ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого судді Макарова М.О.

суддів Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.

розглянувши в порядку спрощеного письмового провадження без повідомлення учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2022 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_3 про зменшення розміру аліментів.

Позовні вимоги ОСОБА_1 мотивовані тим, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 у справі № 201/9586/19 задоволено позов ОСОБА_4 та визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , разом з матір`ю; ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 ; стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина у розмірі 50 000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з 20 серпня 2019 року; допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць; стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 за минулий період, починаючи з 30 березня 2017 року до дня подання даної позовної заяви 20 серпня 2019 року у розмірі 10 000 грн. щомісячно.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року у справі № 201/9586/19 рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року в частині стягнення аліментів на утримання сина ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 за минулий період, починаючи з 30 березня 2017 року до дня подання цієї заяви - 20 серпня 2019 року у розмірі по 10 000 грн. щомісячно скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року в частині стягнення аліментів на утримання дитини змінено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина ОСОБА_7 у розмірі 10 000 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 20 серпня 2019 року. Рішення суду змінено в частині розподілу судових витрат. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 768,40 грн. Стягнуто зі ОСОБА_1 в дохід держави судові витрати в розмірі 768,40 грн. В решті рішення суду залишено без змін. Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року у справі № 201/9586/19 вирішено рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року в частині задоволення позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 скасувати і ухвалити нове судове рішення. Відмовити ОСОБА_3 у задоволенні позову до ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Управління-служба у справах дітей Соборної районної в місті Дніпрі ради, про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 , в іншій частині залишено без змін. На сьогоднішній день наразі ОСОБА_1 не отримує жодного доходу, не працює, припинив діяльність як фізична особа-підприємець та не здійснює господарської діяльності, має на утриманні матір літнього віку, з огляду на що не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, присудженому рішенням суду.

Враховуючи викладене, позивач просив зменшити розмір аліментів їх до 4000 грн., починаючи з дня набрання чинності рішенням суду і до досягнення дитиною повноліття.

Рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2022 року відмовлено у задоволенні позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд виходив з недоведеності зміни матеріального становища позивача.

В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 ОСОБА_2 посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просив рішення скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що наразі позивач не отримує жодного доходу, не працює, припинив діяльність як фізична особа-підприємець та не здійснює господарської діяльності, має на утриманні матір літнього віку, з огляду на що не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, присудженому рішенням суду. Апелянт вказує, що грошові кошти в розмірі 5757 955,00 грн. були отримані під час шлюбу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.

Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).

Згідно з ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Отже, враховуючи викладене апеляційна скарга представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 на рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2022 року підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без їх виклику як малозначна.

Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, з наступних підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив з їх недоведеності.

Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Так, матеріалами справи та судом першої інстанції встановлено, що рішенням Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року визначено місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , разом з матір`ю; ОСОБА_1 позбавлено батьківських прав відносно сина ОСОБА_5 ; стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина ОСОБА_5 у розмірі 50 000 грн. щомісячно до досягнення сином повноліття, починаючи з 20 серпня 2019 року; допущено негайне виконання рішення про стягнення аліментів в межах суми платежу за один місяць; стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_6 аліменти на утримання сина за минулий період, починаючи з 30 березня 2017 року до дня подання даної позовної заяви 20 серпня 2019 року у розмірі 10 000 грн. щомісячно.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року в частині стягнення аліментів на утримання сина за минулий період, починаючи з 30 березня 2017 року до дня подання цієї заяви - 20 серпня 2019 року у розмірі по 10 000 грн. щомісячно скасовано та ухвалено нове рішення про відмову у задоволенні цих вимог. Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року в частині стягнення аліментів на утримання дитини змінено. Стягнуто зі ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання сина у розмірі 10 000 грн. щомісячно, до досягнення сином повноліття, починаючи стягнення з 20 серпня 2019 року. Рішення суду змінено в частині розподілу судових витрат. В решті рішення суду залишено без змін.

Постановою Верховного Суду від 22 вересня 2021 року рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року в частині задоволення позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав відносно сина скасувано і ухвалено нове судове рішення, яким відмовлено ОСОБА_3 у задоволенні позову про позбавлення ОСОБА_1 батьківських прав щодо сина ОСОБА_5 . Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 28 квітня 2020 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року в частині визначення місця проживання дитини та постанову Дніпровського апеляційного суду від 24 березня 2021 року в частині вирішення позовних вимог про стягнення аліментів на дитину залишити без змін.

Згідно ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Звертаючись із вказаним позовом до суду позивач, як на підставу своїх вимог посилається на те, що не отримує жодного доходу, не працює, припинив діяльність як фізична особа-підприємець та не здійснює господарської діяльності, має на утриманні матір літнього віку, з огляду на що не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, присудженому рішенням суду.

Відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Статтею 8 ЗУ «Про охорону дитинства» встановлено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Згідно зі ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними (ч. 1ст. 181 СК України).

Встановивши відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження зміни матеріального становища позивача та в зв`язку із цим неможливість ним сплачувати аліменти у розмірі, визначеному рішенням суду, - суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову та зміну розміру аліментів.

При цьому, суд вірно не взяв до уваги квитанції надані позивачем на підтвердження сплати аліментів у розмірі 4000 грн. щомісячно поштовими переказами, оскільки вказані докази сплати повинні бути враховані державним виконавцем в рамках виконавчого провадження відкритого у відношенні ОСОБА_1 ..

До того ж, колегія суддів вважає, що суд вірно взяв до уваги наявну заборгованість зі сплати аліментів у розмірі 279 111,65 грн. та те, що 31 березня 2017 року між ОСОБА_1 (як продавцем) та ОСОБА_8 (як покупцем) були укладені три договори купівлі-продажу нежитлових приміщень на загальну суму 5 757 955,00 грн., яку отримав позивач. Доказів того, що вказані кошти були витрачені в інтересах сім`ї, позивачем ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Встановивши вказані обставини справи, суд першої інстанції дійшов вірного та обґрунтованого висновку про недоведеність позивачем позовних вимог.

Доводи апелянта в скарзі про те, що наразі позивач не отримує жодного доходу, не працює, припинив діяльність як фізична особа-підприємець та не здійснює господарської діяльності, має на утриманні матір літнього віку, з огляду на що не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, присудженому рішенням суду, - колегія суддів вважає необґрунтованими, безпідставними, та такими, що не впливають на законність рішення, з огляду на наступне.

Відповідно до ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Згідно зі ст. 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч. 6 ст. 81 ЦПК України).

За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Доказів того, що позивач не в змозі сплачувати аліменти в розмірі, визначеному судовим рішенням, а також того, що його матеріальне становище змінилось, останнім ні в суді першої інстанції, ні в апеляційній інстанції надано не було.

Крім того, вказані доводи були предметом дослідження судом першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Інші твердження апелянта колегією суддів перевірені та визнані такими, що не впливають на законність оскаржуваного рішення.

Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що вирішуючи даний спір, суд першої інстанції повно, всебічно та об`єктивно з`ясувавши обставини справи, оцінивши надані сторонами докази, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.

Оскаржуване рішення як таке, що відповідає нормам матеріального та процесуального права повинне бути залишене без змін, а апеляційна скарга без задоволення.

В зв`язку із залишенням апеляційної скарги без задоволення, відповідно до ст. 141 ЦПК України, сплачений апелянтом судовий збір за подання апеляційної скарги поверненню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 ОСОБА_2 залишити без задоволення.

Рішення Жовтневого районного суду м. Дніпропетровська від 14 липня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів у випадках передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко