Житомирський апеляційний суд
Справа №287/329/18-ц Головуючий у 1-й інст. Волощук В. В.
Категорія 44 Доповідач Миніч Т. І.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 листопада 2022 року Житомирський апеляційний суд в складі:

головуючого судді: Миніч Т.І.

суддів: Трояновської Г.С.,

Павицької Т.М.

секретаря

судового засідання Кузьменко А.О.

з участю прокурора та представника третьої особи

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Житомирі апеляційну скаргу ОСОБА_1

на заочне рішення Олевського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Волощука В.В.

у цивільній справі №287/329/18-ц за позовом Коростенської місцевої прокуратури Житомирської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті до ОСОБА_1 ; треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: Управління Укртрансбезпеки у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті, Управління Державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області, ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення плати в сумі 17 822.22 грн., за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2018 року Коростенська місцева прокуратура Житомирської області в інтересах держави в особі Державної служби України з безпеки на транспорті звернулась до суду з позовом. Просила стягнути з відповідача ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 17 822,22 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, зарахувавши їх на рахунок Управління Державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області та вирішити питання судових витрат. В обґрунтування поданого позову зазначала, що посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області виявлено факт перевезення транспортним засобом марки «МАЗ», моделі «54323 032», реєстраційний номер НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_1 , та за кермом якого перебував ОСОБА_2 , вантажу із перевищенням вагових обмежень, встановлених Правилами дорожнього руху України, без дозволу, виданого Державтоінспекцією, та документу про внесення плати за проїзд великоваговим транспортним засобом. За наслідками здійснення контролю встановлено перевищення вказаним транспортним засобом нормативних вагових параметрів, про що складено відповідний акт та довідку про результати здійснення габаритно-вагового контролю. На підставі чого відповідачу нараховано плату за проїзд великоваговим транспортом в розмірі 560,00 евро, яку відповідач у встановлений законом строк не сплатив.

Заочним рішенням Олевського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід Державного бюджету України 17 822,22 грн. плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування великоваговим транспортним засобом, зарахувавши їх на рахунок Управління Державної казначейської служби України у Біляївському районі Одеської області.

Цим же рішенням стягнуто з ОСОБА_1 на користь позивача - прокуратури Житомирської області судовий збір в сумі 1762,00 грн.

Ухвалою Олевського районного суду Житомирської області від 04 серпня 2022 року заяву ОСОБА_1 про скасування заочного рішення Олевського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року залишено без задоволення.

У поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. На думку апелянта, рішення суду першої інстанції незаконне та необґрунтоване, ухвалене з порушенням норм процесуального та матеріального права. Зокрема апелянт зазначає, що при зверненні до суду прокуратурою в повному обсязі не виконано вимоги ст.ст.95,175 ЦПК України. Проте, не зважаючи на ряд порушень, на думку апелянта, судом першої інстанції відкрито провадження у справі та без підтверджень повноважень прокурора на захист інтересів держави саме в особі Управління Укртрансбезпеки у Одеській області Державної служби України з безпеки на транспорті допустив до участі прокурорів Горпиніча В. та Тернова І. Вважає, що оскаржуване рішення не містить посилання на те, що судом було перевірено причини, які перешкоджають захисту інтересів держави належним суб`єктом, тобто Державної служби України з безпеки на транспорті і які є підстави для звернення прокурора до суду та не зазначено обґрунтування порушення інтересів держави, необхідність їх захисту та належного здійснення. Також вказує, що листів (інформацію) з вимогою про добровільну сплату йому не надходили. Вважає, що будь-яких порушень законодавства, що викладені в позові, він не вчиняв. Належних та допустимих доказів протилежного матеріали справи не містять, а тому відсутній спір про право. Вказує, що судом не було взято до уваги, що він особисто не являється перевізником великовагового вантажу, оскільки на його ім`я лише зареєстрований автомобіль марки МАЗ 54323032, реєстраційний номер НОМЕР_1 згідно реєстраційних даних, та переданий у користування іншій особі. А бортовий тентовий напівпричіп марки МАЗ 9758, реєстраційний номер НОМЕР_2 зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 . Тому, на думку апелянта, він не має у спірних правовідносинах статусу автомобільного перевізника та не може бути суб`єктом відповідальності, передбаченої абз.15 ч.1 ст.60 Закону №2344-III. Вказує, що у розрахунку плати за проїзд від 25.11.2017 року вказано маршрут Олевськ-Одеса, пройдена відстань 700 км. Але матеріали справи не містять будь-яких відомостей, що відстань між містами становить саме 700 км, а дорога є загального користування. Тому, суд дійшов передчасного висновку про доведеність відстані маршруту. Крім того, у вказаному розрахунку не зазначено, що апелянт є перевізником та суб`єктом господарювання.

Розглянувши справу в межах доводів, викладених в апеляційній скарзі, суд вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 25.11.2017 року посадовими особами Управління Укртрансбезпеки в Одеській області на ділянці автодороги М-05 зі сполученням Київ-Одеса на 450 км., +- 500 м., проведено габаритно-ваговий контроль транспортного засобу, марки «MAЗ», моделі «54323 032», реєстраційний номер НОМЕР_1 , що належить на праві власності ОСОБА_1 , за кермом якого на той момент перебував водій ОСОБА_2 .

За результатами проведеної перевірки Управлінням складено довідку від 25.11.2017 року про результати здійснення габаритно-вагового контролю та акт № 005437 від 25.11.2017 року про перевищення вказаним транспортним засобом нормативних вагових параметрів. Зокрема встановлено, що фактична маса транспортного засобу становить 41.88 тон, з яких: навантаження на одиночні осі становили 6.22 тони та 11.86 тони, відповідно, навантаження на строєні осі становили - 8.00 тони, 7.92 тони, 7.88 тони, що становить 23.8 тон, при нормативно допустимій, з фактичною масою понад 40 тон, де навантаження має бути: на одиночні осі - 11 тон, строєні осі - 22 тони. Тобто, встановлено перевищення фактичних вагових параметрів автомобіля від нормативно допустимих на 1.88 тон.

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серія НОМЕР_3 , ОСОБА_1 є власником транспортного засобу марки МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с.29).

Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 є власником бортового тентованого напівпричіпа марки МАЗ, реєстраційний номер НОМЕР_2 (а.с.29).

Засади організації та діяльності автомобільного транспорту визначені в Законі України від 05 квітня 2001 року № 2344-III «Про автомобільний транспорт» (далі - Закон № 2344-III).

Згідно зі статтею 1 цього Закону автомобільний перевізник - це фізична або юридична особа, яка здійснює на комерційній основі чи за власний кошт перевезення пасажирів чи (та) вантажів транспортними засобами; вантажні перевезення - перевезення вантажів вантажними автомобілями.

Відповідно до вимог частини першої та другої статті 48 Закону № 2344-III автомобільні перевізники, водії повинні мати і пред`являти особам, які уповноважені здійснювати контроль на автомобільному транспорті та у сфері безпеки дорожнього руху, документи, на підставі яких виконують вантажні перевезення. Документами для здійснення внутрішніх перевезень вантажів є: для автомобільного перевізника - документ, що засвідчує використання транспортного засобу на законних підставах, інші документи, передбачені законодавством; для водія - посвідчення водія відповідної категорії, реєстраційні документи на транспортний засіб, товарно-транспортна накладна або інший визначений законодавством документ на вантаж, інші документи, передбачені законодавством.

Згідно з частиною четвертою статті 48 Закону № 2344-III, у разі перевезення вантажів з перевищенням габаритних або вагових обмежень обов`язковим документом також є дозвіл, який дає право на рух автомобільними дорогами України, виданий компетентними уповноваженими органами, або документ про внесення плати за проїзд великовагових (великогабаритних) транспортних засобів, якщо перевищення вагових або габаритних обмежень над визначеними законодавством становить менше семи відсотків.

Здійснення габаритно-вагового контролю регламентовано Порядком здійснення габаритно-вагового контролю та справляння плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортних засобів та інших самохідних машин і механізмів, вагові та/або габаритні параметри яких перевищують нормативні, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 27 червня 2007 року № 879 «Про заходи щодо збереження автомобільних доріг загального користування» (далі - Порядок № 879).

Згідно з пунктами 3, 4 Порядку № 879 габаритно-ваговий контроль транспортних засобів на автомобільних дорогах загального користування здійснюється Укртрансбезпекою, її територіальними органами та уповноваженими підрозділами Національної поліції. Робота пунктів габаритно-вагового контролю в частині організації та проведення робіт із зважування транспортних засобів забезпечується Укртрансбезпекою, її територіальними органами, службами автомобільних доріг в Автономній Республіці Крим, областях та м. Севастополі і підприємствами, визначеними в установленому законодавством порядку. Власники (балансоутримувачі) пунктів габаритно-вагового контролю здійснюють фінансування робіт (послуг) з їх утримання, обслуговування та забезпечення функціонування.

Відповідно до пункту 23 Порядку № 879 власник великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу або уповноважена ним особа має право привести габаритно-вагові параметри транспортного засобу у відповідність з установленими нормативами шляхом часткового розвантаження, перевантаження на інший транспортний засіб або у будь-який інший спосіб.

Згідно з пунктом 28 Порядку № 879 плата за проїзд автомобільними дорогами загального користування великовагового та/або великогабаритного транспортного засобу вноситься перевізником за затвердженими ставками виходячи з вагових та/або габаритних параметрів транспортного засобу, протяжності маршруту, кількості перевезень.

Отже, саме відповідач як власник великогабаритного транспортного засобу має сплатити визначену Управлінням суму плати за проїзд автомобільними дорогами транспортного засобу, вагові параметри якого перевищують нормативні, оскільки саме його транспортний засіб завдає шкоди автомобільним дорогам внаслідок такого перевищення.

Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 819/1381/16 (провадження № К/9901/24562/18).

Тлумачення норм Закону № 2344-III, Порядку № 879 свідчить, що за загальним правилом саме власник транспортного засобу має нести цивільно-правову відповідальність у виді плати за проїзд автомобільними дорогами загального користування транспортного засобу, вагові або габаритні параметри яких перевищують нормативні. Спростувати цю презумпцію має власник транспортного засобу, чого у спірному випадку відповідач не здійснив.

Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 747/45/20 (провадження № 61-15357св20).

Пунктами 37,41 Порядку № 879 визначено, що учасники відносин у сфері габаритно-вагового контролю несуть відповідальність згідно із законодавством, а дії або бездіяльність учасників відносин у сфері габаритно-вагового контролю можуть бути оскаржені в установленому порядку.

Разом з тим відповідач не надав жодних доказів на спростування факту перевищення нормативно-вагових параметрів транспортним засобом, який належить йому на праві власності, та доказів оскарження в установленому порядку дій Укртрансбезпеки щодо фіксування правопорушення та нарахування стягуваної суми збитків.

Покладання на власника транспортного засобу тягаря відповідальності за порушення вимог щодо здійснення перевезення вантажу з перевищенням вагових обмежень транспортним засобом презюмується. Поряд з цим у власника транспортного засобу зберігається право вимоги до водія у порядку регресу через інститути або цивільного, або трудового законодавства, залежно від того, які відносини виникли між водієм і власником транспортного засобу у судовому чи позасудовому порядку. Даний правовий висновок викладений в постанові Верховного суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 28 вересня 2022 року у справі №676/6985/19.

Судом встановлено, що відповідно до показників валютного ринку, що містяться на офіційному Інтернет-представництві Національного банку України на день проведення розрахунку (станом на 25.11.2017), курс евро по відношенню до гривні становив 1 до 31.8254. Тобто, нарахована Управлінням ОСОБА_1 , плата за проїзд великоваговим транспортним засобом автомобільними дорогами загального користування у сумі 560.00 евро, що складає 17 822.22 грн., (560.00 х 31.8254 = 178.222.240).

Відповідно до п.31-1 Порядку № 879, перевізник зобов`язаний протягом 30 календарних днів з моменту визначення плати внести її та повідомити про це відповідний територіальний орган Укртрансбезпеки. За інформацією наявною в Управлінні Укртрансбезпеки в Одеській області, у зазначений вище термін ОСОБА_1 , добровільно не сплатив штраф.

Відповідачем у судовому порядку не визнано протиправним та не скасовано дії позивача, а тому розрахунки є належним та допустимим доказом у справі з питань стягнення плати за проїзд великоваговим транспортним засобом.

За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про задоволення позову.

Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають, а зводяться до переоцінки доказів. Разом з тим, будь-яких процесуальних порушень, які б давали підстави для переоцінки доказів, апеляційним судом не встановлено.

Виходячи із наведеного, підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.258,259,367,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Олевського районного суду Житомирської області від 19 вересня 2019 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і протягом тридцяти днів може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий: Судді: