14.11.2022 Справа № 756/9649/22
Ун.№756/9649/22
Пр.№2-о/756/416/22
УХВАЛА

про залишення заяви без руху

14 листопада 2022 року суддя Оболонського районного суду м. Києва Майбоженко А.М., розглянувши матеріали заяви ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заінтересована особа Оболонський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту народження дитини,

ВСТАНОВИВ:

Заявники ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , від імені та в інтересах яких діє адвокат Корнієнко А.А., звернулися до суду в порядку окремого провадження з заявою про встановлення факту народження дитини чоловічої статі ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у с. Самоховалове, Бахчисарайського району АР Крим, Україна та дитини жіночої статі ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у м.Сімферополь, АР Крим, Україна.

На підтвердження заявлених вимог надано копію свідоцтв про народження дітей та медичну документацію.

Ознайомившись з заявою та доданими до неї документами суддя приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 293 ЦПК України, окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.

Суд розглядає в порядку окремого провадження справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення (п. 5 ч. 2 ст. 293 ЦПК України).

Порядок розгляду судом справ про встановлення фактів, що мають юридичне значення закріплений у розділі ІV ЦПК України.

Згідно роз`яснень Пленуму Верховного Суду України у п. 1 постанови "Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення" № 5 від 31.03.1995 року, в порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, якщо: згідно із законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право.

Частиною 1 статті 315 ЦПК України визначений перелік фактів, що мають юридичне значення, які встановлюються судом.

При цьому, ч. 2 ст. 315 ЦПК України також передбачено, що у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.

Пунктом 7 частини першої статті 315 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи про встановлення факту народження особи в певний час у разі неможливості реєстрації органом державної реєстрації актів цивільного стану факту народження.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10.04.2019 в справі № 320/948/18 (провадження N 14-567цс18) зроблено висновок про те, що у порядку окремого провадження розглядаються справи про встановлення фактів, за наявності певних умов. А саме, якщо: згідно з законом такі факти породжують юридичні наслідки, тобто від них залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян; чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення; заявник не має іншої можливості одержати або відновити загублений чи знищений документ, який посвідчує факт, що має юридичне значення; встановлення факту не пов`язується з наступним вирішенням спору про право. Чинне цивільне процесуальне законодавство відносить до юрисдикції суду справи про встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення суб`єктивних прав громадян. Проте не завжди той чи інший факт, що має юридичне значення, може бути підтверджений відповідним документом через його втрату, знищення архівів тощо. Тому закон у певних випадках передбачає судовий порядок встановлення таких фактів. Справи про встановлення фактів, що мають юридичне значення, належать до юрисдикції суду за таких умов: - факти, що підлягають встановленню, повинні мати юридичне значення, тобто від них мають залежати виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав громадян. Для визначення юридичного характеру факту потрібно з`ясувати мету встановлення; встановлення факту не пов`язується з подальшим вирішення спору про право.

До відкриття провадження у справі суддя після одержання заяви з`ясовує, чи відповідає заява вимогам, встановленим ст. 318 ЦПК, чи підсудна справа даному суду, чи немає інших підстав для повернення заяви або відмови у відкритті провадження в цивільній справі, встановлених цим Кодексом.

Оскільки чинним законодавством передбачено позасудове встановлення певних фактів, що мають юридичне значення, то суддя, приймаючи заяву, повинен перевірити, чи може взагалі ця заява розглядатися в судовому порядку і чи не віднесено її розгляд до повноважень іншого органу.

Звертаючись до суду з заявою про встановлення факту народження дитини, заявники посилаються на те, що вони є громадянами України, проте, дитина народилась на тимчасово окупованій території України, а тому підставою для проведення державної реєстрації акту цивільного стану є рішення суду про встановлення факту народження.

Правові та організаційні засади державної реєстрації актів цивільного стану визначає Закон України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану».

