16.11.2022 Єдиний унікальний номер 205/7264/13-ц
Провадження № 4-с/205/20/22
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 рік м. Дніпро

Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:

головуючого судді Бізяєвої Н.О.

за участю секретаря судового засідання Ільїчової К.В.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Дніпрі скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: особа, дії якої оскаржуються - Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), стягував Товариство з обмеженою відповідальністю «ВК «Факторінг» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинення певних дій, -

ВСТАНОВИВ:

20.07.2022 року ОСОБА_1 , звернувся до суду зі скаргою, у якій просить зобов`язати державного виконавця Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №5729471 від 21.05.2014 року, який внесений Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Вимоги скарги мотивовані тим, що 02.02.2007 між ОСОБА_1 та ПАТ КБ «Надра» (правонаступником якого є відповідач) було укладено кредитний договір №8/2007/840-к/1768-а. скаржником було допущене порушення умов кредитного договору, внаслідок чого Ленінським районним судом було винесене рішення про стягнення заборгованості за кредитним договором, на виконання якого були видані виконавчі листи. Починаючи з 08.05.2014 на примусовому виконанні Новокодацького ВДВС м. Дніпро перебувало зведене виконавче провадження, до якого входили виконавчі провадження №43204221 та № 43204344 про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості на користь ПАТ КБ «надра» у сумі 192305,21 грн. 07.10.2017 Новокодацьким ВДВС м. Дніпро на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» виконавчі листи були повернуті стягувану ПАТ КБ «Надра». Рішення не виконано в повному обсязі. 08.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» (Відповідач) було укладено договір №GL2N78546 про відступлення прав вимоги (надалі за текстом - «Договір відступлення») за умовами якого первісний кредитор ПАТ «КБ «Надра» відступив новому кредитору ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС», а новий кредитор ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» набув права вимоги ПАТ «КБ «Надра» до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до Договору відступлення, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки, та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру Додатку №1 до Договору відступлення. Також 08.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» було укладено Додаток №1 до Договору відступлення «Реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, та боржників/поручителів/заставодавців/дебіторів за такими договорами» (надалі за текстом - «Додаток №1 до Договору відступлення»).Таким чином, внаслідок відступлення прав вимоги ПАТ «КБ «Надра», новим кредитором відносно ОСОБА_1 за кредитним договором №8/2007/840-К/1768-А від «02» лютого 2007 року, договором застави №1768-А від «02» лютого 2007 року стало і є ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС». 19.10.2021 р. стягувачем по справі ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» було пред`явлено до виконання вищевказані виконавчі листи приватному виконавцеві Куземченко А.С. (виконавче провадження № 67180524).Після звернення приватного виконавця до ОСОБА_1 ним була в повному обсязі погашена заборгованість, рішення суду виконано, виконавче провадження було закрито у зв`язку з виконанням. Пізніше він дізнався про наявність заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт нерухомого майна. На звернення про скасування відповідного запису у реєстрі, отримав відповідь Новокадацького ВДВС від 07.12.2021 року №71817/4 про відмову у скасуванні запису, на підставі того, що станом на 06.12.2021 року ОСОБА_1 не сплачено виконавчий збір та витрати виконавчих проваджень. Проте виконавче провадження щодо стягнення з ОСОБА_1 виконавчого збору та витрат виконавчих проваджень не відкривалося.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 21 липня 2022 року відкрито провадження у справі та призначено справу до розгляду.

