ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/6163/22 Справа № 202/1515/21 Суддя у 1-й інстанції - Мачуський О. М. Суддя у 2-й інстанції - Пищида М. М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:

головуючого Пищиди М.М.

суддів Ткаченко І.Ю., Деркач Н.М.

розглянувши у спрощеному позовному провадженні в місті Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАК-Енергетика» на рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАК-Енергетика» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та завданої моральної шкоди, -

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2021 року позивач звернувся до суду з позовом до ТОВ «ДАК-Енергетика» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та завданої моральної шкоди.

В обґрунтування позовних вимог зазначив, що з 07 березня 2018 року позивач перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА».

30 жовтня 2020 року позивач була звільненою за власним за бажанням, у відповідності дост. 38 КЗпП України, однак відповідачем не виконано свого обов`язку щодо проведення розрахунку та не виплачено заборгованість по заробітній платі в розмірі 60386,58 грн., що є грубим порушенням вимог чинного законодавства.

Враховуючи зазначене, з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, позивач просила суд стягнути з ТОВ «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА на свою користь заборгованість із заробітної плати у розмір 60 386,58 грн., компенсацію втрати частини заробітної плати у зв`язку з порушення її виплати у розмірі 1855,86 грн., середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 30 жовтня 2020 року по 26 серпня 2021 року включно в розмірі 153 275,90 гривень, та на відшкодування завданої моральної шкоди 5000,00 грн.

Рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАК-ЕНЕРГЕТИКА» про стягнення заборгованості по заробітній платі, середнього заробітку за час затримки, компенсації втрати частини заробітної плати у зв`язку із порушенням строків її виплати та завданої моральної шкоди задоволено частково.

Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАК-Енергетика» на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 187551,88 гривень, що складається з: заборгованість по заробітній платі в розмірі 60386,58 гривень; середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні в розмірі 124309,44 гривень; компенсація втрати частини заробітної плати у розмірі 1855,86 гривень; моральна шкода в розмірі 1000,00 гривень.

В іншій частині позовних вимог відмовлено.

Додатковим рішенням Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2022 року стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАК-Енергетика» на користь судовий збір у розмірі 1875,52 гривень. Розмір судового збору пропорційно до відхиленої частини вимог в сумі 329,66 гривень компенсовано за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, ТОВ «ДАК-Енергетика»звернулося до суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги посилається на те, що при винесенні рішення судом першої інстанції порушені норми матеріального та процесуального права, недостатньо повно досліджені письмові докази та дійсні обставини справи.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Перевіривши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду, в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу залишити без задоволення, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що у період з 07 березня 2018 року ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах з ТОВ «ДАК-Енергетика» та 30 жовтня 2020 року була звільнена за власним бажанням, відповідно до ст. 38 КзпП України з посади заступника генерального директора з фінансів, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_1 .

Відповідно до наданих представниками відповідачів довідок вих. № ДАК-03/99 від 18.11.2021 року, вих. № ДАК-03/111 від 10.12.2021 року ТОВ «ДАК-Енергетика» повідомило, що ОСОБА_1 , працювала на підприємстві з 07.03.2018 року по 30.10.2020 року з 8-ми годинним робочим днем на посаді заступника Генерального директора з фінансів та мала оклад 14340,00 гривень. Звільнена за власним бажанням.

Заборгованість по заробітній платі перед ОСОБА_1 станом на 16.11.2021 року становить 57644,76 гривень. Така заборгованість станом на 10.12.2021 року становить 60386,74 гривень.

Відповідно до Довідки про доходи № ДАК-03/100 від 18.11.2021 року, загальна сума доходу ОСОБА_1 за період з 01.01.2020 року по 30.10.2020 року ставить 174719,78 гривень, з яких: за січень 2020 року 25593,00 гривень; за лютий 2020 року 25593,00 гривень; за березень 2020 року 21327,50 гривень; за квітень 2020 року 12873,11 гривень; за травень 2020 року 12796,50 гривень; за червень 2020 року 13155,00 гривень; за липень 2020 року 12796,50 гривень; за серпень 2020 року 12796,50 гривень; за вересень 2020 року 12796,50 гривень; за жовтень 2020 року 2492,17 гривень.

Середньоденний заробіток позивача складає 609,36 гривень (25593 гривень - сума заробітної плати за серпень-вересень 2020 року (згідно довідки про доходи) поділити на 42 робочі дні (за серпень-вересень 2020 року).

