Ічнянський районний суд Чернігівської області
Провадження № 2/733/142/22
Єдиний унікальний №733/157/22
Рішення

Іменем України

09 листопада 2022 року м.Ічня Ічнянський районний суд Чернігівської області

в складі:

головуючого судді - А.В. Вовченка

при секретарі - Л.М. Мошенець,

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича, треті особи: Виконавчий комітет Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Комунальна служба перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 , про визнання звільнення незаконним, скасування розпорядження, поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про визнання звільнення незаконним, скасування розпорядження Київського міського голови від 23 липня 2021 року № 659 «Про звільнення ОСОБА_1 », поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, мотивуючи свої вимоги тим, що він з 29 липня 2014 року працював на посаді начальника комунальної служби з перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на підставі розпорядження Київського міського голови Кличка В.В. від 23 липня 2014 року № 94 за контрактом. Відповідно до п. 5.1. Контракту строк його дії складав період з 29 липня 2014 по 29 липня 2015 року, який щорічно переукладався або продовжувався додатковими угодами. Згідно п.1 Додаткової угоди від 23 липня 2020 року до контракту від 28 липня 2017 року з начальником комунальної служби з перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) строк дії контракту продовжено по 28 липня 2021 року. Але 24 червня 2021 року Київським міським головою було прийнято розпорядження № 535 про звільнення ОСОБА_1 із займаної посади з підстав, передбачених пунктами 4.3.13 пункту 4.3 Контракту, в зв`язку з чим Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доручено вжити необхідних заходів щодо звільнення останнього. Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року дане розпорядження № 535 від 24 червня 2021 року було визнано незаконним та скасовано, а ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника комунальної служби перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100. Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2022 року вищевказане рішення суду від 17 вересня 2021 року було скасоване, а провадження по справі - закрито, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

В той же час розпорядженням Київського міського голови Кличка В.В. від 23 липня 2021 року № 659 ОСОБА_1 було звільнено із посади начальника комунальної служби з перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 28 липня 2021 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту. Позивач вважає, що його звільнення з даної посади є незаконним та прийнято з порушенням трудового законодавства, так як контракт щорічно переукладався або додатковими угодами продовжувався строк його дії, в зв`язку з чим вважається таким, що укладений на невизначений строк. Крім того, тривалий період перебування ОСОБА_1 на посаді (протягом 7 років), відсутність доган та будь - яких порушень в роботі, свідчить про наявність довіри до останнього. Враховуючи вищевказане, позивач просив постановити рішення про задоволення його позовних вимог в повному обсязі, а також просив поновити строк звернення до суду, оскільки він був пропущений з підстав попереднього звернення до Чернігівського окружного адміністративного суду, так як вважав, що даний спір підсудний саме адміністративному суду, однак згідно рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2022 рокупровадження по даній справі закрито, а питання поновлення на роботі позивача має вирішуватись за правилами Цивільного процесуального кодексу України.

Позивач та його представник в судове засідання не з`явилися, але надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, позовні вимоги підтримали повністю та просили їх задовольнити.

Відповідач та його представник в судове засідання не з`явилися, але надали суду заяву про розгляд справи у їх відсутність, попередньо надіславши суду відзив на позовну заяву та заперечення на відповідь на відзив позивача, за змістом яких просять в позові відмовити за безпідставністю, так як звільнення ОСОБА_1 відбулося з дотриманням вимог трудового законодавства.

Представники виконавчого комітету Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) та Комунальної служби перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації)в судове засідання не з`явилися, але надали суду заяви про розгляд справи у їх відсутність, просили відмовити в задоволенні позову.

ОСОБА_2 в судове засідання не з`явився, але надав суду письмові пояснення по справі, на підставі яких просив відмовити позивачу в задоволенні позову. Також просив застосувати строки позовної давності.

З`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши матеріали справи та її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст.76 ЦПК України доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків. При цьому дані докази повинні бути належними та допустимими, як це передбачено ст.ст.77-78 ЦПК України.

Установлюючи наявність або відсутність фактів, якими обґрунтовувалися вимоги чи

заперечення, визнаючи одні та відхиляючи інші докази, суд повинен свої дії мотивувати та враховувати, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.6 ст.81 ЦПК України).

Відповідно положень ч. 1 ст. 233 КЗпП України працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до районного, районного у місті, міського чи міськрайонного суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу (розпорядження) про звільнення.

Статтею 234 КЗпП України передбачено, що у разі пропуску з поважних причин строків, установлених статтею 233 цього Кодексу, районний, районний у місті, міський чи міськрайонний суд може поновити ці строки.

З урахуванням наведених позивачем у заяві про поновлення строків звернення до суду доводів на її обгрунтування та досліджених доказів на їх підтвердження, суд приходить до висновку, що пропущений позивачем строк звернення до суду необхідно поновити.

З`ясувавши правові позиції сторін, дослідивши матеріали справи та її дійсні обставини, суд приходить до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 1.2 Положення про Комунальну службу перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), що затверджене розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 04 листопада 1997 року № 1776 (в редакції розпорядження виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) від 18 лютого 2009 року № 206), передбачено, що служба є організацією, що заснована на комунальній власності територіальної громади м. Києва.

У відповідності до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців, та громадських формувань Служба перевезень є комунальною організацією, видами економічної діяльності є 74.90 - інша професійна, наукова та технічна діяльність; 70.22 - консультування з питань комерційної діяльності й керування (Том 1 а.с.58-59).

Судом встановлено та учасниками справи не заперечується, що 23 липня 2014 року розпорядженням Київського міського голови Кличка В.В. № 94 ОСОБА_1 було призначено на посаду начальника Комунальної служби перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 29 липня 2014 року (Том 1 а.с.10).

28 липня 2014 року виконавчим органом Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі Київського міського голови Кличка В.В. та начальником Комунальної служби перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) в особі позивача було укладено контракт (Том 1 а.с.11-22,23-27).

Відповідно до п. 1.1 Контракту начальник зобов`язується безпосередньо і через адміністрацію організації здійснювати поточне керівництво Організацією, забезпечувати її прибуткову діяльність, ефективне використання і зберігання закріпленого за Організацією комунального майна, а виконавчий орган Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація), від імені якого виступає Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), зобов`язується створювати належні умови для роботи начальника.

Згідно п. 5.1. Контракту строк його дії складав період з 29 липня 2017 року по 28 липня 2018 року та щорічно продовжувався додатковими угодами від 28 липня 2018 року, 27 червня 2019 року та 23 липня 2020 року (Том 1 а.с.28-31).

26 квітня 2021 року відповідно до п. 5.1 Положення про Службу перевезень та п. 39 Порядку укладання контрактів з керівниками підприємств, установ і організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва, затвердженого розпорядженням Київського міського голови від 15 липня 2013 року № 118 (в редакції розпорядження Київського міського голови від 13 червня 2018 року № 383) Департамент транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) вніс подання Київському міському голові про звільнення ОСОБА_1 у зв`язку із закінченням терміну дії контракту (Том 1 а.с.32).

26 травня 2021 року на адресу позивача надійшов лист за підписом Київського міського голови про те, що контракт з ним, як начальником Комунальної служби перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), на новий строк укладатися не буде (Том 1 а.с. 37).

Але 24 червня 2021 року Київським міським головою Кличком Віталієм Володимировичем було прийнято Розпорядження № 535 про звільнення позивача з посади начальника Комунальної служби перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з підстав, передбачених пп. 4.3.13 п. 4.3 Контракту. Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) доручено вжити необхідних заходів щодо звільнення позивача (Том 1 а.с.38).

Розпорядженням Київського міського голови від 24 червня 2021 року за № 536 виконання обов`язків начальника Комунальної служби перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 25 червня 2021 року тимчасово покладено на ОСОБА_2 до вирішення питання щодо призначення нового начальника.

Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 17 вересня 2021 року вищевказані розпорядження № 535, № 536 від 24 червня 2021 року були визнані незаконними та скасовані, а ОСОБА_1 було поновлено на посаді начальника комунальної служби перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з виплатою заробітної плати за час вимушеного прогулу відповідно до вимог Порядку обчислення середньої заробітної плати, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 08 лютого 1995 року № 100 (Том 1 а.с.43-50).

Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 11 січня 2022 року вищевказане рішення суду від 17 вересня 2021 року було скасоване, а провадження по справі - закрито, оскільки даний спір підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства (Том 1 а.с.51-57).

Розпорядженням Київського міського голови Кличка В.В. від 23 липня 2021 року № 659 ОСОБА_1 було звільнено із посади начальника Комунальної служби з перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) з 28 липня 2021 року у зв`язку із закінченням строку дії контракту (Том 1 а.с.42).

За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

У відповідності до статті 1 Закону України «Про місцеве самоврядування» виконавчими органами ради є органи, які відповідно до Конституції України та цього Закону створюються сільськими, селищними, міськими, районними в містах (у разі їх створення) радами для здійснення виконавчих функцій і повноважень місцевого самоврядування у межах, визначених цим та іншими законами.

Згідно п.10 ч.4 ст. 42 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 25 травня 1997 року (з наступними змінами та доповненнями), міський голова шляхом видання розпоряджень призначає на посади та звільняє з посад керівників відділів, управлінь та інших виконавчих органів ради, підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності відповідних територіальних громад, крім випадків, передбачених частиною 2 статті 21 Закону України "Про культуру" (п. 10); видає розпорядження у межах своїх повноважень (п. 20).

Пунктом 1 Розпорядження Київського міського голови від 15 липня 2013 року № 118 «Про порядок призначення та звільнення керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва» (з наступними змінами) призначення на посади керівників підприємств, установ та організацій, що належать до комунальної власності територіальної громади м. Києва, здійснюється тільки шляхом укладення з ними контракту у випадках, передбачених законодавством України.

Згідно п. 5.1 Положення про Комунальну службу з перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), затвердженого розпорядженням Київської міської державної адміністрації від 04 листопада 1997 року № 1776 (з наступними змінами) передбачено, що управління діяльністю Служби перевезень здійснює начальник, який призначається на посаду та звільняється з посади Київським міським головою за поданням директора Департаменту транспортної інфраструктури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та погодженням з першим заступником (заступником) голови Київської міської державної адміністрації згідно з розподілом обов`язків на контрактній основі.

Частиною 2 ст.2 КЗпП України встановлено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

У відповідності до ч.1 ст.21 КЗпП України, трудовим договором є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Частиною 3 ст.21 КЗпП України визначено, що особливою формою трудового договору є контракт, в якому строк його дії, права, обов`язки і відповідальність сторін, умови матеріального забезпечення та організації праці працівника, умови розірвання договору, в тому числі дострокового, можуть встановлюватися угодою сторін. Сфера застосування контракту визначається законами України.

Контракт як особлива форма трудового договору повинен спрямовуватися на забезпечення умов для виявлення ініціативності та самостійності працівника, враховуючи його індивідуальні здібності та професійні навички, підвищення взаємної відповідальності сторін, правову і соціальну захищеність працівника (пункт 4 Положення про порядок

укладання контрактів при прийнятті (найманні) на роботу працівників, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 19 березня 1994 року № 170).

Підставами припинення трудового договору є підстави, передбачені контрактом (п. 8 ч. 1 ст. 36 КЗпП України).

Відповідно до п. 4.2.1 Контракту: «Цей Контракт припиняється після закінчення строку дії Контракту».

Закінчення строку трудового договору (контракту) припиняє трудові відносини тоді, коли вимогу про звільнення заявила одна з сторін трудового договору - працівник чи власник або уповноважений ним орган. При такому волевиявленні однієї зі сторін друга сторона не може перешкодити припиненню трудових відносин.

Згідно з п. 2 ч. 1ст. 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є закінчення строку трудового договору (пункти 2, 3 ст.23), крім випадків, коли трудові відносини фактично триваютьі жодна зі сторін не поставила вимогу про їх припинення.

У вказаній нормі права передбачено підставу припинення трудового договору, що укладався на певний строк. А саме: у тих випадках, коли трудовий договір укладався до настання певного факту, такий договір вважається укладеним на певний строк. Тому настання обумовленого факту є підставою для припинення трудового договору у зв`язку з закінченням строку.

Контракт, у якому передбачено термін дії, який неодноразово переукладався, не вважається таким, що укладений на невизначений строк, оскільки за два місяці до закінчення строку дії контракту за згодою сторін його може бути продовжено або укладено на новий строк.

Відповідно до ч.2 ст. 39-1 КЗпП України трудові договори, що були переукладені один чи декілька разів, вважаються такими, що укладені на невизначений строк, за винятком випадків, передбачених ч.2ст. 23 цього Кодексу.

Разом з тим, якщо сторони при переукладенні контракту серед підстав його розірвання вказали закінчення строку, враховуючи, що працівник належним чином інформований про умови укладеного договору, контракт розглядається як встановлене законом виключення з правила ч.2 статті 39-1 КЗпП України.

Звільнення у зв`язку із завершенням дії контракту, по суті, не є розірванням трудового контракту, а є припиненням контракту у зв`язку із закінченням строку його дії.

Аналогічний висновок щодо застосування норм права, які регулюють спірні правовідносини,викладенийу постанові Верховного Суду від 06 березня 2018 року у справі № 664/2284/16-ц.

На підставі викладеного, суд приходить до висновку, що закінчення строку дії контракту було безпосередньо погоджено його сторонами під час укладення цього трудового договору.

Таким чином, враховуючи встановлені обставини справи, суд робить висновок про те, що ОСОБА_1 достеменно знав про дату свого звільнення, а саме: 28 липня 2021 року, оскільки 28 липня 2021 року закінчився строк дії контракту; заяву про продовження строку дії контракту чи укладення нового контракту останній не подавав; також був завчасно сповіщений про рішення відповідача про не продовження з ним контракту. До того ж після

закінчення строку дії контракту позивач на роботу не виходив, тобто фактично трудові відносини були припинені.

Відтак, укладений з позивачем 28 липня 2017 року строковий трудовий контракт, був оформлений відповідно до положень чинного трудового законодавства. Підписання контракту вказувало на добровільне волевиявлення ОСОБА_1 працювати на умовах і у період, що визначений у контракті.

За відсутності укладення між сторонами до дня закінчення строку дії контракту угоди щодо продовження його дії на новий строк, роботодавець, на підставі умов контракту та у зв`язку з припиненням строку його дії, правомірно припинив трудові правовідносини з позивачем на підставі п. 2 ч. 1 ст. 36 КЗпП України.

Так як, закінчення терміну дії контракту і видання у зв`язку із цим наказу або розпорядження про звільнення не є ініціативою про розірвання трудового договору, а лише доводить відсутність ініціативи переукласти або продовжити трудовий контракт, тобто відсутність ініціативи встановити трудові відносини.

Контрактом не передбачено повідомляти керівника про намір припинення дії контракту у визначений ним спосіб.

У такому випадку звільнення має бути проведено саме на підставі п. 2 ст. 36 КЗпП України - закінчення строку дії контракту.

Пропозиції щодо терміну трудового договору (контракту) має право кожна із сторін, однак будь-які дані про звернення ОСОБА_1 до відповідача з пропозицію укладення контракту на довший термін або безстрокового трудового договору в матеріалах справи відсутні.

Крім цього, аналіз Аудиторського звіту від 18 серпня 2022 року № 070-2-2-04/11, підготовленого Департаментом внутрішнього фінансового контролю та аудиту виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) свідчить, що перевіркою зафіксовано порушення в діях ОСОБА_1 , які підтверджують неналежність виконання останнім своїх посадових обов`язків як начальника, та обґрунтованість рішення про не продовження з ним контракту (Том 2 а.с.164-175).

Вирішуючи спір в частині визнання незаконним та скасування розпорядження № 659 від 23 липня 2021 року суд вважає, що позивачем не доведено наявності спору, оскільки дія контракту від 28 липня 2017 року не була продовжена, отже, строк його дії закінчився.

Оскільки звільнення позивача проведено з дотриманням вимог трудового законодавства і умов укладеного між сторонами трудового договору, суд дійшов висновку, що право позивача на працю відповідач не порушив, у зв`язку з чим правових підстав для задоволення вимог про скасування розпорядження про звільнення та про поновлення на роботі немає. Позовні вимоги про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу також підлягають залишенню без задоволення, враховуючи, що вони є похідними від вимог про поновлення на роботі.

Підсумовуючи вищенаведене, керуючись принципом верховенства права, виходячи із системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, суд приходить до висновку, що позовні вимоги є такими, що не підлягають задоволенню.

Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка

відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).

На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 10, 12, 13, 19, 76, 81, 82, 263-265,268, 354-355 ЦПК України, суд ,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Київського міського голови Кличка Віталія Володимировича , треті особи: Виконавчий комітет Київської міської ради (Київська міська державна адміністрація) , Комунальна служба перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), третя особа на стороні відповідача, яка не заявляє самостійних вимог - ОСОБА_2 про визнання звільнення незаконним, скасування розпорядження та поновлення на посаді з виплатою середнього заробітку за час вимушеного прогулу- відмовити.

Рішення може бути оскаржене до Апеляційного суду Чернігівської області шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Сторони по справі:

Позивач: ОСОБА_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 .

Представник позивача - адвокат Трофімов Богдан Володимирович, АДРЕСА_4.

Відповідач: Київський міський голова Кличко Віталій Володимирович, 01044 , м.Київ вул.Хрещатик,36, РНОКПП - НОМЕР_2 .

Третя особа : Виконавчий орган Київської міської ради (Київська МДА), м.Київ вул.Хрещатик,36, ЄДРПОУ - 00022527.

Представник відповідача та третьої особи (Виконавчого органу Київської міської ради (Київська МДА) - Івашова Ганна Леонідівна.

Третя особа : Комунальна служба перевезень виконавчого органу Київської міської ради (Київської МДА) , м.Київ вул. Сім`ї Хохлових,7/9, ЄДРПОУ - 2538769.

Третя особа : ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 .

Представник третьої особи - ОСОБА_2. - ОСОБА_4 , АДРЕСА_3 , РНОКПП - НОМЕР_3 .

Повний текст судового рішення складений 18 листопада 2022 року.

Суддя А. В. Вовченко