25.08.2022 до Ленінського районного суду м. Дніпропетровська надійшов відзив Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) на скаргу ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця. Відповідно до вказаного відзиву Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) посилається на необґрунтованість доводів скарги та заперечує проти даної скарги з наступних обґрунтувань. Згідно перевіркою Автоматизованої системи виконавчого провадження встановлено, що на примусовому виконанні у відділі перебували виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 , а саме: виконавче провадження №43204221 з примусового виконання виконавчого листа №2/205/3378/2013 виданого 13.02.2014 Леніським районним судом м. Дніпропетровська. Про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» суми боргу в розмірі 190401,89 грн.; виконавче провадження №43204344 з примусового виконання виконавчого листа №2/205/3378/2013 виданого 13.02.2014 Леніським районним судом м. Дніпропетровська. Про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» суми боргу в розмірі 1904,02 грн., зазначені провадження на підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження», винесені постанови про повернення виконавчого документу стягувану. Відповідно до розділу Х, ІХ Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затверджених- наказом Міністерства юстиції України від 07.06.2017 № 1829/5 передані до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця справи та виконавчі провадження, строк зберігання яких закінчився, підлягають знищенню. Строк зберігання виконавчих проваджень, переданих до архіву органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, становить три роки, крім виконавчих проваджень за постановами про накладення адміністративного стягнення, строк зберігання яких становить один рік. Обчислення строків зберігання документів проводиться з 01 січня року, наступного за роком завершення їх діловодством. Посилання заявника на те, що у разі знищення виконавчого провадження у зв`язку із закінченням строку його зберігання, виконавець вживає заходи щодо його відновлення, не заслуговують на увагу з огляду на те, що знищені виконавчі провадження підлягають відновленню тільки у разі постановлення Європейським судом з прав людини рішення, відповідно до якого держава зобов`язана виконати рішення національного суду. Таким чином, виконавчі провадження відносно боржника ОСОБА_1 знищені. Відповідно до ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» Підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах, наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням, відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно, отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову. У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду. Зняття арешту з майна боржника здійснюється виключно в рамках позовного провадження. Вважають, що скаржник не вірно визначився з колом осіб учасників процесу. Крім того, скаржником пропущено строк для поджання данного позову. На підставі вищевикладеного Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) просить в задоволенні скарги ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 28 вересня 2022 року замінено заінтересовану особу: особу, дії якої оскаржується Новокодацький відділ державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-східного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м. Дніпро) на його правонаступника Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро).

Скаржник та його представник- адвокат Нестеченко Д.С. в судове засідання не з`явились, про розгляд справи повідомлені належним чином. До суду подали клопотання про розгляд скарги без їх участи. Скаргу підтримують повністю та просять її задовольнити.

Особа, дії якої оскаржуються в судове засідання не з`явилась, про розгляд справи повідомлена належним чином, причини неявки суду невідомі.

Відповідно до ч. 2 ст. 450 ЦПК України неявка стягувача, боржника, державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця, які належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, не перешкоджають її розгляду.

Суд, враховуючи що учасники судового процесу належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду скарги, прийшов до висновку про можливість розгляду скарги за відсутності учасників судового процесу які не з`явились до суду.

У частині першій статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) встановлено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.

Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 11 Закону України «Про виконавче провадження» від 21 квітня 1999 року N 606-XIV в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин (далі - Закон N 606-XIV) державний виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право накладати арешт на майно боржника, опечатувати, вилучати, передавати таке майно на зберігання та реалізовувати його в установленому законодавством порядку.

Частиною першою статті 57 Закону N 606-XIV передбачено, що арешт майна боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» (в редакції на час пред`явлення позову) особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту.

При цьому, в порядку цивільного судочинства захист майнових прав здійснюється у позовному провадженні, а також у спосіб оскарження рішення, дії або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби.

Спори про право цивільне, пов`язані з належністю майна, на яке накладено арешт, відповідно до статті 19 ЦПК України розглядаються в порядку цивільного судочинства у позовному провадженні, якщо однією зі сторін відповідного спору є фізична особа, крім випадків, коли розгляд таких справ відбувається за правилами іншого судочинства.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

У разі, якщо опис та арешт майна проводився державним виконавцем, скарга сторони виконавчого провадження розглядається в порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України. Інші особи, які є власниками (володільцями) майна і які вважають, що майно, на яке накладено арешт, належить їм, а не боржникові, можуть звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту, що передбачено Законом України «Про виконавче провадження».

Аналогічний висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 02 жовтня 2019 року № 904/51/19.

Відповідно до частини другої статті 416 ЦПК України та частини першої статті 417 ЦПК України висновок Великої Палати Верховного Суду про те, як саме повинна застосовуватися норма матеріального права, є обов`язковими для застосування судами.

Відповідно до ст. 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно з ч. 1 ст. 448 ЦПК України скарга подається до суду, який розглянув справу як суд першої інстанції.

Відповідно до ч. 1 ст. 449 ЦПК України скаргу може бути подано до суду у десятиденний строк з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення її права або свободи.

Щодо порушення строків, зі зверненням до суду зі скаргою, суд зазначає наступне, що ОСОБА_1 звертаючись із скаргою, оскаржує бездіяльність державного виконавця, відносно якого (бездіяльності) не можуть бути встановлені процесуальні строки, оскільки поняття бездіяльності не має закінченого строку, воно є таким, що продовжується, і в частині 5 статті 74 Закону України «Про виконавче провадження» відносно бездіяльності строк не встановлено.

Статтею 451 ЦПК України визначено, що за результатами розгляду скарги суд постановляє ухвалу. У разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Вивчивши матеріали справи, дослідивши та оцінивши докази надані учасниками судового процесу та наявні в матеріалах справи, суд дійшов висновку, що скарга підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що 13.02.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист №2/205/3378/2013 зі стягнення грошових коштів у розмірі 190 401,89 грн. На підставі цього було відкрите виконавче провадження №43204221.

13.02.2014 року Ленінським районним судом м. Дніпропетровська був виданий виконавчий лист №2/205/3378/2013 зі стягнення грошових коштів у розмірі 1 904,02 грн. На підставі цього було відкрите виконавче провадження №43204344. та внесений запис про обтяження за № 5729471.

На підставі п. 7 ч. 1 ст. 47 Закону України «про виконавче провадження» в редакції 07.10.2017 р. була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу.

У період з 04.04.2016 по 26.04.2017 на виконанні перебувало виконавче провадження №50684811 з примусового виконання виконавчого листа №2/205/3378/2013 виданого 13.02.2013 Ленінським районним судом м. Дніпропетровська про стягнення грошових коштів у розмірі 190 401,89 грн.

Відповідно довідки від 26.10.2021 року «Про відсутність заборгованості», ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» зазначено, що 08.05.2020 року між ПАТ «КБ «Надра» та ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» (Відповідач) було укладено договір №GL2N78546 про відступлення прав вимоги, за умовами якого первісний кредитор ПАТ «КБ «Надра» відступив новому кредитору ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС», а новий кредитор ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» набув права вимоги ПАТ «КБ «Надра» до позичальників, та/або заставодавців, та/або поручителів, зазначених у Додатку №1 до Договору відступлення, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців або інших осіб, до яких перейшли обов`язки боржників, за кредитними договорами (договорами про надання кредиту (овердрафту)), та/або договорами поруки, та/або договорами застави, з урахуванням усіх змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру Додатку №1 до Договору відступлення. Таким чином, внаслідок відступлення прав вимоги ПАТ «КБ «Надра», новим кредитором відносно ОСОБА_1 за кредитним договором №8/2007/840-К/1768-А від «02» лютого 2007 року, договором застави №1768-А від «02» лютого 2007 року стало і є ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС». Таким чином, внаслідок відступлення прав вимоги ПАТ «КБ «Надра», новим кредитором відносно ОСОБА_1 за кредитним договором №8/2007/840-К/1768-А від 02.02.2007 року, договором застави №1768-А від 02.02.2007 року стало і є ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС». Підтверджує факт відсутності будь-якої заборгованості з боку ОСОБА_1 перед ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» за кредитним договором №8/2007/840-К/1768-А від 02.02.2007 року (а.с. 17).

19.10.2021 стягувачем по справі ТОВ «ФК «ФАКТОРІНГС» було пред`явлено до виконання вищевказані виконавчі листи приватному виконавцю Куземченко А.С. (виконавче провадження №67180524) (а.с. 18).

На підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «про виконавче провадження» була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 20).

Пізніше заявник дізнався, що про наявність заборони в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт нерухомого майна, у зв`язку з чим, звернувся до Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) із заявою про скасування арешту нерухомого майна, у зв`язку з відсутністю відкритих проваджень та боргу (а.с. 8).