Згідно ч. 2, ч. 4 статті 13, Закону України «Про державну реєстрацію актів цивільного стану» державна реєстрація народження дитини проводиться за письмовою або усною заявою батьків чи одного з них за місцем її народження або за місцем проживання батьків або за заявою, поданою в електронній формі.

Підставою для проведення державної реєстрації народження дитини є визначені центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у сфері охорони здоров`я документи, що підтверджують факт народження.

Згідно п.14 Правил державної реєстрації актів цивільного стану в Україні затверджених Наказом Міністерства юстиції України (від 18.10.2000 № 52/5 із змінами та доповненнями), у разі введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях відповідно до Закону України «Про правовий режим воєнного стану» державна реєстрація актів цивільного стану проводиться будь-яким органом державної реєстрації актів цивільного стану за зверненням заявника.

Отже, підставою для проведення державної реєстрації народження дитини, відповідно до вищезазначеного закону є звернення заявника до органу державної реєстрації актів цивільного стану.

Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» будь-які органи, їх посадові та службові особи на тимчасово окупованій території та їх діяльність вважаються незаконними, якщо ці органи або особи створені, обрані чи призначені у порядку, не передбаченому законом.

07.05.2022 року набув чинності Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо регулювання правового режиму на тимчасово окупованій території України» №2217-IX від 21.04.2022, на підставі якого ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України» викладена в наступній редакції: будь-який акт (рішення, документ), виданий органами та/або особами, передбаченими частиною другою цієї статті, є недійсним і не створює правових наслідків, крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану.»

З матеріалів справи вбачається, що на підтвердження факту народження дитини у заявників, представником Корнієнком А.А. суду надано копію медичної документації та копію свідоцтва про народження, які були видані органами на тимчасово окупованій території.

Вказані документи у відповідності до ч. 3 ст. 9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акта цивільного стану, визнаються дійсними в Україні.

З огляду на викладене, суд приходить до висновку про те, що на момент звернення заявників з заявою до суду ними не підтверджено те, що іншого (окрім судового) порядку встановлення цього факту, не передбачено чинним законодавством або таке право неможливо реалізувати шляхом звернення з відповідними заявами до відділу державної реєстрації актів цивільного стану.

Щодо посилання представника заявників на лист Верховного Суду від 22.04.2021, в якому зазначено, що під час розгляду судами справ про встановлення факту народження або смерті особи на тимчасово окупованій території України вимога щодо отримання письмової відмови органів реєстрації актів цивільного стану у здійсненні реєстрації фактів не ґрунтується на положенні чинного законодавства, суд роз`яснює наступне.

Лист Верховного Суду № 987/0/208-21 датований 22.04.2021, разом з тим зміни до ч. 3 ст.9 Закону України «Про забезпечення прав і свобод громадян та правовий режим на тимчасово окупованій території України», якими частину третю статті 9 доповнено словами "крім документів, що підтверджують факт народження, смерті, реєстрації (розірвання) шлюбу особи на тимчасово окупованій території, які додаються до заяви про державну реєстрацію відповідного акту цивільного стану", внесені законом, який набрав чинності 07.05.2022.

Таким чином, лист Верховного Суду № 987/0/208-21 від 22.04.2021 містить методичні рекомендації, виходячи з норм діючого на той час законодавства та без урахування відповідних змін у законодавстві станом на день звернення з вказаними заявами.

При цьому, зазначені зміни були викликані необхідністю швидкого реагування держави на вимоги заявників з тимчасово окупованих територій України для захисту їх прав, свобод та інтересів.

Частиною 3 статті 294 ЦПК України передбачено, що справи окремого провадження розглядаються судом з додержанням загальних правил, встановлених цим Кодексом, за винятком положень щодо змагальності та меж судового розгляду.

Відповідно до ч. 9 ст. 10 ЦПК України якщо спірні відносини не врегульовані законом, суд застосовує закон, що регулює подібні за змістом відносини (аналогія закону), а за відсутності такого - суд виходить із загальних засад законодавства (аналогія права).

