СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 4-с/759/88/22
ун. № 759/5864/20
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року м. Київ

Святошинський районний суд м. Києва

під головуванням судді Сенька М.Ф.,

за участю секретаря судового засідання Щербини А.В., розглянувши в приміщенні суду в порядку письмового провадження скаргу боржника ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни, особи: стягувач Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції»,

встановив:

В провадженні приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик М.О. перебуває виконавче провадження №69364035, що відкрите за виконавчим листом №759/5864/20, виданим 23.06.2021 року Святошинським районним судом м. Києва про стягнення з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства «Кредобанк» (замінено на правонаступника ТОВ «Фінансова Компанія «Приватні інвестиції») заборгованості за договором № CL-178135 від 18.03.2019 у розмірі 104 664,70 грн.

07.07.2022 року виконавець винесла постанову про арешт коштів боржника, за якою наклала арешт на грошові кошти, що містяться на відкритих рахунках, а також на рахунках, що будуть відкриті після винесення постанови, крім коштів, що містяться на рахунках накладення арешту та/або звернення стягнення на які заборонено законом, та належать боржнику.

Згідно з довідкою ТОВ «ДІСІЕС Україна» від 08.07.2022 року ОСОБА_1 з 27.08.2019р. працює в ТОВ «ДІСІЕС Україна» на посаді оператора пральних машин, заробітну плату отримує на зарплатну картку НОМЕР_1 в КРД AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ».

За довідкою AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» від 13.07.2022 року, ОСОБА_1

в АТ «Райфайзен Банк» 21.08. 2019 року було відкрито зарплатний рахунок № НОМЕР_2 , який не пов`язаний з підприємницькою діяльністю.

13.07.2022 року ОСОБА_1 подала приватному Фесик М.О заяву про зняття арешту коштів, що перебувають на зарплатному рахунку.

Проте, отримала відмову, мотивовану тим, що кошти на рахунку боржника не є коштами зі спеціальним режимом використання і звернення стягнення на ці кошти не заборонено законом.

Тому ОСОБА_1 звернулась до суду зі скаргою, за якою просила визнати незаконними дії приватного виконавця Фесик М.О. щодо накладання арешту на кошти з заробітної плати які обліковуються на рахунку НОМЕР_1 в КРД AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», та скасувати постанову про арешт цих коштів.

Скарга мотивована тим, що кошти на зарплатному рахунку боржника не підлягають арешту.

Заперечень на скаргу не надходило.

Учасники процесу в суд не з`явились, а тому суд розглянув скаргу в порядку письмового провадження.

З огляду на наведені вище обставини, суд приходить до висновку про задоволення скарги за таких підстав.

Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується. Кожен має право на належні, безпечні і здорові умови праці, на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом. Право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом (стаття 43 Конституції України).

Відповідно до статті 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.

Частиною першою статті 48 Закону України «Про виконавче провадження» (далі Закон) визначено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації. Про звернення стягнення на майно боржника виконавець виносить постанову.

Відповідно до частин першої та другої статті 68 Закону стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника звертається: 1) у разі відсутності в боржника коштів на рахунках у банках чи інших фінансових установах, 2) відсутності чи недостатності майна боржника для покриття в повному обсязі належних до стягнення сум, 3) у разі виконання рішень про стягнення періодичних платежів, зокрема аліментів. За іншими виконавчими документами виконавець має право звернути стягнення на заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи боржника без застосування заходів примусового звернення стягнення на майно боржника - за письмовою заявою стягувача або за виконавчими документами, сума стягнення за якими не перевищує п`яти мінімальних розмірів заробітної плати.

Зазначена норма права визначає кошти, що складають заробітну плата як особливий об`єкт, на який може бути звернуто стягнення на виконання виконавчого документа, та обмежує таке стягнення відсутністю інших коштів та/або об`єктів для стягнення, видами боргових зобов`язань (періодичні платежі) та сумою стягнення.

Статею 70 Закону, разом з іншим встановлено, що розмір відрахувань із заробітної плати, пенсії, стипендії та інших доходів боржника вираховується із суми, що залишається після утримання податків, зборів та єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, із заробітної плати боржника може бути утримано за виконавчими документами до погашення у повному обсязі заборгованості: у разі стягнення аліментів, відшкодування шкоди, заподіяної каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю особи, у зв`язку із втратою годувальника, майнової та/або моральної шкоди, завданої кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням, - 50 відсотків; за іншими видами стягнень, якщо інше не передбачено законом, - 20 відсотків. Загальний розмір усіх відрахувань під час кожної виплати заробітної плати та інших доходів боржника не може перевищувати 50 відсотків заробітної плати, що має бути виплачена працівнику, у тому числі у разі відрахування за кількома виконавчими документами.

Отже, виконавець має повноваження звернути стягнення на заробітну плату боржника лише за відсутності іншого майна, на яке можливо звернення стягнення та для виконання рішення про стягнення періодичних платежів, однак у розмірі не більше 20 відсотків за наявності одного виконавчого документа та 50 відсотків заробітної плати за наявності декількох виконавчих документів (зведене виконавче провадження). Таке стягнення здійснюється підприємстввами, установами, організаціями, фізичними особами, фізичними особами - підприємцями, які виплачують боржнику відповідно заробітну плату, пенсію, стипендію та інші доходи.

Встановлення відрахувань у певному відсотковому визначенні від заробітної плати боржника покликане гарантувати людині право на своєчасне, у передбачені законом строки, одержання винагороди за працю, що становить одне з основних трудових прав людини, тому й законодавець обмежив розмір будь - яких утримань із заробітної плати, і таке обмеження є законодавчо встановленою забороною на накладення арешту на заробітну плату, що виплачена боржнику після таких утримань, або частину заробітної плати, що перевищує граничну межу таких відрахувань.

Накладення арешту на кошти, що складають заробітну плату боржника понад встановлений законом розмір для відрахувань із заробітної плати, є надмірним тягарем для боржника та порушенням його прав на одержання винагороди за працю та достойні умови життя.

Таким чином, не може бути накладений арешт на кошти що складають заробітну плату боржника після фактичного здійснення утримань із неї за виконавчими документами та на усі кошти заробітної плати боржника поза межами дозволених законом розмірів відрахувань із такої заробітної плати, а якщо такий арешт накладений, то він має бути знятий. При цьому на кошти, що знаходяться на рахунках та які не є коштами, що складають заробітну плату, таке обмеження не розповсюджується.

Зняття арешту з коштів, що складають заробітну плату, здійснюється виконавцем відповідно до частини четвертої статті 59 Закону на підставі поданих боржником документів, підтверджуючих статус коштів виключно із заробітної плати, або на підставі повідомлення банку про заборону накладення арешту на такий рахунок відповідно до частини другої вищевказаної статті.

Відповідно до пункту 1 частини другої статті 59 Закону підставами для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини є отримання виконавцем документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на кошти, що знаходяться на цьому рахунку, заборонено законом.

Виконавець зобов`язаний зняти арешт з коштів на рахунку боржника не пізніше наступного робочого дня з дня надходження від банку документів, які підтверджують, що на кошти, які знаходяться на рахунку, заборонено звертати стягнення згідно із цим Законом, а також у випадку, передбаченому пунктом 10 частини першої статті 34 цього Закону (абзац другий частини другої статті 59).

Отже, виконуючи рішення суду, виконавець може накладати арешт на будь-які кошти на рахунках боржника в банківських установах, крім тих, накладення арешту на які заборонено законом. При цьому саме банк, який виконує відповідну постанову виконавця про арешт коштів боржника, відповідно до частини третьої статті 52 Закону України «Про виконавче провадження» повинен визначити статус коштів і рахунка, на якому вони знаходяться, та в разі знаходження на рахунку коштів, накладення арешту на які заборонено, банк зобов`язаний повідомити виконавця про цільове призначення коштів на рахунку та повернути його постанову без виконання, що є підставою для зняття виконавцем арешту із цих коштів згідно із частиною четвертою статті 59 Закону України «Про виконавче провадження».

Також виконавець може самостійно зняти арешт з усіх або частини коштів на рахунку боржника у банківській установі в разі отримання документального підтвердження, що рахунок боржника має спеціальний режим використання та/або звернення стягнення на такі кошти заборонено законом (частина четверта статті 59 Закону України «Про виконавче провадження»).

При цьому передбачене абзацом другим частини другої статті 59 Закону зобов`язання виконавця зняти арешт на підставі повідомлення банку не виключає зняття такого арешту на підставі повідомлення боржника, оскільки у відповідності до підпункту 1 частини четвертої статті 59 цього закону підставами для зняття виконавцем арешту з майна боржника або його частини є отримання ним документального підтвердження, що звернення стягнення на такі кошти боржника заборонено законом.

Для боржника надання вищевказаних підтверджуючих документів є процесуальною можливістю відновити свої права, порушені у зв`язку накладенням незаконного арешту, а для виконавця зняття такого арешту є здійсненням повноважень для усунення спричинених негативних наслідків.

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 20.04.2022 року, що ухвалена у справі № 756/8815/20 (провадження № 14-218цс21) виклала правовий висновок про те, що у випадку, коли на стадії накладення арешту на грошові кошти боржника фізичної особи, що знаходяться на рахунку боржника та є заробітною платою боржника, виконавцю не вдалось виявити правову природу (статус) цих грошових коштів, як коштів на які накладення арешту заборонено законом, то арешт на такі грошові кошти підлягає зняттю на підставі відповідного повідомлення банку або заяви боржника з наданням ним відповідних документів на підтвердження цього та/або за результатами перевірки звітів роботодавця про стягнення з заробітної плати.

При цьому Велика Палата Верховного Суду відступила від ряду правових висновків Верховного Суду, в тому числі і від правового висновку викладеного у постанові від 03.02.2021 року у справі №756/1927/16-ц, на яку посилалась приватний виконавець, як на підставу в задоволенні заяви ОСОБА_1 про скасування арешту.

Оскільки боржниця ОСОБА_1 надала надала приватному виконавцю підтверджуючі документи про те, що арешт було накладено на кошти, які є її заробітною платою і розміщені на рахунку призначеному для зарахування заробітної плати, то відмова приватного виконавця у скасуванні арешту на ці кошти суперечить пункту 1 частини четвертої статті 59 Закону, тобто є незаконною.

При цьому, суд не не може прийняти посилання приватного виконавця, про те, що боржниця використовує зарплатний рахунок, як звичайний рахунок, що наведене у відмові скасування арешту, оскільки за довідкою AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ» ОСОБА_1 не має невиконаних зобов`язань перед Банком по рахунку № НОМЕР_2 .

Отже, суд знаходить скаргу обгрунтованою.

Згідно зі ст. 451 ЦПК України, у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника).

На підставі наведених в рішенні норм закону, керуючись ст.ст. 259, 260, 447,450,451 ЦПК України, суд

постановив:

Скаргу боржника ОСОБА_1 на дії та рішення приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни задовольнити.

Визнати неправомірною відмову приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марії Олексіївни щодо зняття арешту на кошти, що розміщені на зарплатному рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в КРД AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», який накладений у виконавчому провадженні №69364035 на підставі постанови від 07.07.2022 року.

Зобов`язати приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Фесик Марію Олексіївну зняти арешт з коштів, що розміщені на зарплатному рахунку ОСОБА_1 № НОМЕР_1 в КРД AT «РАЙФФАЙЗЕН БАНК АВАЛЬ», що накладений у виконавчому провадженні № 69364035 на підставі постанови від 07.07.2022 року.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня її проголошення, шляхом подання апеляційної скарги.

Про виконання ухвали приватний виконавець має повідомити суд і заявника не пізніше ніж у десятиденний строк з дня її одержання.

Головуючий М.Ф. Сенько