ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/12409/21

Провадження № 22-ц/4820/1691/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Костенка А.М. (суддя-доповідач), Гринчука Р.С., Спірідонової Т.В.

секретар судового засідання Дубова М.В.

з участю: відповідача, її представника

розглянув у відкритому судовому засіданні цивільну справу № 686/12409/21 за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Орган опіки та піклування в особі Служби у справах дітей Хмельницької міської ради про встановлення порядку участі у вихованні дитини.

Заслухавши доповідача, пояснення відповідача, її представника, перевіривши матеріали справи, ознайомившись з апеляційною скаргою, суд

в с т а н о в и в:

В травні 2021 року ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом та просив суд ухвалити рішення, яким усунути йому перешкоди у спілкуванні із сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , визначивши йому, ОСОБА_2 способи участі у вихованні та спілкуванні з дитиною шляхом встановлення днів та годин систематичних побачень з батьком :

-систематичні побачення з дитиною один раз на тиждень в період з 11 години суботи до 18 години неділі з правом батька забирати сина на ночівлю з місця його проживання : АДРЕСА_1 до місця проживання ОСОБА_2 : Хмельницька обл. Хмельницький р-н., Ружичанська с/рада, СТ «Дружба»;

-друга половина зимових канікул, 1 місяць літніх канікул за попередньою домовленістю з матір`ю, з правом батька забирати дитину з місця її проживання до місця його проживання з 10 години першого дня канікул до 18 години останнього дня канікул та з правом виїзду до місця проживання батька; Хмельницька обл., Хмельницький р-н., Ружичанська с/рада, СТ «Дружба»;

-у день народження ОСОБА_3 04 травня щороку в розважальних закладах, необмежено у часі в присутності матері; під час святкових днів (Новий Рік, Великдень, Різдво почергово через рік, День захисника України щороку) у період з 11 години до 18 години в громадських місцях та розважальних закладах міста Хмельницького, прогулянки на вулиці.

На обґрунтування своїх вимог позивач вказував, що з перебував узареєстрованому шлюбі із ОСОБА_1 . Під час шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_2 в них народився син ОСОБА_3 . Після розірвання шлюбу син залишився проживати разом із матір`ю ОСОБА_1 .

Після розірвання шлюбу із відповідачкою виникли непорозуміння щодо спілкування та участі позивача у вихованні сина, оскільки позивач не має змоги бачитись із сином, спілкуватись з ним, а також приймати участь у його житті, вважає що порушуються його права на батьківство, порушуються права та інтереси дитини, а тому просив суд ухвалити рішення, яким задоволити позов та усунути перешкоди у спілкуванні з сином.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2022 року вказаний позов було задоволено частково. Визначено ОСОБА_1 такі способи участі у вихованні та спілкуванні з сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з урахуванням стану здоров`я, графіку відвідування гуртків, навчального процесу дитини, без присутності матері:

- кожну 2 та 4 суботу з 16 год. по 19 год. взимку та до 20 год. влітку в м. Хмельницькому в парках відпочинку, розважальних закладах, на дитячих майданчиках;

- 10 днів літніх канікул в першій половині липня місяця, за попереднім повідомленням матері про місце перебування дитини, батько забирає та привозить сина до місця його проживання із забезпеченням належних умов проживання.

- 04 травня (день народження дитини) з 15 год. до 17 год. в м. Хмельницькому в парках відпочинку, розважальних закладах, на дитячих майданчиках та за місцем проживання батька.

В решті вимог відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір в розмірі 454 грн.

ОСОБА_1 не погодилася із вказаним рішенням, подала апеляційну скаргу, посилаючись на невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції обставинам справи, порушення норм процесуального права, просить скасувати вказане рішення, ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позову.

Апелянт вважає незаконним висновок суду про наявність підстав для поновлення позивачу строку для подання додаткових доказів, в результаті чого було винесено ухвалу на підставі якої ОСОБА_2 отримав право на надання додаткових доказів, які в подальшому були взяті до уваги судом та враховані при ухваленні рішення, такі дії суду суперечать ст.ст. 6, 19 Конституції України та ст. 12 ЦПК України та порушують принцип змагальності сторін.

Зазначає, що позивачем не доведено наявність перепон (поважних причин) щодо неможливості подання доказів разом із позовом. Позивачем не було зазначено і про неможливість подання доказів в порядку і строки передбачені ЦПК України, клопотання про встановлення додаткового строку, як і клопотання про витребування судом таких доказів позивач не заявляв. На думку апелянтки, суд не мав жодних підстав для поновлення строку та долучення нових доказів до справи.

ОСОБА_1 вважає невірним думку суду про те, що висновок органу опіки та піклування є недостатньо обґрунтованим та суперечить інтересам дитини, а суд на її думку неправомірно взяв до уваги акт обстеження житлових умов від 27.07.2022р. та не дав йому повної оцінки, зокрема, це стосується і заробітної плати позивача. В акті вказано його заробітну плату 12000 грн., а згідно довідки про доходи, з яких вираховуються аліменти, заробітна плата становить 5554 грн. Тому такий акт, як документ містить суперечливі відомості, і не мав би прийматись судом до уваги.

Також вказує на те, що в матеріалах справи наявний Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрації права власності від 24.12.2020 р. на садовий будинок, при цьому в матеріалах справи відсутній технічний паспорт на садовий будинок, наявний технічний паспорт на житловий будинок, складений 06.04.2021р.

Задовольняючи позов суд не звернув увагу на норми житлової площі, кількість і стать людей, які проживають разом із позивачем і відповідно з якими би проживав син позивача під час канікул.

Також, на думку апелянти, судом не враховано думку та бажання дитини, який висловився в судовому засіданні про небажання спілкуватися із батьком, поза увагою суду безпідставно залишились факти неодноразового притягнення позивача до адміністративної та кримінальної відповідальності за різні правопорушення.

Дослідивши матеріали справи та доводи апеляційної скарги колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Так судом встановлено, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 перебували з 11 червня 2006 року у зареєстрованому шлюбі, який розірвано рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 20 вересня 2019 року.

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 є батьками неповнолітнього ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується Свідоцтвом про народження від 15 травня 2007 року.

Згідно судового наказу № 686/15800/19 від 18.06.2019 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі ј частки заробітку (доходу) платника аліментів, починаючи з 12 червня 2019 року до досягнення дитиною повноліття.

Після розірвання шлюбу неповнолітній син сторін ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , проживає із матір`ю ОСОБА_1 за місцем її проживання.

Між батьками існує спір щодо способу участі батька у вихованні сина.

Вказані обставини підтверджуються свідоцтвом про народження дитини, висновком органу опіки і піклування та іншими матеріалами справи.

Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості.

На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладено у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.

У пункті 1 статті 9 Конвенції про права дитини передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Згідно з пунктом 3 статті 9 Конвенції про права дитини держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.

Статтею 141 СК України передбачено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Частиною першою статті 151 СК України визначено, що батьки мають переважне право перед іншими особами на особисте виховання дитини, а стаття 153 цього Кодексу встановлює право матері, батька та дитина на безперешкодне спілкування між собою, крім випадків, коли таке право обмежене законом.

Відповідно до статті 157 СК України питання виховання дитини вирішується батьками спільно. Той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею. Той із батьків, з ким проживає дитина, не має права перешкоджати тому з батьків, хто проживає окремо, спілкуватися з дитиною та брати участь у її вихованні, якщо таке спілкування не перешкоджає нормальному розвиткові дитини.

Згідно статті 158 СК України за заявою матері, батька дитини орган опіки та піклування визначає способи участі у вихованні дитини та спілкуванні з нею того з батьків, хто проживає окремо від неї.

Частинами першою та другою статті 159 СК України передбачено, якщо у той із батьків, з ким проживає дитина, чинить перешкоди тому з батьків, хто проживає окремо, у спілкуванні з дитиною та її вихованні, зокрема якщо він ухиляється від виконання рішення органу опіки та піклування, другий із батьків має право звернутися до суду з позовом про усунення цих перешкод. Суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи. Під час вирішення спору щодо участі одного з батьків у вихованні дитини береться до уваги ставлення батьків до виконання своїх обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення, в тому числі стан психічного здоров`я одного з батьків, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами.

Статтею 15 Закону України «Про охорону дитинства» встановлено, що дитина, яка проживає окремо від батьків або одного з них, має право на підтримання з ними регулярних особистих стосунків і прямих контактів. Батьки, які проживають окремо від дитини, зобов`язані брати участь у її вихованні і мають право спілкуватися з нею, якщо судом визнано, що таке спілкування не перешкоджатиме нормальному вихованню дитини. У разі коли батьки не можуть дійти згоди щодо участі одного з батьків, який проживає окремо, у вихованні дитини, порядок такої участі визначається органами опіки та піклування за участю батьків виходячи з інтересів дитини.

За висновком органу опіки і піклування виконавчого комітету Хмельницької міської ради від 26 листопада 2021 року, виданого вже під час розгляду справи в суді в межах даної цивільної справи, орган опіки і піклування вважав за неможливе встановити способи участі ОСОБА_2 у вихованні сина ОСОБА_3 , оскільки батьком не надані всі необхідні документи та враховуючи думку дитини, яка не бажає бачитись з батьком.

При цьому у висновку не зазначено, які документи, необхідні для надання цього висновку, батько не надав.

Отже, як вбачається з матеріалів справи, позивач прагне спілкуватися з сином ОСОБА_3 та приймати участь у його вихованні.

Також суд апеляційної інстанції констатує, що встановленим є факт конфліктної ситуації між сторонами, їх неприязних стосунків, наявність спору між батьками щодо участі батька у вихованні дитини і вільно досягти згоди щодо способу участі батька, який проживає окремо від дитини, у її вихованні і спілкуванні із нею вони не можуть.

Вирішуючи спір між батьками щодо участі батька у вихованні дитини, суд першої інстанції враховував всі обставини справи, зокрема вік і стан здоров`я неповнолітнього ОСОБА_3 , режим дня дитини, години відвідування хлопчиком навчального закладу та заходів розвитку здібностей тощо.

Суд дотримався розумного балансу на участь обох батьків у вихованні сина, що сприятиме у повній мірі його нормальному розвитку і забезпечить рівність прав батьків у вихованні дитини.

При цьому колегія суддів звертає увагу, що у відзиві на позов відповідач частково погодилась з позовною заявою, просила суд встановити такий порядок спілкування батька з сином, який фактично і був встановлений судом в рішенні лише без присутності матері, що теж свідчить про дотримання судом прав обох батьків.

Доводи апеляційної скарги, що судом не враховано думку та бажання дитини, який висловився в судовому засіданні про небажання спілкуватися із батьком слід відхилити.

В судовому засіданні апеляційного суду відповідач пояснила суду, що небажання сина спілкуватись з батьком зумовлене поданням батьком позову до суду щодо встановлення способу його участі у вихованні сина без позасудового вирішення даного питання, інших причин небажання сина спілкуватись з батьком апелянт суду не навела.

Таким чином посилання апелянта на небажання дитини спілкуватися із батьком і відсутність прихильності до нього не можуть бути покладені в основу судового рішення про відмову в позові, враховуючи факт постійного проживання дитини з матір`ю, яка має конфлікт з батьком, що негативно впливає на сприйняття дитиною його особи. За таких обставин небажання дитини спілкуватися із батьком обумовлене ситуацією, яка склалася між сторонами, і не може бути підставою для обмеження ОСОБА_2 у реалізації його батьківських прав на участь у вихованні дитини і спілкуванні із нею.

Така ж правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 15 жовтня 2018 року в справі № 686/14512/17.

Також не є підставою для відмови в позові і посилання апелянта на факти неодноразового притягнення позивача до адміністративної та кримінальної відповідальності за різні правопорушення.

Судом не встановлено обставин, які свідчать про неприйнятність поведінки ОСОБА_2 , що може створити загрозу чи небезпеку для дитини, зловживання ним алкогольними напоями або наркотичними засобами. В поданих апелянтом судових рішень щодо протиправних дій ОСОБА_2 відсутні відомості про протиправну поведінку батька по відношенню до дитини. Сам факт притягнення ОСОБА_2 до адміністративної та кримінальної відповідальності за порушення Правил дорожнього руху, підробку документів не може бути підставою для позбавлення його права на участь у вихованні сина.

Доводи апелянта про незаконність висновків суду про наявність підстав для поновлення позивачу строку для подання додаткових доказів, надання ОСОБА_2 додаткових доказів, які в подальшому були взяті до уваги судом та враховані при ухваленні рішення апеляційний суд не приймає до уваги.

За ч. 2 ст. 276 ЦПК України порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.

В матеріалах справи достатньо інших доказів для прийняття оскаржуваного судового рішення і без врахування, наданих позивачем письмових документів, які на думку апелянта подані з порушенням норм ЦПК України.

Не спростовують висновків суду й інші доводи апеляційної скарги щодо заробітної плати позивача, його майнового та житлового стану, оскільки такі твердження не мають значення при вирішенні спору про участь батька у вихованні дитини.

Рішення суду першої інстанції ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційних скарг не вбачається.

Керуючись ст. ст. 374, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 23 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повне судове рішення складено 10 листопада 2022 року.

Судді А.М. Костенко

Р.С. Гринчук

Т.В. Спірідонова