Справа № 639/1714/22
Провадження № 2/639/1317/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 листопада 2022 року м. Харків

Жовтневий районний суд м. Харкова у складі

головуючого судді Гаврилюк С. М.,

секретар судового засідання Пивоварова Т.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Харкові цивільну справу № 639/1714/22 за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування,

установив:

29.06.2022 до Жовтневого районного суду м. Харкова надійшла позовна заява ОСОБА_1 , ОСОБА_2 в особі представника позивачів адвоката Макух Аліни Василівни, яка діє на підставі ордерів, до ТДВ «Страхова компанія «Альфа-Гарант», в якій позивачі просили стягнути з відповідача на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25 038,00 грн та понесені витрати на поховання у розмірі 12 267,55 грн; на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 25 038,00 грн; стягнути з відповідача судові витрати (а.с.1-6).

В обґрунтування позову зазначено, що 13.10.2019 мала місце дорожньо-транспортна пригода, де невстановлений водій, керуючи автомобілем марки Opel Astra д.н.з. НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Радіотехнічній, 38 у м. Харкові, скоїв наїзд на ОСОБА_3 , внаслідок чого пішохід ОСОБА_3 помер. Цивільно-правова відповідальність водія на момент вчинення ДТП застрахована у ТДВ «СК «Альфа-Гарант». 05.05.2020 позивач через свого представника - ТОВ «ЮК «Відшкодування» звернувся до відповідача із заявою про виплату страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання. Листом від 22.06.2020 відповідачу надіслано копію виписки з ЄДР юридичних осіб та ФОП КП «Ритуал» та довідку про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб. Листом за вих. № 12/2764 від 30.06.2020 відповідач повідомив, що розгляд заяви про виплату страхового відшкодування зупинено, оскільки відповідач не має документального підтвердження того, що по справі завершено кримінальне провадження. Зазначене позивач сприймає за відмову у виплаті страхового відшкодування. Станом на 22.04.2022 досудове розслідування не завершено. Сторона позивачів вважає відмову відповідача щодо виплати страхового відшкодування у повному обсязі безпідставною та такою, що грубо порушує права позивача на відшкодування шкоди, відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Так, відповідно до вимог зазначеного закону, заява про виплату страхового відшкодування була подана. За положенням статей 1166, 1187 ЦК України обов`язок відшкодувати завдану шкоду виникає у її завдавача за умови, що дії останнього були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи, а коли це було наслідком дії джерела підвищеної небезпеки, незалежно від наявності вини. Пішохід не є джерелом підвищеної небезпеки, а наявність чи відсутність вини пішохода у настанні ДТП не може бути підставою для покладення на нього зобов`язання із відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Статтею 27.3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» передбачено, що страховик відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами. Статтею 27.4 зазначеного Закону встановлено, що страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку. Станом на 01.01.2019 мінімальна заробітна плата у місячному розмірі становила 4173,00 грн. Отже, загальний розмір відшкодування для позивача ОСОБА_1 (дружини померлого) становить: 25038,00 грн - моральної шкоди; 12267,55 грн - відшкодування витрат на поховання. Загальний розмір відшкодування для позивача ОСОБА_2 (доньки загиблого становить 25038,00 грн - моральної шкоди. Стороною позивача зазначено, що попередній (орієнтований) розрахунок суми судових витрат становить 10000,00 грн, що включає в себе послуги адвоката з ознайомлення з матеріалами справи, підготовки та подання позову, участі в судових засіданнях; у відповідача знаходиться оригінал заяви про виплату страхового відшкодування від 05.05.2020 із додатками та оригінал листа від 22.06.2020 з додатками; у позивачів знаходяться оригінали паспортів та ІПН, оригінал свідоцтва про народження, оригінал свідоцтва про смерть, оригінал свідоцтва про шлюб.

11.07.2022 ухвалою Жовтневого районного суду м. Харкова позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, призначено судове засідання (а.с.44-45).

