20.09.2022 Єдиний унікальний номер 205/2525/22
Номер провадження: 2/205/1960/2022
20 вересня 2022 року м. Дніпро
Ленінський районний суд м. Дніпропетровська у складі:
головуючого судді Мовчан Д.В.
при секретарі Волкобоєвої А.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження в залі суду м. Дніпрі цивільну справу за позовомОСОБА_1 , яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» про стягнення страхового відшкодування,
І. Стислий виклад позиції позивача та заперечень відповідача.
ОСОБА_1 (далі - Позивач), яка дії в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» про стягнення страхового відшкодування.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначила, що 01.01.2021 року близько 19 год. 00 хв. на автодорозі «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка», поблизу г. Гроздево Уманського району Черкаської області, відбулася дорожньо - транспортна пригода, в якій водій автомобіля марки «Toyota Corolla», д/н НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mazda 3», д/н НОМЕР_2 . Внаслідок вказаної ДТП пасажир автомобіля «Mazda 3», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих трав загинув.
Позивач зазначає, що ІНФОРМАЦІЯ_2 народилася ОСОБА_2 , батьками якої є батько - ОСОБА_3 , який загинув у результаті вказаної ДТП, та матір - ОСОБА_1 .
Позивач вказує, що станом на дату ДТП цивільно - правова відповідальність, пов`язана з експлуатацією забезпеченого транспортного засобу марки «Toyota Corolla», д/н НОМЕР_1 , була застрахована у Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» (далі - Відповідач). У зв`язку з чим, представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а саме: 24 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди, та 216 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника. Однак, листом № 09-02-22/1-04/9986 від 18.11.2021 року відповідачем позивачу було відмовлено у виплаті вищевказаних сум, оскільки до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» не надано рішення, що набрало законної сили у справі за фактом ДТП 01.01.2021 року.
У зв`язку з вищевикладеним, вважаючи вказану відмову страховика неправомірною, позивач звертається до суду із даним позовом та просить суд стягнути з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» на її, ОСОБА_1 , користь відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок кримінального правопорушення у розмірі 24 000 грн. 00 коп. та 216 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідач у встановлений судом в ухвалі про відкриття провадження по справі строк відзив на позовну заяву не подав.
Будь-яких інших заяв по суті справи до суду також не надходило.
ІІ. Заяви (клопотання) учасників справи.
Представник позивача подав до суду письмову заяву про розгляд справи за його відсутності. У такій заяві представник позивача зазначає про повне підтримання своїх позовних вимог, просить здійснити розгляд справи за його відсутності, позов задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.
Від відповідача будь-яких заяв чи клопотань до суду не надходило.
ІІІ. Процесуальні дії у справі.
Ухвалою суду від 13.06.2022 року у задоволенні заяви представника позивача про проведення відкритого судового засідання в режимі відеоконференції по цивільній справі за позовомОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» про відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, вирішено відмовити.
Представник відповідача у судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлялися належним чином, про причини неявки в судове засідання не повідомили, ніяких письмових заяв чи клопотань до суду не надходило.
У відповідності до ч.4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, який належним чином був повідомлений і від якого не надійшло повідомлення про причини неявки або якщо зазначені ним причини визнанні неповажними, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
Оскільки наявних у даній цивільній справі доказів достатньо для вирішення спору по суті та враховуючи, що належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання відповідач в судове засідання не з`явився, про причини неявки суд не повідомив та не подав відзив, а позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, то суд у відповідності до норм ст. 280 ЦПК України ухвалив здійснювати заочний розгляд справи.
Враховуючи, що учасники справи та їх представники у судове засідання не з`явилися, відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.
З огляду на викладені вимоги процесуального законодавства, враховуючи нижченаведені фактичні обставини справи, зміст спірних правовідносин, оцінку доказів та аргументів сторін, суд ухвалює заочне рішення з огляду на наступне.
ІV. Фактичні обставини, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин.
Судом встановлено, що 01.01.2021 року близько 19 год. 00 хв. на автодорозі «Стрий - Тернопіль - Кропивницький - Знам`янка», поблизу г. Гроздево Уманського району Черкаської області, відбулася дорожньо - транспортна пригода, в якій водій автомобіля марки «Toyota Corolla», д/н НОМЕР_1 , виїхав на зустрічну смугу та допустив зіткнення з автомобілем марки «Mazda 3», д/н НОМЕР_2 . Внаслідок ДТП пасажир автомобіля «Mazda 3», д/н НОМЕР_2 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 від отриманих трав помер, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_3 , повторно виданим 03.02.2021 року .
Доказів ухвалення вироку в межах означеного кримінального провадження матеріали справи не містять.
Із матеріалів справи вбачається, що батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , виданим 26.01.2018 року. Окрім цього, судом встановлено, що ОСОБА_5 та ОСОБА_6 є батьками загиблого ОСОБА_3 .
Судом також встановлено, що між Публічним акціонерним товариством «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта» та ОСОБА_4 було укладено Договір обов`язкового страхування цивільно - правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № АР 8832493.
Також судом встановлено, що 24.02.2021 року представник позивача звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування, а саме: 24 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування моральної шкоди (1/3 частки, що належати дитині загиблого), та 216 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника.
Оскільки позивач вважає, що страховик не виконав свій обов`язок щодо виплати страхового відшкодування у вигляді моральної шкоди та витрат у зв`язку із втратою годувальника, то суд доходить висновку, що між сторонами виник спір, який підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
V. Оцінка суду доказів та аргументів сторін. Мотиви застосування норм права судом.
Щодо наявності підстав для стягнення страхового відшкодування за відсутності судового рішення у справі за фактом дорожньо-транспортної пригоди, суд зазначає про наступне.
За загальним правилом відповідальність за шкоду несе боржник - особа, яка завдала шкоди. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом.
Згідно вимог ст. 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, якщо законом передбачено такий обов`язок.
Так, згідно статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають з обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно із спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів".
Зокрема статтею 3 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" передбачено, що обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників.
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
За статтею 6 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Статтею 22 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує в установленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Порядок відшкодування шкоди, заподіяної життю та здоров`ю потерпілого, визначено у статті 27 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів". Вказаною нормою встановлено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок ДТП настала протягом одного року після ДТП та є її прямим наслідком.
Таким чином обов`язок з відшкодування шкоди в межах страхового відшкодування покладається на страховика.
У пункті 35.1 статті 35 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.
Згідно з пунктом 36.1 статті 36 вказаного Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку. Якщо розмір заподіяної шкоди перевищує страхову суму, розмір страхової виплати (регламентної виплати) за таку шкоду обмежується зазначеною страховою сумою.
Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна; у разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.
Згідно з частиною п`ятою статті 1187 ЦК України особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.
Таким чином закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом із тим, шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.
Аналогічний за своїм змістом правовий висновок викладено в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 204/3783/16-ц (провадження № 61-1141св18).
З огляду на встановлену чинним законодавством презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними. При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.
Суд вказує, що головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.
Разом із тим, відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.
Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.
Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі № 465/4287/15 (провадження № 14-406цс19), зазначено, що у Законі України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" порядку.
При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні, порушеному за фактом вказаної ДТП. А тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.
Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.
В даному випадку із наданого суду листа відповідача від 18.11.2021 року за № 09-02-22/1-04/9986 вбачається, що страховик вказує саме про відмову у виплаті страхового відшкодування через відсутність судового рішення у вказаному кримінальному провадженні, а не про припинення здійснення такого відшкодування.
Згідно із частиною першою статті 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Відповідно до статті 16 Закону України "Про страхування" договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, за якою страховик бере на себе зобов`язання в разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначенні строки та виконувати інші умови договору.
За статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відтак суд доходить висновку, що відмова відповідача у виплаті страхового відшкодування, через не надання страховику судового рішення, що набрало законної сили у справі за фактом ДТП яке сталося 01.01.2021 року, не ґрунтується на законі. У зв`язку із чим суд констатує наявність законодавчо передбачених підстав для стягнення страхового відшкодування у відповідному розмірі, оскільки страховик має виконати свої зобов`язання, що передбачені вказаним договором та названими нормами матеріального закону.
Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди та її розміру, суд вказує про наступне.
Суд зазначає, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок ДТП, є: шкода, пов`язана з лікуванням потерпілого; шкода, пов`язана з тимчасовою втратою працездатності потерпілим; шкода, пов`язана із стійкою втратою працездатності потерпілим; моральна шкода, що полягає у фізичному болю та стражданнях, яких потерпілий - фізична особа зазнав у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; шкода, пов`язана із смертю потерпілого (пункт 23.1 статті 23 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів").
Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).
Згідно вимог 27.3. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами.
Як вказувалось вище, батьками ОСОБА_2 є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_4 , виданим 26.01.2018 року. Окрім цього, судом встановлено, що батьками загиблого є ОСОБА_5 та ОСОБА_6 . Таким чином, в даному випадку особами, які мають право на отримання страхового відшкодування моральної шкоди у зв`язку зі смертю потерпілого є: 1) дитина померлого; 2) мати померлого; 3) батько померлого, тобто всього разом 3 (три) особи.
На день настання страхового випадку згідно статті 8 Закону України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» у 2021 році визначено мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня такого року - 6 000 грн. 00 коп. Таким чином, загальний розмір страхового відшкодування моральної шкоди дорівнює 72 000 грн. 00 коп.
Таким чином, з огляду на законодавче закріплене правило рівності часток щодо виплати такого страхового відшкодування, суд стягує на користь позивача, як законного представника дитини, в рахунок відшкодування моральної шкоди, що заподіяна внаслідок смерті потерпілої особи, на користь позивача 1/3 від 72 000 грн. 00 коп., що дорівнює 24 000 грн. 00 коп.
Щодо позовних вимог про відшкодування витрат у зв`язку з втратою годувальника, суд зазначає про нижченаведене.
Згідно вимог ст. 27.2. Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) здійснює відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, на умовах, встановлених статтею 1200 Цивільного кодексу України, кожній особі, яка має право на таке відшкодування, рівними частинами. Загальний розмір страхового відшкодування (регламентної виплати) утриманцям одного померлого не може бути меншим, ніж 36 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку.
Тобто, мінімальний гарантований розмір страхового відшкодування в даному випадку дорівнює 216 000 грн. 00 коп. (36 мінімальних заробітних плат * на 6000 (розмір мінімальної заробітної плати на день настання страхового випадку).
Частиною 1 ст. 1200 ЦК України визначено, що у разі смерті потерпілого право на відшкодування шкоди мають непрацездатні особи, які були на його утриманні або мали на день його смерті право на одержання від нього утримання, а також дитина потерпілого, народжена після його смерті.
Матеріалами справи підтверджено, що особою яка перебувала на утримані загиблого є його дитина - ОСОБА_2 .
Згідно п. 1 ч. 2 ст. 1200 ЦК України шкода відшкодовується дитині - до досягнення нею вісімнадцяти років (учню, студенту - до закінчення навчання, але не більш як до досягнення ним двадцяти трьох років).
Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати. Загальний розмір усіх здійснених страхових відшкодувань (регламентних виплат) за шкоду, заподіяну життю та здоров`ю однієї особи, не може перевищувати страхову суму за таку шкоду.
З огляду на наведене, суд доходить висновку, що із страховика на користь позивача, як законного представника дитини, слід стягнути страхове відшкодування у розмірі 216 000 грн. 00 коп. в рахунок відшкодування витрат, що заподіяні смертю потерпілого як годувальника, оскільки на утриманні такого потерпілого перебувала названа дитина.
Такими чином, підсумовуюче все вищевикладене, суд ухвалює рішення про задоволення позову у його повному обсязі, та стягує з Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта», як страховика, на користь ОСОБА_1 , як законного представника малолітньої дитини ОСОБА_2 , суму невиплаченого страхового відшкодування у загальному розмірі 240 000 (двісті сорок тисяч) грн., а саме: 24 000 грн. 00 коп. як страхове відшкодування моральної шкоди, що заподіяна смертю фізичної особи, та 216 000 грн. 00 коп. як страхове відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, як годувальника.
Суд також зауважує, що відповідач, будучи належним чином повідомлений про розгляд даної цивільної справи по суті, в судове засідання не з`явився, заперечень на позов та доказів на їх обґрунтування суду не надав, що дає суду право при заочному розгляді справи обмежитись доказами, наданими позивачем, що повністю відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
VІ. Розподіл судових витрат між сторонами.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, то з другої сторони стягуються судові витрати на користь держави.
Оскільки, відповідно до п.2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 № 3674-VI позивач звільнена від сплати судового збору у даній справі про відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, а також смертю фізичної особи, у зв`язку із чим такий обов`язковий платіж підлягає стягненню з відповідача на користь держави.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 1166, 1167, 1177, 1188, 1187, 1200 ЦК України, ст.ст. 6, 27, 36, 41 Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», статтями 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 206, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,-
1. Позовні вимоги ОСОБА_1 ,яка діє в інтересах малолітньої дитини ОСОБА_2 , до Публічного акціонерного товариства «Національна акціонерна страхова компанія «Оранта»» про стягнення страхового відшкодування - задовольнити в повному обсязі.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржувати заочне рішення до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі в тридцятиденний строк з дня проголошення рішення апеляційної скарги.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Суддя: Мовчан Д.В.