Провадження № 2/761/2746/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 жовтня 2022 року Шевченківський районний суд міста Києва у складі:

головуючого судді Сіромашенко Н.В.,

за участю секретаря судового засідання Ващенка В.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві за правилами спрощеного позовного провадження позовну заяву ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна, Треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню,

В С Т А Н О В И В:

У жовтні 2020 року позивач звернувся до Шевченківського районного суду м. Києва з даним позовом,в якому просив визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 784, вчинений 14.02.2013 приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М., про звернення стягнення на рухоме майно: автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS, 2006 р.в., сірого кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , ДНЗ: НОМЕР_2 , що належить йомуна праві власності, для задоволення вимог ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 325931,90 грн.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2020 року з відповіді Управління забезпечення примусового виконання рішень у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства Юстиції (м. Київ) йому стало відомо щодо відкритого відносно нього виконавчого провадження №49701776, яке було відкрито 23.12.2015 старшим державним виконавцем Солом`янського РВДВС у м. Києві ЦМУМЮ (м. Київ) з примусового виконання виконавчого напису №784 від 14.02.2013.

Вважає, що виконавчий напис, вчинений приватним нотаріусом з грубим порушенням чинного законодавства, а саме, вимог ст. 87, 88 Закону України «Про нотаріат», Переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29.06.1999 № 1172, оскільки вчинений не на передбаченому Переліком борговому документі - кредитному договорі №15/П/60/2006-840 від 01.09.2006, який нотаріально не посвідчений, вчинено поза межами строку позовної давності, що свідчить про незаконність та протиправність таких дій, при цьому, строк, на який Позичальнику було надано кредит - до 31.08.2012, тоді як, строк за який проводиться стягнення - з 01.09.2006 по 03.12.2012, тобто, період стягнення виходить за межі строку позовної давності, а отже, відносно стягнутих сум заборгованості за основним боргом, відсоткам, пені, комісії та штрафам існує спір.

Окрім того, позивач зазначає, що ПАТ «КБ «Надра» надав недостовірну інформацію щодо суми заборгованості та відсоткам, а саме, не були враховані сплачені ним протягом 2006-2010 років суми грошових коштів згідно договору №15/П/60/2006-840 на загальну суму 76341,18 грн, про що надав відповідні квитанції, що, в свою чергу вважає, свідчить про існування спору відносно суми заборгованості.

Вказані обставини зумовили позивача звернутися з даним позовом до суду за захистом своїх порушених прав. У позовній заяві міститься клопотання позивача про витребування доказів в порядку ч. 1 ст. 84 ЦПК України.

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.10.2020 матеріали скарги передані на розгляд судді Сіромашенко Н.В.

Ухвалою суду від 28.10.2020 відкрито провадження у справі в порядку спрощеного позовного провадження. Витребувано у приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. належним чином завірену копію матеріалів нотаріальної справи щодо вчинення виконавчого напису №784 від 14.02.2013.

18.06.2021, засобами поштового зв`язку, від приватного нотаріуса ДМНО Бондар І.М. надійшов лист Вих. № 549/01-16 від 15.06.2021, в якому остання повідомила, що згідно акту від 09.01.2018 № 5 про вилучення для знищення документів, не внесених до Національного архівного фонду, схваленого Протоколом № 2 засідання ЕК Головного управління юстиції у Дніпропетровській області 01.08.2018, копії виконавчих написів та документи, на підставі яких вони вчинені, за 2013 рік було знищено, про що надала відповідні докази.

12.10.2021, засобами поштового зв`язку, від представника ПАТ КБ «Надра», виведення якого здійснює безпосередньо Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, надійшов відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позову до нього.

При цьому, пояснила, що з 28.09.2020 Фонд безпосередньо здійснює виведення ПАТ «КБ «Надра» з ринку та в межах повноважень, визначених Законом України «Про систему гарантування вкладів фізичних осіб»,з дня початку процедури ліквідації банку, з метою формування ліквідаційної маси банку, здійснює повноваження, визначені цим законом, зокрема, здійснює відчуження активів шляхом продажу активів (майна) банку, що ліквідується, на відкритих торгах (аукціоні), які проводяться в електронній формі, у тому числі через ЕТС.