Кількість робочих днів затримки за період з 31.10.2020 року по 26.08.2021 року становить 204 дні а саме у: жовтні 2020 року 1 день; листопаді 2020 року 21 днів; грудні 2020 року 22 дні; січні 2021 року 19 днів; лютому 2021 року 20 днів; березні 2021 року 22 дні; квітні 2021 року 22 дні; травні 2021 року 18 днів; червні 2021 року 20 днів; липні 2021 року 22 дні; серпні 2021 року 16 днів.

Загальна сума середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за період з 31.10.2020 по 21.08.2021 року становить 124309,44 гривень, що визначається шляхом множення середньоденної заробітної плати на кількість робочих днів затримки (609,36 грн. х 204 = 124309,44 грн).

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що в порушення ст. 116 КЗпП України при звільненні відповідач не виплатив позивачу заборгованість по заробітній платі, що є підставою для стягнення на користь позивача заборгованості по заробітній платі та, з урахуванням вимог ч. 1 ст. 117 КЗпП України, є підстави для стягнення середнього заробітку за весь час затримки розрахунку при звільненні.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, враховуючи наступне.

Статтею 47 та частиною 1 статті 116 КЗпП України передбачено, що при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення.

Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум. В разі спору про розмір сум, належних працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган в усякому випадку повинен в зазначений у цій статті строк виплатити не оспорювану ним суму (частини друга статті 116 КЗпП України).

В разі невиплати з вини власника або уповноваженого ним органу належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в статті 116 КЗпП України, при відсутності спору про їх розмір підприємство, установа, організація повинні виплатити працівникові його середній заробіток за весь час затримки по день фактичного розрахунку. При наявності спору про розміри належних звільненому працівникові сум власник або уповноважений ним орган повинен сплатити зазначене в цій статті відшкодування в тому разі, коли спір вирішено на користь працівника. Якщо спір вирішено на користь працівника частково, то розмір відшкодування за час затримки визначає орган, який виносить рішення по суті спору (частини перша та друга статті 117 КЗпП України).

Аналіз наведених норм матеріального права дає підстави для висновку, що передбачений ч. 1ст. 117 КЗпП України обов`язок роботодавця щодо виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні настає за умови невиплати з його вини належних звільненому працівникові сум у строки, зазначені в ст. 116 КЗпП України, при цьому визначальними є такі юридично значимі обставини, як невиплата належних працівникові сум при звільненні та факт проведення з ним остаточного розрахунку.

За своєю суттю середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні є компенсаційною виплатою за порушення права на оплату праці, яка нараховується в розмірі середнього заробітку.

Отже, не проведення з вини власника або уповноваженого ним органу розрахунку з працівником у зазначені строки є підставою для відповідальності, передбаченої ст. 117 Кодексу, тобто виплати працівникові його середнього заробітку за весь час затримки по день фактичного розрахунку. Після ухвалення судового рішення про стягнення заборгованості сум належних при звільненні роботодавець не звільняється від відповідальності, передбаченої ст. 117 КЗпП України, а саме виплати середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, тобто за весь період невиплати власником або уповноваженим ним органом належних працівникові при звільненні сум.

Крім того слід зазначити, що невиплата звільненому працівникові всіх сум, що належать йому від власника або уповноваженого ним органу, є триваючим правопорушенням, а отже, працівник може визначити остаточний обсяг своїх вимог лише на момент припинення такого правопорушення, яким є день фактичного розрахунку, що узгоджується з правовою позицією викладеною в рішенні Конституційного Суду України від 22 лютого 2012 року у справі № 1-5/2012.

Установивши при розгляді справи про стягнення заробітної плати у зв`язку із затримкою розрахунку при звільненні, що працівникові не були виплачені належні йому від підприємства, установи, організації суми в день звільнення, коли ж він у цей день не був на роботі, наступного дня після пред`явлення ним роботодавцеві вимог про розрахунок, суд на підставі статті 117 КЗпП України стягує на користь працівника середній заробіток за весь період затримки розрахунку, а при непроведенні його до розгляду справи по день постановлення рішення, якщо роботодавець не доведе відсутності в цьому своєї вини. Сама по собі відсутність коштів у роботодавця не виключає його відповідальності (абзац перший пункту 20 постанови ПВСУ № 13).

Відповідно до правового висновку, викладеного в постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 січня 2019 року у справі № 910/4518/16 (провадження № 12-301гс18) за змістом приписів статей 94, 116, 117 КЗпП України середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, спрямованим на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій), який нараховується у розмірі середнього заробітку та не входить до структури заробітної плати.

Колегія суддів зазначає, що коли роботодавець до здійснення судового розгляду не виконав законних вимог щодо розрахунку зі звільненим працівником, то строк затримки розрахунку може визначатись не на момент звернення звільненого працівника до суду, а на момент постановлення відповідного рішення. Якщо ж після постановлення такого рішення роботодавець не здійснює зазначеного фактичного розрахунку з працівником, то свою дію продовжує стаття 117 КЗпП України.

Судом першої інстанції встановлено, що 30 жовтня 2020 року не відбулось фактичної оплати відповідачем належної суми заробітної плати при звільненні та останній має нести відповідальність за триваюче правопорушення передбачене статтею 117 КЗпП України.

Крім того, розрахунок розміру середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, за період з 31.10.2020 року по 26.08.2021 року, відповідачем не спростований.

Щодо вимог про стягнення компенсації втрати частини заробітної плати.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).

Згідно з Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159 та ст.2 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з 01.01.2001р. (дня набрання чинності вказаного Закону).

Відповідно вказаного Закону під доходами слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру, в тому числі заробітна плата (грошове забезпечення). Тобто нарахувати компенсацію за затримку потрібно, тільки якщо раніше нарахований дохід працівникові своєчасно не виплачений.

Статтею 3 Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» передбачено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться). Відповідно п.3,п.4.Порядку проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затверджений постановою КМУ від 21.02.2001 р. № 159, сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованої, але не виплаченої працівникові заробітної плати за відповідний місяць (після утримання податків і платежів) на коефіцієнт приросту споживчих цін. Коефіцієнт приросту споживчих цін визначається як різниця між часткою від ділення індексу споживчих цін в останній місяць перед виплатою суми заборгованості на індекс споживчих цін у тому місяці, за який виплачується заробітна плата, та коефіцієнтом 1. Коефіцієнт приросту споживчих цін розраховується з трьома знаками після коми. Індекси споживчих цін для розрахунку коефіцієнта приросту споживчих цін щомісячно публікуються Держкомстатом наростаючим підсумком з початку того року, в якому виникла заборгованість із виплати заробітної плати, що підлягає компенсації відповідно до пункту 2 цього Положення. (Абзац четвертий пункту 3 в редакції Постанови КМ N 692 від 23.04.99). Якщо виплата заборгованості із заробітної плати провадиться до опублікування Держкомстатом індексу споживчих цін за останній місяць перед виплатою суми заборгованості, під час розрахунку суми компенсації на період до опублікування зазначеного індексу споживчих цін за згодою працівника для розрахунків застосовується індекс споживчих цін за попередній місяць. Крім того, у разі затримки виплати заробітної плати за кілька місяців сума компенсації визначається згідно з пунктом 3 цього Положення за кожний місяць окремо і підсумовується. Приклад розрахунку суми компенсації наведено у додатку до цього Положення.

Отже, положення закону про виплату компенсації правильно застосовані судом першої інстанції та зроблено висновок про стягнення на користь позивачки компенсації втрат частини доходів у зв*язку з порушенням строків їх виплати за період березень 2020 року жовтень 2020 року в загальному розмірі 1855,86 грн.

Згідно ст. 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику провадиться у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

За змістом вказаного положення, законною підставою для відшкодування моральної шкоди згідно із ст. 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.

Як вбачається з позовної заяви, ОСОБА_1 наведені відповідні обґрунтування заподіяної моральної шкоди і, з урахуванням цих обставин, норм права, засад розумності та справедливості, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 1000 грн.

Беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносини, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, колегія суддів приходить до висновку про законність та обґрунтованість рішення ухваленого по даній справі та відсутність підстав до його скасування.

Доводи, вказані в апеляційній скарзі про те, що суд неповно з`ясував обставини по справі, необґрунтовані та зводяться до переоцінки доказів по справі і незгоди з висновками суду по їх оцінці.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, частини 1 статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.

Що стосується судових витрат понесених апелянтом, то колегія суддів їх не переглядає, оскільки апеляційна скарга залишена без задоволення.

На підставі викладеного, керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ДАК-Енергетика» залишити без задоволення.

Рішення Індустріального районного суду м.Дніпропетровська від 15 червня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена відповідно до чинного законодавства.

Судді: