позов підлягає задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір понесений останнім за пред`явлення позову у розмірі 992,40 грн.

Керуючись ст.ст. 2, 4, 12, 13, 81, 258-259, 264-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , де третя особа без самостійних вимог на предмет спору Служба у справах дітей Виконавчого комітету Хустської міської ради, про визначення місця проживання дітей задовольнити.

Визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , разом з батьком ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).

Стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 992,40 грн.

Рішення може бути оскаржене до Закарпатського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 16 листопада 2022 року.

Суддя Хустського

районного суду: Піцур Я.Я.