Справа № 703/2706/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Сміла

Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:

головуючого судді Криви Ю.В.,

за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Сміла Черкаської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів, -

встановив:

У вересня 2022 року позивач звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів.

В обґрунтування позову позивач вказує, що в січні 2020 року до неї звернулася ОСОБА_2 з проханням надати їй у борг грошові кошти в розмірі 16000 грн. 00 коп. Оскільки між сторонами існували дружні відносини, позивач 15 січня 2020 року, без укладення договору позики, надала відповідачу грошові кошти у вказаному розмірі шляхом зарахування їх на розрахунковий рахунок відповідача НОМЕР_1 відкритий в Черкаському ОУ АТ «Ощадбанк» (м. Черкаси, МФО 354507). Позивач зауважила, що при здійсненні грошового переказу в графі «призначення платежу» було вказано «за послуги», хоча у позивача були відсутні будь-які договірні відносини щодо надання послуг з відповідачем. Вказану суму коштів ОСОБА_2 обіцяла з часом повернути, проте на день звернення позивача до суду із вказаним позовом гроші так і не повернула. З червня 2020 року ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути позичені кошти, проте остання щоразу зазначала, що не має змоги їх перерахувати, а в подальшому взагалі перестала реагувати на повідомлення (вимоги) позивача, які та надсилала їй в мобільному додатку-месенджер «Viber». В зв`язку цим відносини між сторонами погіршилися та стали конфліктними.

Позивач вказує, що оскільки між нею та відповідачем не виникало жодних відносин зобов`язально-правового характеру, відтак відповідач зобов`язана повернути кошти, які вона отримала 15 січня 2020 року від позивача та продовжує безпідставно зберігати їх.

На підставі наведеного, позивач просить стягнути на її користь із ОСОБА_2 безпідставно набуті грошові кошти у розмірі 16000 грн. 00 коп. та понесені нею судові витрати.

Ухвалою судді Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 11 жовтня 2022 року було відкрито провадження у даній справі та ухвалено провести розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження, відповідачу визначено строк для надіслання до суду відзиву на позовну заяву, позивачу для надання відповіді на відзив.

У визначений вказаною ухвалою строк відповідачем відзив на позовну заяву не надіслано.

В судове засідання позивач та її представник не з`явились, однак представник позивача, - адвокат Геріх М.А. звернувся до суду із письмовою заявою з проханням розгляд справи проводити без участі позивача та її представника, позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити з підстав, викладених у позові, при цьому зазначив, що до початку судового засідання відповідач ОСОБА_2 повернула позивачу частину безпідставно набутих нею коштів у розмірі 6000 грн. Крім того, представник позивача просив стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати по оплаті судового збору в розмірі 992 грн. 40 коп. та витрати за надання правничої допомоги в розмірі 3500 грн.

Відповідач в судове засідання також не з`явилася, в направленій до суду заяві просила розглядати справу за її відсутності, визнала факт існування боргових зобов`язань перед позивачем та зазначила, що дійсно отримала від ОСОБА_1 грошові кошти в розмірі 16000 грн., які зобов`язалась повернути, зауважила також, що на даний час вона частково погасила заборгованість та повернула позивачу 6000 грн., решту суми заборгованості зобов`язалась повернути позивачу частинами.

Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Оскільки сторони в судове засідання не з`явились то фіксація судового засідання не здійснювалась.

Вивчивши матеріали справи, надані сторонами докази, дослідивши їх всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, вважає позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про повернення безпідставно набутих коштів обґрунтованою та такою, що підлягає до часткового задоволення, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно ст.15 ЦК України, кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно із ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизначених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою їх забезпечення.

Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону. ( ст. 5 ЦПК України).

За частиною другою, третьою статті 12 Цивільного процесуального кодексу України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до частини першої статті 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ч.1 та ч.2 ст.77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Відповідно до ст.79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Згідно ч.1 ст.80 ЦПК України, достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.

Відповідно до ч.1, 5 та 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Відповідно до ч.ч.1-5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом встановлено, що 15 січня 2020 року позивачем ОСОБА_1 було здійснено переказ грошових коштів в розмірі 16000 грн. на ім`я відповідача ОСОБА_2 на розрахунковий рахунок НОМЕР_1 відкритий в Черкаському ОУ АТ «Ощадбанк» (м. Черкаси, МФО 354507), вказане об`єктивно підтверджується копією квитанції № 36 від 15 січня 2020 року (а.с. 9).