Так, відповідно до наявної у Фонді інформації, право вимогиза кредитним договором від 01.09.2006 № 15/П/60/2006-840, укладеним між ПАТ КБ «Надра» та ОСОБА_1 , на підставі ст. 512 ЦК України, було відступленоТОВ «ФК«Інвест Хаус»; при цьому, інформація та документи щодо відступлення прав вимогирозміщена у загальному доступі на веб-сайті PROZORRO.

При цьому, звернула увагу, що відповідно до положень ст.ст. 516, 518 ЦК Україниборжник має право висувати проти вимоги нового кредитора у зобов`язанні заперечення, які він мав проти первісного кредитора на момент одержання письмового повідомлення про заміну кредитора.

Таким чином, з огляду на заміну кредитора в зобов`язанні та відповідно перехід до нового кредитора всіх прав та обов`язків за зобов`язанням просила відмовити у задоволенні позову до банку.

В подальшому, у судове засідання, призначене на 05.10.2022, позивач та його представник не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялись належним чином, від представника позивача надійшла заява про розгляд справи без участі позивача та його представника, позовні вимоги підтримала, просилазадовольнити.

Відповідач в судове засідання не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлявся належним чином.

Треті особи, також, в судове засідання не з`явились,про розгляд справи повідомлялись належним чином.

Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

За таких обставин, з урахуванням положень ст. 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглянути справу за відсутності відповідача та третіх осіб, на підставі наявних в справі доказів.

Відповідно до ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснювалося.

Суд,дослідивши та оцінивши письмові докази, які містяться в матеріалах справи, дійшов наступного висновку.

За загальним правилом статей15,16 ЦК Україникожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Кожна особа за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу має право звернутися до суду, який може захистити цивільне право або інтерес у один із способів, визначених частиною першоюстатті 16 ЦК України, або й іншим способом, що встановлений договором або законом.

Судом встановлено, що 01.09.2006 між ВАТ «КБ «Надра» та ОСОБА_1 було укладено Кредитний договір №15/П/60/2006-840, відповідно до якого банк надав позивачу кредит у розмірі 13800,00 доларів США, на умовах, визначених цим договором, строком до 31.08.2012, який нотаріально не посвідчений.

Відповідно до п. 2 зазначеного кредитного договору, в забезпечення виконання зобов`язань за договором кредиту, між банком та ОСОБА_1 укладено договір застави автотранспорту: легкового автомобіля марки DAEWOO, модель LANOS, 2006 р.в., сірого кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 .

14.02.2013 приватним нотаріусом ДМНО Бондар І.М. було вчинено виконавчий напис №784 про звернення стягнення на рухоме майно: автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS, 2006 р.в., сірого кольору, номер кузова: НОМЕР_1 , д.н.з. НОМЕР_2 , який належить на праві власності ОСОБА_1 для задоволення вимог ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 325931,90 грн.

За умовами виконавчого документу, строк платежу за договором застави настав 27.10.2012. За рахунок коштів, отриманих від реалізації рухомого майна, пропонується задовольнити вимогиПАТ «КБ «Надра`у період з 01.09.2006 по 03.12.2012, у розмірі: заборгованість з основного боргу - 7213,81 доларів США; заборгованість з відсотками - 1512,02 доларів США; заборгованість за пенею - 234158,10 грн; заборгованість за комісією -9297,91 грн; заборгованість за штрафами - 11030,34 грн., а також, витрати, пов`язані із вчиненням виконавчого напису - 1700,00 грн, а всього, складає 8725,83доларів США, що за курсом НБУ, станом на 14.02.2013, становить 69 745,55 та 256 186,35 грн, а всього, у гривневому еквіваленті 325931,00 грн.

23.12.2015 старшим державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №49701776 з примусового виконання виконавчого напису №784 від 14.02.2013.

Згідно зістаттею 18 ЦК Українинотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Порядок вчинення нотаріусами виконавчих написів визначений уГлаві 14 Закону України «Про нотаріат»та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженому наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5(далі - Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України).

Відповідно достатті 87 Закону України «Про нотаріат»для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Згідно зістаттею 88 Закону України «Про нотаріат»нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 29 червня 1999 року № 1172 (далі- Перелік документів). При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені вЗаконі України «Про нотаріат»та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому, стаття 50 Закону України «Про нотаріат»передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Отже, вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов`язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а підтверджує, що таке право виникло в стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису - надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов`язання боржником.

Таким чином, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак, характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається в спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання стягувачем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов`язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком документів є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак, сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на викладене, та з урахуванням приписів статей15,16,18 ЦК України, статей50,87,88 Закону України «Про нотаріат»захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного.

Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів.

Для правильного застосування положень статей87,88 Закону України «Про нотаріат»у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

Такі правові висновки викладено у постанові Верховного Суду України від 05 липня 2017 року у справі № 6-887цс17 та узгоджуються з правовими висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними у постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц (провадження № 14-84цс19).

Позивач, звертаючись до суду з указаним позовом, посилався на те, що виконавчий напис вчинено з порушеннямЗакону України «Про нотаріат»та Порядку вчинення нотаріальних дій, зокрема, посилаючись на те, що заборгованість не є безспірною, оскільки, наданий відповідачем кредитний договір не посвідчений нотаріально та пропущений строк позовної давності для вчинення виконавчого напису.

Відповідно до пункту 1 Переліку документів, для одержання виконавчого напису подаються: а) оригінал нотаріально посвідченої угоди; б) документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Однак, як вбачається з кредитного договору, що укладений між банком та позивачем,та,який наданий нотаріусу для вчинення виконавчого напису, не був посвідчений нотаріально,а отже, не може бути тим договором, за яким стягнення заборгованості могло бути проведено у безспірному порядку шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Верховний Суд у своїй постанові від 12.03.2020 у справі №757/24703/18-ц (провадження № 61-12629св19) дійшов висновку, що оскільки серед документів, наданих банком нотаріусу для вчинення виконавчого напису, відсутній оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів), за яким стягнення заборгованості може провадитися у безспірному порядку, тому наявні підстави для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, у зв`язку з недотриманням умов вчинення виконавчого напису щодо подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника.

Таким чином, вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який нотаріально не посвідчений, є порушенням вимог ст. 87 Закону України «Про нотаріат», Постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999.

Окрім наведених норм чинного законодавства, що впорядковують питання можливості вчинення виконавчого напису нотаріусу за наявності безспірності заборгованості, суд звертає увагу й на іншу умову, обов`язковість дотримання якої передбачена при вчиненні нотаріусами виконавчих написів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений п.п. 2.3 п.2 гл.16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, - шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

За умовами наведеного вище пункту 2 глави 16 Порядку, вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця.

Як окреслив у своїй постанові Верховний Суд від 27.08.2020 у справі №554/6777/17, провадження № 61-19494св18: «У нотаріальному процесі при стягненні боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса боржник участі не приймає, а тому, врахування його інтересів має забезпечуватися шляхом надіслання повідомлення - письмової вимоги про усунення порушення (письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Повідомлення надіслане стягувачем боржнику, є документом, що підтверджують безспірність заборгованості та обов`язково має подаватися при вчиненні виконавчого напису як за іпотечним договором, так і за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором). Процедура стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса складається із двох етапів: перший, підготовчий етап, який включає повідомлення боржника. Цей етап спрямований на забезпечення прав та інтересів боржника, якому має бути відомо, що кредитор розпочинає процедуру стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса; другий етап - учинення виконавчого напису, який полягає в подачі нотаріусу документів, що підтверджують безспірність вимог, в тому числі й повідомлення боржника (письмова вимоги про усунення порушення чи письмове повідомлення про вчинення виконавчого напису). Недотримання одного із етапів процедури стягнення боргу за нотаріально посвідченим договором позики (кредитним договором) на підставі виконавчого напису нотаріуса є підставою для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Крім того, у згаданій постанові Верховний Суд зазначає, що «Учинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих кредитором повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень боржнику. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка на письмовому повідомленні про його отримання.».

Однак, в матеріалах справивідсутні докази,що стягувач розпочинає процедуру стягнення боргу, жодних повідомлень боржника, а саме:письмової вимоги про усунення порушення чи письмового повідомлення про вчинення виконавчого написуматеріали справи не містять, що свідчить пронедотримання нотаріусом п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій, а відтак, про спірність боргу.

Таким чином, позивач, не будучи повідомлений про намір вчинення виконавчого напису, був позбавлений можливості заперечувати проти вимоги відповідача та надати докази неправомірності та безпідставності такої вимоги про стягнення коштів.

Крім того,суд вважає обґрунтованими посилання позивача на те, що оскаржуваний виконавчий напис вчинено з порушенням позовної давності з огляду на наступне.

Статтею 253 ЦК Українивизначено, що перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.

Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (стаття 257 ЦК України).

За загальним правилом перебіг загальної і спеціальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. ст. 261 ЦК України).

Відповідно до пункту 3.4. Глави 16 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України строки, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис, обчислюються з дня, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу.

Як вбачається з Кредитного договору №15/П/60/2006-840, останній укладений 01.09.2006, строком до 31.08.2012, тоді як, період стягнення заборгованості за виконавчим написом - з 01.09.2006 по 03.12.2012, тобто, період стягнення виходить за межі строки позовної давності, а отже, відносно стягнутих сум заборгованості з основаного боргу, відсотках, пені, комісії та штрафах існує спір.

За таких обставин, оскільки виконавчий напис вчинено за період з 01.09.2006 по 03.12.2012, то він суперечить вимогам ст. 88 ЗУ «Про нотаріат», а отже, є таким, що не підлягає виконанню, оскільки право вимоги щодо деяких сум у кредитора виникло ще в 2006 році. Позовна давність щодо кредитних коштів і процентів, повернення яких визначено періодичними щомісячними платежами повинна обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу. На це звернув увагу Верховний Суд України у своїй постанові від 19.03.2014 №6-20цс14. Дану правову позицію підтримав і Верховний Суд в Постанові від 28.03.2018 у справі № 444/9519/12.

Таким чином, нотаріус не перевірив додержання строків на звернення стягувача із заявою про вчинення виконавчого напису, не з`ясував, коли у стягувача виникло право примусового стягнення боргу, не надав цим обставинам відповідної оцінки, не дотримався строків, протягом яких може бути вчинено виконавчий напис та не встановив, чи підтверджують надані банком документи безспірність боргу.

За змістом статей 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно положень ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя.

Згідно пункту 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.

З огляду на викладене вище, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів суд дійшов висновку, що вимоги позивача обґрунтовані, а відтак, підлягають задоволенню.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у розмірі 840,80грн за подання позову до суду.

В И Р І Ш И В:

Позов ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Комерційний банк «Надра» Уповноважена особа фонду гарантування вкладів фізичних осіб на ліквідацію ПАТ «КБ «Надра» Стрюкова Ірина Олександрівна, Треті особи: Фонд гарантування вкладів фізичних осіб, Солом`янський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), приватний нотаріус Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Ірина Михайлівна про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню - задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис №784, вчинений14.02.2013, приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар Іриною Михайлівною про звернення стягнення на рухоме майно: автомобіль марки DAEWOO, модель LANOS, 2006 р.в., сірого кольору, № кузова: НОМЕР_1 , ДНЗ: НОМЕР_2 , що належить на праві власності ОСОБА_1 для задоволення вимог ПАТ «КБ «Надра» у розмірі 325931,90 грн.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Н.В. Сіромашенко