Відповідач ТДВ «СК «Альфа-Гарант» подав відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі, посилаючись на те, що вину страхувальника ТДВ СК «Альфа-Гарант» не встановлено та не доведено. До позовної заяви додано лише Витяг з ЄРДР № 0001495 відповідно до якого невстановленим водієм на автомобілі Опель д.н.з. НОМЕР_1 було здійснено наїзд на пішохода. Представник позивача помилково вважає, що ТДВ «СК «Альфа-Гарант», як страховик, може ототожнюватись з винною в настанні ДТП особою, та відповідно, на страховика не розповсюджуються статті 1187, 1166, 1188 ЦК України. ТДВ «СК «Альфа-Гарант» не є винною в настанні ДТП особою. Обсяг відповідальності страховика за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обмежений нормами Закону «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Всі обов`язки страховика, права страховика, строки та порядок виплати страхового відшкодування в разі наявності та доведення належними доказами вини страхувальника, зазначені в спеціальному Законі України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», та відповідно до положень ч. 2 п.36.2 ст. 36 зазначеного Закону, якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили. Зі змісту вказаної норми Закону вбачається, що прийняття страховиком рішення про виплату страхового відшкодування неможливе до набуття вироку у кримінальному провадженні законної сили. На теперішній час відсутнє будь-яке рішення по кримінальному провадженню № 0001495 за ДТП, що мала місце 13.10.2019, та матеріали позовної заяви і додатки до неї взагалі не містять Витягу з ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення (злочину), передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України. Відповідач вважає, що підстави для задоволення позову відсутні, оскільки належних та допустимих доказів порушення прав позивачів неправомірними діями відповідача не наданою До того ж, відповідно до п.37.1.2. ст. 37 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є вчинення особою, відповідальність якої застрахована (страхувальником), водієм транспортного засобу умисного кримінального правопорушення, що призвело до страхового випадку. Отже, однією підставою для відстрочення прийняття рішення є відсутність вироку суду, який і має встановити наявність вини особи в умисному чи неумисному злочині, та позивачі не позбавлені права звернутися до суду з відповідною позовною заявою, але виключно після настання у відповідача строку на прийняття рішення про виплату страхового відшкодування та виплати страхового відшкодування або прийняття рішення про відмову у його виплаті, та у випадку невиконання відповідачем вказаних обов`язків. Також, матеріали позовної заяви не містять довідки про склад сім`ї; не додано документів щодо батьків померлого ОСОБА_3 та відсутні будь-які відомості щодо них, оскільки ці особи також мають право на отримання своєї частки моральної шкоди, передбаченої чинним законодавством (а.с.65-69).

Сторона позивача своїм правом на подання відповіді на відзив не скористалась.

Позивачі ОСОБА_1 , ОСОБА_4 та їх представник адвокат Макух А.В., яка діє на підставі ордерів (а.с.32,33), в судове засідання не з`явились, про дату, час і місце розгляду справи повідомлені належним чином. До початку розгляду справи представник позивачів адвокат Макух А.В. подала до суду заяву, в якій позовні вимоги підтримала у повному обсязі, просила провести розгляд справи без участі позивачів та їх представника.

Належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи відповідач, згідно вимог ч. 8 ст. 128 ЦПК України, у судове засідання не з`явився, в порушення ч. 3 ст. 131 ЦПК України про причини неявки суд не повідомив.

У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у відповідності до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК України, судом не здійснювалося.

Суд, дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Завданнями цивільного судочинства (ст. 2 ЦПК України) є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч. 1 ст. 4 ЦПК України).

Захист цивільних прав - це застосування цивільно-правових засобів з метою забезпечення цивільних прав.

Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково.

При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.

Таким чином, порушення, невизнання або оспорення суб`єктивного права є підставою для звернення особи за захистом свого права із застосуванням відповідного способу захисту.

Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Здійснюючи правосуддя (ч. 1 ст. 5 ЦПК України), суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.

Згідно з принципом диспозитивності суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ч. 1 ст. 13 ЦПК України).

Приписами ст. ст. 12, 81 ЦПК України встановлено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Частиною 2 ст. 15 ЦК України передбачено, що кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно з ч. 1 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Частиною другою цієї статті визначено способи захисту цивільних прав та інтересів. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.

Відповідно до ст. 20 ЦК України, право на захист особа здійснює на свій розсуд.

Згідно з вимогами ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 13.10.2019 близько 20-00 години поблизу будинку 38 по вул. Радіотехнічної в м. Харкові стався наїзд автомобілем Opel р.н. НОМЕР_1 під керуванням невстановленого водія на пішохода ОСОБА_3 , внаслідок чого останній загинув. За даною пригодою 14.10.2019 внесені відомості до ЄРДР за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 286 КК України, що підтверджується Витягом з ЄРДР № 0001495 (а.с.18).

Згідно з копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що складено відповідний актовий запис № 14900 (а.с.20).

Позивач ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_3 , шлюб між ними зареєстрований 24.04.1982, що підтверджується копією свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 (а.с.19).

Згідно з копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , батьками ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є ОСОБА_3 та ОСОБА_1 (а.с.14).

Відповідно до копії свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_5 , 20.07.2012 зареєстрований шлюб між ОСОБА_6 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , після реєстрації шлюбу прізвище дружини - ОСОБА_7 (а.с.15).

Отже, позивач ОСОБА_2 є дочкою померлого ОСОБА_3 .

З копії довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб від 15.06.2020 вбачається, що за адресою: АДРЕСА_1 зареєстровані: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.27).

ОСОБА_1 понесла витрати на поховання ОСОБА_3 у загальному розмірі 12267,55 грн, що підтверджується копією Акту на ритуальні послуги від 17.10.2019 (2910,00 грн), копією Акту на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення № 002611 від 17.10.2019 (4978,29 грн), копією Акту на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення від 17.10.2019 (4379,26 грн) (а.с.21-23).

05.05.2020 за вих. № 1234/10892 ТОВ «ЮК «Відшкодування» в особі керівника Тарасова В.Г. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про виплату страхового відшкодування, в якій просив відповідно до ст. 35 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» здійснити відшкодування для дружини ОСОБА_1 у розмірі 62343,55 грн, з яких - 50076,00 грн (моральна шкода - ст. 27.3 Закону); 12267,55 грн (витрати на поховання - ст. 27.4 Закону). До заяви додані наступні документи: Витяг з ЄРДР № 0001495; копія паспорту та ІПН ОСОБА_1 , завірені підписом; копія свідоцтва про шлюб, завірена підписом; копія свідоцтва про смерть, завірена нотаріально; Акт на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення від 17.10.2019 на суму 4379,26 грн; Акт на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення від 17.10.2019 на суму 4978,29 грн; Акт на ритуальні послуги від 17.10.2019 на суму 2910,00 грн; копія довіреності на представлення інтересів ОСОБА_1 , завірена нотаріусом (а.с.16-17).

20.06.2020 за вих. № 1234/11816 ТОВ «ЮК «Відшкодування» в особі Генерального директора Кульчицького О.С. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до ТДВ «СК «Альфа-Гарант» із заявою про долучення належним чином завіреної копії виписки з ЄДР юридичних осіб та ФОП КП «Ритуал» Харківської міської ради; довідки про зареєстрованих у житловому приміщенні осіб (а.с.26).

Листом на ім`я ТОВ «ЮК «Відшкодування» від 30.06.2020 за вих. № 12/2764 ТДВ «СК «Альфа-Гарант», для визначення всіх осіб, яким може належати страхове відшкодування моральної шкоди, заподіяної смертю, та для вирішення питання про розмір та кратність поділу між родичами загальної суми моральної шкоди, просив надати інформацію про наявність або відсутність у померлого ОСОБА_3 найближчих родичів, зокрема, батьків, дітей (в т.ч. усиновлених), копії документів, що підтверджують їх родинні зв`язки, а також копії паспорта, копії ІПН та заяви на відшкодування моральної шкоди від таких осіб або заяви про відмову від своєї частки моральної шкоди, або довідку про відсутність зазначених осіб, а також документ, яким підтверджується родинний зв`язок між особою, якій завдана моральна шкода, та потерпілим. Повідомлено, що строк для прийняття відповідного рішення припиняється до дати, коли страховику стане відомо про набрання рішенням у справі законної сили, а також надання вищезазначених запитуваних документів. Повторний розгляд справи відстрочується до моменту отримання Товариством зазначених документів (а.с.30).

Сторонами не надано суду доказів на підтвердження обставини, що цивільно-правова відповідальність водія транспортного засобу марки Opel Astra реєстраційний номер НОМЕР_1 на дату дорожньо-транспортної пригоди - 13.10.2019 застрахована в ТДВ «СК «Альфа-Гарант», та матеріали справи таких доказів не містять. Разом з тим, дана обставина визнається відповідачем та відповідно до положень ч. 1 ст. 82 ЦПК України, не потребує доказуванню.

Частиною 1 статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили.

Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Згідно з частиною 1 статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.

Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина 2статті 1187 ЦК України).

Відповідно до ст. 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: 1) шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою; 2) за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується; 3) за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Згідно зі ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.

Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні або іншій особі визначену у договорі грошову суму, а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Частиною першою статті 990 ЦК України передбачено, що страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката).

Спеціальним законом, що встановлює обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів є Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV (надалі Закон).

У статті 3 Закону визначено, що метою здійснення обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, а також захист майнових інтересів страхувальників.

Згідно зі статтею 6 Закону страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.

Частиною першою статті 21 Закону передбачено, що у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

За змістом Закону (статті 9, 22- 31, 35, 36) настання страхового випадку (скоєння ДТП) є підставою для здійснення страховиком виплати страхового відшкодування потерпілому відповідно до умов договору страхування та в межах страхової суми. Страховим відшкодуванням у цих межах покривається оцінена шкода, заподіяна внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи, в тому числі й шкода, пов`язана зі смертю потерпілого.

Для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, подає страховику заяву про страхове відшкодування.

Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.

Статтею 23 цього Закону визначено, що шкодою, заподіяною життю та здоров`ю потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, є, зокрема, шкода, пов`язана із смертю потерпілого.

Той факт, що внаслідок ДТП, що сталася 13.10.2019, на місці пригоди настала смерть ОСОБА_3 , підтверджується матеріалами справи та не заперечується сторонами, отже, дана дорожньо-транспортна пригода є страховим випадком.

Пунктом 27.1 статті 27 Закону передбачено, що страхове відшкодування (регламентна виплата) виплачується, якщо смерть потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди настала протягом одного року після дорожньо-транспортної пригоди та є прямим наслідком цієї дорожньо-транспортної пригоди.

Страховик (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41.2 статті 41 цього Закону, - МТСБУ) відшкодовує моральну шкоду, заподіяну смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим). Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) цим особам стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами (п. 27.3 статті 27 Закону).

Страховик (МТСБУ) здійснює відшкодування особі, яка здійснила витрати на поховання та на спорудження надгробного пам`ятника, за умови надання страховику (МТСБУ) документів, що підтверджують такі витрати, та пред`явлення оригіналу свідоцтва про смерть. Загальний розмір такого відшкодування стосовно одного померлого не може перевищувати 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законом на день настання страхового випадку (п. 27.4 статті 27 Закону).

Відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, може бути виплачено у вигляді одноразової виплати (п. 27.5 статті 27 Закону).

Загальний розмір такого страхового відшкодування (регламентної виплати) стосовно одного померлого становить 12 мінімальних заробітних плат у місячному розмірі, встановлених законодавством на день настання страхового випадку, і виплачується рівними частинами тим особам, які мають на нього право.

Оскільки страховий випадок, ДТП настав 13.10.2019, суд виходить із того, що для розрахунку виплат необхідно використовувати мінімальну заробітну плату, встановлену на жовтень 2019 року згідно із Законом України «Про Державний бюджет України на 2019 рік» - 4173,00 грн.

Відповідно, мінімальний розмір регламентної виплати утриманцям одного померлого шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого, не може бути меншим 50076,00 грн. (4173 * 12) моральної шкоди, заподіяної смертю фізичної особи, її чоловіку (дружині), батькам (усиновлювачам) та дітям (усиновленим).

Як вбачається з матеріалів справи, на момент ДТП 13.10.2019 право на відшкодування шкоди, заподіяної смертю потерпілого, мали в рівних частинах дружина померлого ОСОБА_1 та дочка померлого ОСОБА_2 , відповідно до п. 27.3 ст. 27 Закону, а саме, по 25038,00 грн кожна (50076 : 2).

На поховання померлого ОСОБА_3 його дружиною ОСОБА_1 було витрачено кошти в сумі 12267,55 грн, що підтверджується копією Акту на ритуальні послуги від 17.10.2019 (2910,00 грн), копією Акту на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення № 002611 від 17.10.2019 (4978,29 грн), копією Акту на ритуальні послуги та предмети ритуального призначення від 17.10.2019 (4379,26 грн).

Зазначені витрати підлягають стягненню зі страховика на користь ОСОБА_1 на підставі пункту 27.4 статті 27 Закону.

Що стосується доводів відповідача про те, що позовні вимоги є передчасними, оскільки відповідно до п. 36.2 ст. 36 Закону страховик може призупинити розгляд страхової справи до дати, коли йому стане відомо про набрання законної сили рішенням у кримінальній справі щодо ДТП, а також заявниками не було надано належним чином оформлених документів, які б надали можливість встановити всі істотні обставини заявленого випадку та визначити розмір заподіяної шкоди, то слід зазначити наступне.

В пункті 35.1 статті 35 Закону зазначено, що для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про ДТП подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування.