Як вбачається із роздруківки з мобільному додатку-месенджер «Viber», наданої позивачем, ОСОБА_2 звернулася до ОСОБА_1 з проханням надати їй у борг грошові кошти в розмірі 16000 грн. Цього ж дня позивач без укладення договору позики надала відповідачу грошові кошти у вказаному розмірі шляхом зарахування їх на розрахунковий рахунок відповідача. Вказану суму коштів ОСОБА_2 обіцяла з часом повернути, однак борг не повертала, посилаючись на відсутність коштів, хоча ОСОБА_1 неодноразово зверталась до відповідача з проханням повернути кошти, однак остання щоразу зазначала, що не має змоги їх перерахувати, а в подальшому взагалі перестала реагувати на повідомлення (вимоги) позивача (а.с. 10-52).

Факт отримання відповідачем грошових коштів в розмірі 16000 грн. обома сторонами не заперечується, відповідачем не оспорювався і під сумнів не ставився. Зазначена обставина визнається сторонами, а тому в силу положення ч. 1 ст. 82 ЦПК України не підлягає доказуванню в судовому засіданні.

Вимога позивача до відповідача повернути безпідставно набуті грошові кошти в розмірі 16000 грн. на даний час виконана частково, а саме відповідач повернула позивачу 6000 грн., про що сторони зазначили у поданих до суду письмових заявах.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Загальні підстави для виникнення зобов`язання у зв`язку з набуттям, збереженням майна без достатньої правової підстави визначені нормами глави 83 ЦК України.

Стаття 1212 ЦК України регулює випадки набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав.

Згідно частини першої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.

Предметом регулювання інституту безпідставного отримання чи збереження майна є відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.

Зобов`язання з безпідставного набуття, збереження майна виникають за наявності трьох умов: а) набуття або збереження майна, б) набуття або збереження за рахунок іншої особи, в) вiдсутнiсть правової підстави для набуття або збереження майна (відсутність положень закону, адміністративного акта, правочинну або інших підстав, передбачених статтею 11 ЦК України).

Об`єктивними умовами виникнення зобов`язань iз набуття, збереження майна без достатньої правової підстави виступають: 1) набуття або збереження майна однiєю особою (набувачем) за рахунок iншої (потерпілого); 2) шкода у вигляді зменшення або незбiльшення майна у iншої особи (потерпілого); 3) обумовленість збільшення або збереження майна на стороні набувача шляхом зменшення або вiдсутностi збільшення на стороні потерпілого; 4) вiдсутнiсть правової підстави для вказаної зміни майнового стану цих осіб.

За змістом частини першої статті 1212 ЦК України безпідставно набутим майном є майно, набуте особою або збережене нею у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави.

Відповідно до частини першої статті 177 ЦК України об`єктами цивільних прав є, зокрема, речі, у тому числі гроші.

Під вiдсутнiстю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказiвцi закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто вiдсутнiсть правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.

Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.

Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого статтею 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 травня 2018 року у справі N 910/1238/17 (провадження N 12-83гс18) зроблено висновок, що "положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Положення цієї глави застосовуються також до вимог про: повернення виконаного за недійсним правочином; витребування майна власником із чужого незаконного володіння; повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні; відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи. Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що цей вид зобов`язань породжують такі юридичні факти: 1) набуття особою майна або його збереження за рахунок іншої особи; 2) відсутність для цього правових підстав або якщо такі відпали".

У постановах Великої Палати Верховного Суду від 20 листопада 2018 року у справі N 922/3412/17 (провадження N 12-182гс18), від 13 лютого 2019 року у справі N 320/5877/17 (провадження N 14-32цс19) та постанові Верховного Суду від 30 серпня 2018 року по справі № 334/2517/16-ц зроблено висновок, що "предметом регулювання глави 83 ЦК України є відносини, що виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна і не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права. Відповідно до частин першої та другої статті 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала. Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Кондикційні зобов`язання виникають за наявності одночасно таких умов: набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала. У разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер спірних правовідносин унеможливлює застосування до них судом положень глави 83 ЦК України".

У ч. 2 ст. 1212 ЦК України передбачено, що зобов`язання із безпідставного набуття (збереження) майна виникає незалежно від того, що стало причиною збагачення набувача: його діяння, діяння потерпілого, інших осіб, подія.