У відповіді, Листом від 07.12.2021 року №71817/4, заявника було повідомлено про те, що на виконанні Новокодацького відділу державної виконавчої служби у місті Дніпрі Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) перебувало зведене виконавче провадження, до складу якого входили ВП №№43204221 та 43204344 про стягнення з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «Надра» заборгованості на загальну суму 192395,91 грн., державним виконавцем було винесено постанову про повернення виконавчого документа стягувану на підставі п.7 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження». Станом на 06.12.2021 виконавчий збір та витрати виконавчих проваджень не сплачено, тому відсутні підстави для скасування арешту. Згідно відомостей з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції зареєстровано обтяження за №5053891 від 01.06.2007. Виконавчі провадження на підставі якого було накладено арешт знищене, надати будь яку інформацію не надається можливим (а.с. 15-16).

Частиною першою статті 4 ЦПК України передбачено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Під час виконання судових рішень сторони виконавчого провадження мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.

Відповідно до статті 447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Згідно із положеннями статті 18 Закону України «Про виконавче провадження» державний виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Відповідно до частини першої статті 56 Закону України «Про виконавче провадження» арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення. Схожі за змістом положенням містились у статті 25 цього ж Закону у редакції, чинній на час накладення арешту на майно боржника.

Відповідно до положень частини четвертої статті 59 Закону України "Про виконавче провадження" підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є: 1) отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом; 2) надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника; 3) отримання виконавцем документів, що підтверджують повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах; 4) наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням; 5) відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувача про його бажання залишити за собою нереалізоване майно; 6) отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову; 7) погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника; 8) отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову; 9) підстави, передбачені пунктом 1-2 розділу XIII "Прикінцеві та перехідні положення" цього Закону.

Як вже зазначалося вище, державний виконавець у відзиві вказав, що відсутні передбачені статтею 59 Закону України «Про виконавче провадження» (у редакції, чинній на час повернення виконавчих документів стягувачу) підстави для зняття арешту з майна боржника.

Суд звертає увагу на те, що чинна на дату винесення постанов про повернення виконавчого документу стягувачу редакція Закону України «Про виконавче провадження» (частина четверта статті 59) передбачала, що підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом, надходження на рахунок органу державної виконавчої служби, рахунок приватного виконавця суми коштів, стягнених з боржника (у тому числі від реалізації майна боржника), необхідної для задоволення вимог усіх стягувачів, стягнення виконавчого збору, витрат виконавчого провадження та штрафів, накладених на боржника, отримання виконавцем документів, що підтверджують про повний розрахунок за придбане майно на електронних торгах, наявність письмового висновку експерта, суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання щодо неможливості чи недоцільності реалізації арештованого майна боржника у зв`язку із значним ступенем його зношення, пошкодженням, відсутність у строк до 10 робочих днів з дня отримання повідомлення виконавця, зазначеного у частині шостій статті 61 цього Закону, письмової заяви стягувана про його бажання залишити за собою нереалізоване майно, отримання виконавцем судового рішення про скасування заходів забезпечення позову, погашення заборгованості із сплати періодичних платежів, якщо виконання рішення може бути забезпечено в інший спосіб, ніж звернення стягнення на майно боржника, отримання виконавцем документального підтвердження наявності на одному чи кількох рахунках боржника коштів, достатніх для виконання рішення про забезпечення позову.

Отже, враховуючи викладене, суд вважає, що повернення виконавчого документа стягувачу не встановлювало прямого обов`язку державного виконавця знімати арешт з майна боржника.

При цьому, суд враховує, що застосування державними виконавцями наданого їм широкого кола повноважень та законодавчо визначених механізмів, спрямованих на виконання судових рішень, входить до їх обов`язків, визначених статтею 18 Закону України «Про виконавче провадження», щодо вжиття передбачених цим Законом заходів для неупередженого, ефективного, своєчасного і повного вчинення виконавчих дій.

Аналіз норм Закону України «Про виконавче провадження» щодо підстав накладення арешту на майно боржника та зняття такого арешту дає підстави дійти висновку, що арешт майна боржника є заходом звернення стягнення на майно боржника, який виконавець має право застосувати для забезпечення реального виконання виконавчого документа, що відповідно до Закону України «Про виконавче провадження» підлягає примусовому виконанню.

Водночас у разі повного виконання виконавчого документа та сплати витрат, пов`язаних з його примусовим виконанням, підстави для збереження чинності арешту майна боржника відсутні.

Судом встановлено, що після повернення банку виконавчого документа стягувачу, останній підтвердив повне виконання зобов`язань (а.с. 17).

Законом України «Про виконавче провадження» не врегульовано правовідносини щодо припинення заходів примусового виконання виконавчого документа у зв`язку з його добровільним виконанням після повернення виконавчого документа стягувачу.

Подаючи заяву про зняття арешту з майна, заявник вказав, що в нього відсутня заборгованість.

За таких обставин суд вважає доцільним зняти арешт, накладений на майно боржника для забезпечення виконання вже виконаного судового рішення, оскільки у подальшому застосуванні арешту відсутня необхідність.

Крім того, суд зауважує, що застосування арешту майна боржника як обмежувальний захід не повинен призводити до порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція), що свідчить про необхідність його застосування виключно у випадках та за наявності підстав, визначених законом.

Відповідно до статті 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права

Згідно зі статтею 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом. Примусове відчуження об`єктів права власності може бути застосоване лише як виняток з мотивів суспільної необхідності на підставі і в порядку, встановлених законом, та за умови попереднього та повного відшкодування їх вартості, крім випадків, встановлених частиною другою статті 353 цього Кодексу.

Указані норми визначають непорушність права власності (в тому числі приватної) та неможливість позбавлення чи обмеження особи у здійсненні нею права власності.

Зазначені приписи покладають на державу позитивні зобов`язання забезпечити непорушність права приватної власності та контроль за виключними випадками позбавлення особи права власності не тільки на законодавчому рівні, а й під час здійснення суб`єктами суспільних відносин правореалізаційної та правозастосовчої діяльності. Обмеження позитивних зобов`язань держави лише законодавчим врегулюванням відносин власності без належного контролю за їх здійсненням здатне унеможливити реалізацію власниками належних їм прав, що буде суперечити нормам Конституції України та Конвенції.

Відповідно до частини першої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Зазначеними приписами саме на суд покладено виконання позитивних зобов`язань держави щодо вирішення спорів між учасниками юридичного конфлікту, які виникають між ними у відносинах власності при реалізації належних їм правомочностей.

Суд повинен реалізовувати своє основне завдання (стаття 2 ЦПК України), а саме справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення спорів на засадах верховенства права з метою ефективного забезпечення кожному права на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

При цьому, суд звертає увагу на те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, а також за відсутності будь-яких відомостей стосовно рішення про стягнення виконавчого збору, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Крім того, щодо несплати виконавчого збору, суд звертає увагу на те, що у матеріалах справи відсутні дані, що з метою стягнення виконавчого збору державний виконавець виносив постанову про стягнення виконавчого збору.

За таких обставин та враховуючи відсутність заборгованості, відсутність виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, відсутність будь-яких відомостей стосовно рішення виконавця про стягнення з боржника виконавчого збору, наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника та відсутність необхідності подальшого застосування такого арешту на майно боржника, суд вважає за необхідне визнати бездіяльність виконавчої служби щодо незняття арешту з майна заявника, що є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.

Вщезазначені мотиви узгоджуються із висновками Верховного Суду, викладеними у постановах від 01 листопада 2021 року у справі № 21/170-08, від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 13 липня 2022 року у справі № 2/0301/806/11 (провадження № 61-3814св22).

З огляду на викладене, суд приходить висновку про те, що скарга ОСОБА_1 на бездіяльність державного виконавця Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) підлягає задоволенню.

Керуючись ст. ст. 258, 260, 261, 353-354, 450-452 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Скаргу ОСОБА_1 , заінтересовані особи: особа, дії якої оскаржуються - Другий Правобережний відділ державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро), стягував Товариство з обмеженою відповідальністю «ВК «Факторінг» на бездіяльність державного виконавця та зобов`язання вчинення певних дій - задовольнити.

Зобов`язати державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Південно-Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) виключити запис з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна №5729471 від 21.05.2014 року, який внесений Ленінським відділом державної виконавчої служби Дніпропетровського міського управління юстиції.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Дніпровського апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Дніпроперовська протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Суддя: Н.О. Бізяєва