Крім того, на підтвердження повноважень представником заявників надано ордер, в якому міститься посилання на укладання ним з заявниками договору про надання правової допомоги. При цьому копії цього договору до матеріалів поданої заяви не долучено.

Положеннями Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що договір про надання правової допомоги укладається в письмовій формі та підписується його сторонами, що відповідає загальним вимогам до договорів.

Враховуючи те, що заявники постійно проживають на території АР Крим, яка є тимчасово окупованою територією, не мають постійного місця проживання на території, на якій здійснюють діяльність органи державної влади України, суд вважає правильним з`ясувати наявність волевивиявлення заявників на укладання договорів про надання правової допомоги з адвокатом Корнієнком А.А. або АО «Джастіс Груп». Нажаль, форма наданого суду ордеру, ці обставини встановити не надає можливості.

Крім того, як вбачається з документів, що додані до заяви, вони надані у копіях, відповідність яких оригіналам засвідчена представником заявників - адвокатом Корнієнком А.М. з використанням факсиміле.

Факсиміле з латині «facsimile» - зробити подібне. Фактично це печатка, кліше, що відтворює власноручний підпис, аналог останнього.

Підпис - це графічне накреслення, що позначає виконавця підпису та наноситься ним з метою посвідчення. Як почерковий об`єкт підпис має характерні риси. Зокрема, це посвідчувальний знак обов`язково певної особи; виконується нею власноруч у вигляді графічного креслення; наноситься на документ з метою посвідчення різних фактів та подій.

Факсиміле - це печатка, за допомогою якої відтворюється підпис, який є копією підпису уповноваженої особи. Факсиміле від власноручного підпису відрізняється тим, що відсутня можливість стверджувати, що документ містить дійсну волю особи, чий підпис відтворено.

Частиною 3 статті 207 ЦК України передбачено, що використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів.

Правова позиція щодо факсимільного відтворення підпису була висловлена Верховним Судом в ряді постанов. Зокрема у справах: № 922/1743/17, № 922/4590/16, № 5027/805-б/2012,№ 826/811/17 було встановлено, що підписання заяви та інших документів, які подаються до суду за допомогою факсиміле не дає можливості встановити вираження справжньої волі особи, чий підпис відтворено, на настання відповідних правових наслідків.

Приймаючи до уваги те, що використання факсиміле при поданні документів до суду не передбачено чинним законодавством, а випадок його застосування за письмовою згодою сторін у даному випадку не застосовується, оскільки у суду відсутній зміст договору про надання правової допомоги, а також враховуючи те, що факсиміле по своїй суті є копією графічного зображення підпису особи, не можна вважати підпис представника заявників при засвідченні копій документів, що додаються до заяви, таким, що підтверджує його власне волевиявлення на засвідчення копій власним підписом.

З цих підстав, суд вважає, що всі копії документів, додані до заяви мають бути засвідчені представником заявників з проставленням власного підпису.

За приписами ч.ч. 1, 2 статті 185 Цивільного процесуального кодексу України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175, 177 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.

Отже, вважаю, що заява подана з порушенням вищевказаних вимог ЦПК у зв`язку з чим залишаю її без руху. На виконання цієї ухвали необхідно надати докази не можливості реєстрації акту цивільного стану у відповідному органі виконавчої влади, тобто у позасудовому порядку, належним чином засвідчену копію договору про надання правової допомоги та додатків до поданої заяви у 2 екземплярах.

Керуючись ст. 175, 177, 185 ЦПК України, суддя

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 заінтересована особа Оболонський районний відділ державної реєстрації актів цивільного стану у м.Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) про встановлення факту народження дитини залишити без руху, встановивши заявникам десятиденний строк для усунення недоліків, зазначених у мотивувальній частині ухвали, який рахувати з дня отримання її копії.

У разі невиконання вимог ухвали в зазначений строк заява вважатиметься неподаною і буде повернута.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя А.М. Майбоженко