Частина 3 ст. 1212 ЦК України поширює дію положень про безпідставне збагачення на відносини, що регулюються іншими положеннями ЦК України, зокрема, на випадки виконання зобов`язання однією із сторін:

1) повернення виконаного за недійсним правочином;

2) витребування майна власником із чужого незаконного володіння;

3) повернення виконаного однією із сторін у зобов`язанні;

4) відшкодування шкоди особою, яка незаконно набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи.

Аналогічні положення (п. 1 ч. 3 ст. 1212 ЦК) застосовуються до повернення виконаного за неукладеним правочином.

Згідно з частиною 1 статті 1213 ЦК набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.

Таким чином, передача позивачем майна у вигляді грошових коштів в сумі 16 000,00 грн. та утримання (збереження) їх відповідачем відбулось за неукладеним правочином, тобто без достатньої правової підстави, і такі кошти є безпідставно набутим майном, які відповідач зобов`язана повернути позивачу.

Враховуючи наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими та доведеними, відтак, враховуючи, що частина коштів у розмірі 6000 грн. повернута позивачу у добровільному порядку, позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, а саме з відповідача на користь позивача слід стягнути суму безпідставно набутих коштів у розмірі 10000 грн.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат за надання правничої професійної допомоги, суд зазначає наступне.

Згідно з ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.

У відповідності зі ст. 133 ч.3 ЦПК України, витрати на професійну правничу допомогу відносяться до судових витрат як витрати, пов`язані з розглядом справи.

Порядок визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу, розподілу витрат між сторонами визначається ст. 137 ЦПК України.

Згідно зі ст. 137 ч.2 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.

Як передбачено ч. 3 ст. 137 ЦПК України для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Відповідно до п.48 постанови Пленуму ВССУ №10 від 17 жовтня 2014 року «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах», витрати на правову допомогу, граничний розмір якої визначено відповідним законом, про що зазначено в пункті 47 цієї постанови, стягуються не лише за участь у судовому засіданні при розгляді справи, а й у разі вчинення інших дій поза судовим засіданням, безпосередньо пов`язаних із наданням правової допомоги у конкретній справі (наприклад, складання позовної заяви, надання консультацій, переклад документів, копіювання документів). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

На підтвердження розміру витрат позивача на правничу допомогу в розмірі 3500 гривень до суду надано:

- копію договору про надання правничої допомоги від 13 вересня 2022 року укладеного між позивачем ОСОБА_1 та адвокатом Геріхом М.А.;

- копію свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №434 від 24 жовтня 2022 року;

- попередній орієнтовний розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу;

- копію ордеру серії СА№1037251;

- акт про приймання передачі наданих послуг від 27 жовтня 2022 року;

- квитанцію про сплату коштів за надання правничої допомоги сумі 3500 гривень.

Статтею 30 ЗУ «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05 липня 2012 року визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

При визначенні суми відшкодування витрат за надання правничої допомоги, суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їх дійсності та необхідності), а також критерію розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі ст. 41 Конвенції.

Зокрема, згідно з практикою Європейського суду заявник має право на компенсацію судових витрат та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними й неминучими, а їх розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України»).

У рішенні ЄСПЛ у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються тільки витрати, які мають розумний розмір.

Відтак, враховуючи критерії розумності їх розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін, суд вважає, що витрати за надання правничої допомоги понесені позивачем підлягають відшкодуванню в розмірі 3500 грн. Саме така сума коштів, на думку суду, відповідає обсягу виконаних робіт адвокатом.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача слід стягнути 992 грн. 40 коп. судового збору.

На підставі наведеного, керуючись ст. 2, 4, 12-13, 76-77, 81, 137, 141, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення безпідставно набутих коштів задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) суму безпідставно набутих коштів в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн., понесені судові витрати на правову допомогу в розмірі 3500 (три тисячі п`ятсот) грн. та понесені судові витрати з оплати судового збору в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн. 40 коп., а всього 14 492 (чотирнадцять тисяч чотириста дев`яносто дві) грн. 40 коп.

Рішення суду може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду через Смілянський міськрайонний суд Черкаської області шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня складання повного тексту.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення виготовлено 01 листопада 2022 року.

Головуючий: Ю. В. Крива