ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 536/1051/21 Номер провадження 22-ц/814/2344/22Головуючий у 1-й інстанції Погрібняк О.М. Доповідач ап. інст. Чумак О. В.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 жовтня 2022 року м. Полтава

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справах Полтавського апеляційного суду:

головуючого судді Чумак О.В.

суддів Дряниці Ю.В., Пилипчук Л.І.

розглянула у відкритому судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрзалізниця» на рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 лютого 2022 року, у складі судді Погрібняк О.М., у справі за позовом ОСОБА_1 до АТ «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю та витрат на поховання .

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,

встановила:

17.06.2021 адвокат Таргоній В.М. в інтересах позивачки ОСОБА_1 звернувся до Кременчуцького районного суду Полтавської області з позовом до акціонерного товариства «Українська залізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, та витрат на поховання.

В обґрунтування позовних вимог позивач посилався на те, що 16.12.2020 потяг сполученням Полтава-Кременчук №6933 ЕПЛ 9Т014 скоїв наїзд на ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка від отриманих травм померла. 16.12.2020 року за фактом настання цієї події було внесено відомості до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0000255 та розпочато досудове розслідування. Постановою слідчого від 29.12.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄРДР під №0000255, було закрито. У довідці №5096 форми 106/0 від 19.12.2020 зазначено, що смерть ОСОБА_2 настала в результаті зіткнення з потягом або іншим залізничним транспортом. Отже, між наїздом на ОСОБА_2 , тобто дією джерела підвищеної небезпеки та її смертю наявний причинно-наслідковий зв`язок. Власником потяга № НОМЕР_1 є АТ "Укрзалізниця", а машиніст потяга НОМЕР_1 , ОСОБА_3 знаходиться у трудових відносинах з АТ "Укрзалізниця". Позивач ОСОБА_4 є донькою загиблої. Внаслідок смерті матері позивачу було заподіяно моральну шкоду. ОСОБА_1 була близькою з матір`ю, вони постійно спілкувалися, не втрачали зв`язок ні на день. Позивачу також довелось докласти додаткових зусиль для поховання матері та облаштування її могили. Після смерті матері позивач відчуває пригнічення, а також гостре відчуття несправедливості, оскільки трагічна подія змінила її життя та забрала близьку людину, чим повністю зруйнувала важливий життєвий зв`язок. Позивач просив стягнути з АТ "Укрзалізниця" на користь ОСОБА_1 150000,00 грн. в якості відшкодування моральної шкоди та 11317,00 гривень в якості відшкодування витрат на поховання.

Рішенням Автозавоського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 лютого 2022 року позов ОСОБА_1 до акціонерного товариства «Укрзалізниця» про відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю та витрат на поховання задоволено частково.

Стягнуто з акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь ОСОБА_1 50000 грн. на відшкодування моральної шкоди та 11317 грн. витрат на поховання.

Стягнуто з акціонерного товариства «Укрзалізниця» на користь держави 613 грн. 17 коп судового збору.

В іншій частині у задоволенні позовних вимог відмовлено.

З рішенням суду першої інстанції не погодилося АТ «Укрзалізниця» та оскаржило його до апеляційного суду. Посилаючись на неповне з`ясування фактичних обставин справи, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення районного суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову в позові.

Вказує на те, що потерпіла сама порушила вимоги Правил дорожнього руху, допустила це свідомо, що підтверджується показами свідків, які містяться в матеріалах кримінального провадження. В зв`язку з наявністю умислу у потерпілої їй була заподіяна шкода, яка не підлягає відшкодуванню відповідачем.

Також звертає увагу колегії суддів на те, що місцевий суд безпідставно прийняв до уваги, як належний доказ, надані позивачкою чекина придбання ритуальних товарів, необхідних для поховання, тоді як належним доказом на підтвердження вказаних витрат є відповідний договір-замовлення на організацію та проведення поховання.

У відзиві на апеляційну скаргу, представник позивачки - адвокат Таргоній В.М., просив залишити без задоволення, подану відповідачем апеляційну скаргу, а рішення суду - без змін, посилаючись на його законність та обґрунтованість.

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Згідно ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

За змістом ст. 374 ч. 1 п. 1 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Згідно із ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального прав.

Судом першої інстанції правильно встановлено, що ОСОБА_1 є дочкою ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження, виданим Солоницькою сільською радою Кременчуцького району Полтавської області 16.06.1964 та свідоцтвом про укладення шлюбу , виданим Омельницькою сільською радою Онуфріївського району Кіровоградської області 27.09.1986.

Згідно із свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_2 , виданим виконавчим комітетом Новогалещинської селищної ради Козельщинського району Полтавської області 18.12.2020 ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 у віці 82 років.

Відповідно до довідки про причину смерті №5096 від 17.12.2020, причина смерті ОСОБА_2 : «пішохід травмований при зіткненні з поїздом або іншим залізничним транспортним засобом».

Електропоїзд серії НОМЕР_1 перебуває на балансі виробничого підрозділу моторовагонного депо Полтава регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця». ОСОБА_3 працює у виробничому підрозділі моторовагонного депо Полтава регіональної філії «Південна залізниця» АТ «Укрзалізниця» з 31.05.2011 на посаді помічника машиніста електропоїзда, з 21.10.2014 по теперішній час займає посаду машиніста електропоїзда. Ці обставини підтверджуються листом АТ «Укрзалізниця» №ццтех-08/153 від 02.06.2021.