До заяви додаються: а) паспорт громадянина, а в разі його відсутності інший документ, яким відповідно до законодавства України може посвідчуватися особа заявника, якщо заявником є фізична особа; б) документ, що посвідчує право заявника на отримання страхового відшкодування (довіреність, договір оренди, свідоцтво про право на спадщину), у разі якщо заявник не є потерпілим або його законним представником; в) довідка про присвоєння одержувачу коштів ідентифікаційного номера платника податку (за умови його присвоєння), якщо заявником є фізична особа; г) документ, що підтверджує право власності на пошкоджене майно на день скоєння дорожньо-транспортної пригоди, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, заподіяної майну; ґ) свідоцтво про смерть потерпілого - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди, пов`язаної із смертю потерпілого; д) документи, що підтверджують витрати на поховання потерпілого, - у разі вимоги заявника про відшкодування витрат на поховання потерпілого; е) документи, що підтверджують перебування на утриманні потерпілого, його доходи за попередній (до настання дорожньо-транспортної пригоди) календарний рік, розміри пенсій, надані утриманцям внаслідок втрати годувальника, - у разі вимоги заявника про відшкодування шкоди у зв`язку із смертю годувальника; є) відомості про банківські реквізити заявника (за наявності).

Як встановлено судом і підтверджується матеріалами справи від імені дружини померлого ОСОБА_1 до страховика ТДВ «СК «Альфа-Гарант» направлена заява про виплату страхового відшкодування моральної шкоди та витрат на поховання із зазначенням банківських реквізитів заявника разом з документами, передбаченими ст. 34 Закону.

Отримання даних документів страховиком не заперечується.

Відомостей про подання заяви на страхове відшкодування моральної шкоди позивачем ОСОБА_2 , яка є дочкою померлого ОСОБА_3 та на час його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_2 досягла повноліття, суду не надано та матеріали справи таких відомостей не містять.

Разом з цим, в постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року у справі №465/4287/15 (провадження №14-406цс19) зазначено, що у Законі не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у статті 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.

Згідно з пунктом 36.1 статті 36 Закону страховик (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.

Абзацами першим-третім пункту 36.2 статті 36 Закону передбачено, що страховик (МТСБУ) протягом 15 днів з дня узгодження ним розміру страхового відшкодування з особою, яка має право на отримання відшкодування, за наявності документів, зазначених у статті 35 цього Закону, повідомлення про ДТП, але не пізніш як через 90 днів з дня отримання заяви про страхове відшкодування зобов`язаний: у разі визнання ним вимог заявника обґрунтованими - прийняти рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. У разі невизнання майнових вимог заявника або з підстав, визначених статтями 32 та/або 37 цього Закону, - прийняти вмотивоване рішення про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати).

Якщо дорожньо-транспортна пригода розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, перебіг цього строку припиняється до дати, коли страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) стало відомо про набрання рішенням у такій справі законної сили.

У разі якщо заява про здійснення страхового відшкодування чи інші документи, необхідні для прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), подані з порушенням строку, встановленого цим Законом, строк прийняття рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та його виплату збільшується на кількість днів такого прострочення.

Протягом трьох робочих днів з дня прийняття відповідного рішення страховик (МТСБУ) зобов`язаний направити заявнику письмове повідомлення про прийняте рішення.

Як зазначено в правовому висновку Верховного Суду в постанові від 16 лютого 2022 року у справі №242/1930/21 (провадження №61-17923св21), згідно з частинами першою, другою, п`ятою статті 1187 ЦК України джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку. Особа, яка здійснює діяльність, що є джерелом підвищеної небезпеки, відповідає за завдану шкоду, якщо вона не доведе, що шкоди було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого.

Таким чином, закон містить вказівку на перерозподіл обов`язку доказування та зобов`язує саме відповідача довести, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, була спричинена внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого. Разом з тим шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, завжди є неправомірною та передбачає безвинну відповідальність власника такого джерела.

Такий правовий висновок викладено і в постанові Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі №204/3783/16-ц (провадження №61-1141св18).

З огляду на презумпцію вини заподіювача шкоди, передбаченої частиною другою статті 1166 ЦК України, відповідач звільняється від обов`язку відшкодувати шкоду (у тому числі і моральну шкоду), якщо доведе, що шкоду було завдано внаслідок непереборної сили або умислу потерпілого (частина п`ята статті 1187 ЦК України, пункт 1 частини другої статті 1167 ЦК України).

Порядок та умови відшкодування шкоди безпосередньо встановлено ЦК України, відповідно до якого умовами відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є протиправність поведінки заподіювача шкоди, наявність цієї шкоди у потерпілого і причинного зв`язку між ними.

При цьому слід враховувати, що особливі правила статті 1187 ЦК України діють тоді, коли шкоду завдано тими властивостями об`єкта, через які діяльність із ним визнається джерелом підвищеної небезпеки.

Головною особливістю відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки, є те, що володілець небезпечного об`єкта зобов`язаний відшкодувати шкоду незалежно від його вини. Перед потерпілим несуть однаковий обов`язок відшкодувати завдану шкоду як винні, так і невинні володільці об`єктів, діяльність з якими є джерелом підвищеної небезпеки.

Разом із цим відповідальність за шкоду, заподіяну джерелом підвищеної небезпеки, має свої межі, за якими відповідальність виключається. До них належать непереборна сила та умисел потерпілого.

Під умислом потерпілого слід розуміти усвідомлене бажання особи заподіяти шкоду. При цьому особа повинна розуміти значення своїх дій та мати змогу керувати ними.

Обов`язок доведення умислу потерпілого або наявності непереборної сили законом покладається також на володільця джерела підвищеної небезпеки, оскільки діє цивільно-правова презумпція заподіювача шкоди.

Такі правові висновки зроблені в постановах Верховного Суду від 05 червня 2019 року у справі №466/4412/15-ц (провадження №61-37654св18), від 15 серпня 2019 року у справі №756/16649/13-ц (провадження №61-26702св18), від 02 жовтня 2019 року у справі №447/2438/16-ц (провадження №61-26195св18), від 11 грудня 2019 року у справі №601/1304/15-ц (провадження №61-33216св18), від 03 червня 2020 року у справі №345/3335/17 (провадження №61-22598св18), від 07 жовтня 2020 року у справі №742/637/19 (провадження №61-320св20).

У справі, яка розглядається, судом не встановлено, що ДТП сталася внаслідок умислу потерпілого або непереборної сили.

Отже, цивільно-правова відповідальність за шкоду, заподіяну в результаті дії джерела підвищеної небезпеки настає без вини її заподіювача. Тому страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом порядку.

При цьому наявність чи відсутність у страховика обов`язку з виплати страхового відшкодування замість завдавача шкоди не є предметом розгляду в кримінальному провадженні. Тому відсутність судового рішення у кримінальному провадженні не може бути підставою для відмови в задоволенні позовних вимог потерпілої особи до страховика про відшкодування шкоди, заподіяної внаслідок ДТП.

Крім того, вищенаведеним пунктом 36.2 статті 36 Закону визначено лише підставу припинення здійснення страхового відшкодування у разі, якщо ДТП розглядається в цивільній, господарській або кримінальній справі, та не передбачено можливості відмови у стягненні страхового відшкодування у справі, яка вже розглядається судом в порядку цивільного судочинства, за наслідками такого розгляду.

Враховуючи наведене, доводи відповідача про правомірне зупинення розгляду питання про виплату страхового відшкодування відповідно до вимог п. 36.2 ст. 36 Закону, є необґрунтованими.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги обґрунтовані, доведені та підлягають задоволенню у повному обсязі.

Позивачі звільнені від сплати судового збору за подання позовної заяви, на підставі п. 2 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір».

Суд розподіляє судові витрати, відповідно до положень ст. 141 ЦПК України, та стягує з відповідача в дохід держави судовий збір у розмірі 992,40 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст. 4, 5, 13, 76-82, 133, 141, 142, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 354, 355 ЦПК України, ст. 979, 990, 999, 166, 1187, 1188 УК України, Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», суд

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» про стягнення страхового відшкодування.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_1 моральну шкоду у розмірі 25038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) грн; витрати, понесені на поховання, у розмірі 12267 (дванадцять тисяч двісті шістдесят сім) грн 55 коп.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» на користь ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 25038 (двадцять п`ять тисяч тридцять вісім) грн.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант» в дохід держави судовий збір у розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) грн 40 коп.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Харківського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених ЦПК України, не подана апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_6 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .

Позивач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_7 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 . Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «Альфа-Гарант», , адреса: м. Київ, бульвар Лесі Українки, 26.

Повне рішення складено 16.11.2022.

Веб-адреса цього документу у Єдиному державному реєстрі судових рішень http://reyestr.court.gov.ua/ з посиланням на номер справи.

Суддя Світлана ГАВРИЛЮК