16.12.2020 СВ Козельщинського ВП ГУНП в Полтавській області було розпочато досудове розслідування кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 276 КК України, про що внесені відомості до Єдиного реєстр досудових розслідувань за №0000255.

29.12.2020 кримінальне провадження, внесене до ЄДРДР за №0000255 від 16.12.2020 закрито у зв`язку з відсутністю складу кримінального правопорушення, передбаченого ч.3 ст.276 КК України.

Відповідно до постанови про закриття кримінального провадження від 29.12.2020 під час досудового розслідування встановлено, що в діянні працівників залізничного транспорту відсутні будь-які ознаки злочину, так як потерпіла ОСОБА_2 перед тим як увійти в небезпечну зону, не впевнилася у відсутності потягу, при наближенні до потягу не зупинилася поза межами небезпечної зони, не пропустила потяг, переходила через залізничні колії перед потягом, що наближався, до якою залишилося не менше ніж 400 м, в свою чергу машиніст при швидкості 50 км/год. подавав сигнал великої гучності та застосовував екстрене гальмування, попередньо попереджав про рух потягу, проте через малу відстань уникнути наїзду не вдалося, тому в даному випадку відсутній склад злочину передбаченого ст. 276 ч. 3 КК України і провадження підлягає закриттю.

Відповідно до акту службового розслідування аварії, затвердженого начальником станції Галещина виробничого підрозділу «Полтавської дирекції залізничних перевезень» регіональної філії «Південна залізниця» Михайленко А.А. від 21.12.2020 вини працівників Моторовагонного депо Полтава та працівників станції Галещина не вбачається;стан та утримання залізничної колії та рухомого складу відповідає встановленим вимогам;потерпіла ОСОБА_2 порушила вимоги пунктів 2.2, 2.3, 2.6 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України, що затверджені, наказом Міністерства транспорту України від 19.02.1998 № 54.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1 в частині стягнення моральної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що вона підлягає відшкодуванню в незалежності від вини заподіювача, оскільки завдана джерелом підвищеної небезпеки, що передбачено нормами ст.ст. 1167, 1168 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з вказаним висновком враховуючи наступне.

Статтею 3 Конституції України, передбачено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Згідно ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.

Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю,відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.

Частиною 2 ст. 1167 ЦК передбачено, що моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала:

1) якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки;

2) якщо шкоди завдано фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту або виправних робіт;

3) в інших випадках, встановлених законом.

Моральна шкода, відповідно до статті 1168 ЦК України, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів. Моральна шкода, завдана смертю фізичної особи, відшкодовується її чоловікові (дружині), батькам (усиновлювачам), дітям (усиновленим), а також особам, які проживали з нею однією сім`єю.

Частинами 1 та 2 статті 1187 ЦК України встановлено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб.

Згідно із ч. 1 ст. 1173 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.

Таким чином головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від наявності його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду, як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Відповідно до роз`яснень, що містяться у п.3, 9, 17-1 постанов Пленуму №4 ВСУ «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Судом першої інстанції встановлено, що смерть ОСОБА_2 сталася внаслідок її необережності, а саме порушення загиблою пунктів 2.1, 2.2, 2.3, 2.5, 2.20 Правил безпеки громадян на залізничному транспорті України.

Верховний Суд у своїй постанові від 21 квітня 2021 року у справі № 450/4163/18 зазначив, що особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки (крім випадку відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки), є те, що володілець такого джерела зобов`язаний відшкодувати завдану шкоду незалежно від його вини. Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого. Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди. У той же час, чинне законодавство не передбачає такої підстави для звільнення від відповідальності в частині відшкодування моральної шкоди власника джерела підвищеної небезпеки, як вина потерпілого.

Разом з тим відсутність вини водія електропотяга та закриття кримінального провадження за відсутністю в його діянні складу кримінального правопорушення не звільняє відповідача від обов`язку відшкодувати позивачці моральну шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки особа, яка завдала шкоди джерелом підвищеної небезпеки, відповідає й за випадкове її завдання (без вини), що узгоджується з позицією ВС, викладеною в постанові від 21.04.2021 року у справі № 450/4163/18.

Врахувавши, вимоги ч.2 та ч. 3 ст. 1193 ЦК України, а також те, що завдана позивачці моральна шкода безпосередньо пов`язана з втратою матері, внаслідок чого вона зазнала та продовжує зазнавати душевних страждань, що відобразилось на її психоемоційному стані, суд першої інстанції вірно визначив розмір моральної шкоди, який відповідає принципам розумності та справедливості, а також конкретним обставинам справи.

Також колегія суддів, погоджується з висновком суду в частині стягнення з відповідача на користь позивачки ОСОБА_1 витрат на поховання в розмірі 11317 грн., оскільки вказані витрати підтверджені належними доказами та їх стягнення передбачено ст. 1201 ЦК України та ЗУ «Про поховання та похоронну справу».

Рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального і процесуального права. на підставі всебічно встановлених обставин та наданих доказів. Підстав для його скасування з наведених в апеляційній скарзі мотивів не встановлено.

За таких обставин, апеляційна скарга залишається без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.

Відповідно, понесені АТ «Укрзалізниця» судові витрати покладаються на відповідача.

Керуючись ст.ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384, 389-391 ЦК України, колегія суддів,-

п о с т а н о в и л а :

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрзалізниця» - залишити без задоволення.

Рішення Автозаводського районного суду м. Кременчука Полтавської області від 18 лютого 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом 30 днів шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя О.В.Чумак

Судді Ю.В.Дряниця

Л.І.Пилипчук