Справа № 444/1790/21
Провадження № 2/369/1798/22
21.11.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області у складі:
головуючого судді Дубас Т.В.,
за участю секретаря Миголь А.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Києво-Святошинського районного суду Київської області цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів), -
У червні 2021 року ОСОБА_1 до Жовківського районного суду Львівської області з позовом до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів).
Заявлені позовні вимоги обґрунтовувала тим, що 01 лютого 2019 року позивач передала кошти в сумі 34 800,00 грн.
15 березня 2019 року ОСОБА_1 передала ОСОБА_2 кошти в сумі 54 613,07 грн.
Позивач вказала, що передала вищезазначені грошові кошти без будь-якої юридичної підстави, у зв`язку з чим останні є безпідставно набутим майном.
Просила суд стягнути з ОСОБА_2 на її користь кошти в сумі 89 413,07 грн.
Ухвалою судді Жовківського районного суду Львівської області від 07 липня 2021 року цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) передано за підсудністю до Києво-Святошинського районного суду Київської області.
12.08.2021 ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області було відкрито провадження у справі. Постановлено розглядати справу за правила спрощеного позовного провадження з викликом сторін.
Позивач в судове засідання 20.10.2022 не з`явилась, просила розглядати справу без виклику сторін.
Відповідач в судове засідання 20.10.2022 не з`явилась. Про день, час та місце слухання справи повідомлялась у передбачений цивільно-процесуальним законодавством спосіб. На момент розгляду справи відповідач не скористалась своїм правом на подання письмового відзиву проти позову.
У зв`язку із відсутністю заперечень позивача, суд ухвалив провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст. ст. 280-281 Цивільного процесуального кодексу України (далі ЦПК України).
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Так, до матеріалів справи долучено копії розписки ОСОБА_2 від 01.02.2019, згідно якої остання надала таку розписку в підтвердження того, що 01.02.2019 на картковий рахунок ОСОБА_1 було помилково перераховано 34 800 грн., які ОСОБА_3 повинен був оплатити на банківський рахунок ОСОБА_2 як оплату за надані юридичні послуги; ОСОБА_2 підтвердила, що отримала від ОСОБА_1 випадково оплачені їй на рахунок кошти в розмірі 34 800 грн. в повному обсязі.
Згідно розписки ОСОБА_2 від 15.03.2019, остання надала таку розписку в підтвердження того, що вона отримала кошти від ОСОБА_1 в розмірі 54 613,07 грн., які помилково було оплачено на банківський рахунок ОСОБА_1 ОСОБА_4 за надані ОСОБА_2 юридичні послуги; гроші в сумі 54 613,07 грн. було повернуто ОСОБА_1 ОСОБА_2 в повному обсязі.
Звертаючись із даним позовом, позивач стверджувала, що ОСОБА_2 безпідставно набула кошти в загальному розмірі 89 413,07 грн.
Згідно з ч. 1, ч. 2 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Аналіз ст. 1212 ЦК України вказує на те, що правова природа інституту безпідставного отримання чи збереження майна (предмет регулювання) це відносини, які виникають у зв`язку з безпідставним отриманням чи збереженням майна i які не врегульовані спеціальними інститутами цивільного права.
Під відсутністю правової підстави розуміється такий перехід майна від однієї особи до іншої, який або не ґрунтується на прямій вказівці закону, або суперечить меті правовідношення i його юридичному змісту. Тобто відсутність правової підстави означає, що набувач збагатився за рахунок потерпілого поза підставою, передбаченою законом, іншими правовими актами чи правочином.
Набуття чи збереження майна буде безпідставним не тільки за умови відсутності відповідної підстави з самого початку при набутті майна, а й тоді, коли первісно така підстава була, але у подальшому відпала.
Отже, для виникнення зобов`язання, передбаченого ст. 1212 ЦК України, важливим є сам факт безпідставного набуття або збереження, а не конкретна підстава, за якою це відбулося.
Положення глави 83 ЦК України застосовуються незалежно від того, чи безпідставне набуття або збереження майна було результатом поведінки набувача майна, потерпілого, інших осіб чи наслідком події. Виходячи зі змісту зазначеної норми, можна виокремити особливості змісту та елементів кондикційного зобов`язання.
Характерною особливістю кондикційних зобов`язань є те, що підстави їх виникнення мають широкий спектр: зобов`язання можуть виникати як із дій, так і з подій, причому з дій як сторін зобов`язання, так і третіх осіб, із дій як запланованих, так і випадкових, як правомірних, так неправомірних. Крім того, у кондикційному зобов`язанні не має правового значення чи вибуло майно, з володіння власника за його волею чи всупереч його волі, чи є набувач добросовісним чи недобросовісним.
Кондикційне зобов`язання виникає за наявності таких умов: 1) набуття чи збереження майна однією особою (набувачем) за рахунок іншої (потерпілого); 2) набуття чи збереження майна відбулося за відсутності правової підстави або підстава, на якій майно набувалося, згодом відпала.
Конструкція ст. 1212 ЦК України, як і загалом норм глави 83 ЦК України, свідчить про необхідність установлення так званої "абсолютної" безпідставності набуття (збереження) майна не лише в момент його набуття (збереження), а й станом на час розгляду спору.
Ознаки, характерні для кондикції, свідчать про те, що пред`явлення кондикційної вимоги можна визнати належним самостійним способом захисту порушеного права власності, якщо: 1) річ є такою, що визначена родовими ознаками, в тому числі грошовими коштами; 2) потерпілий домагається повернення йому речі, визначеної родовими ознаками (грошових коштів) від тієї особи (набувача), з якою він не пов`язаний договірними правовідносинами щодо речі.
Норма ст. 1212 ЦК України застосовується лише у тих випадках, коли безпідставне збагачення однієї особи за рахунок іншої не може бути усунуто з допомогою інших, спеціальних способів захисту. Зокрема, у разі виникнення спору стосовно набуття майна або його збереження без достатніх правових підстав договірний характер правовідносин виключає можливість застосування до них судом положень ч. 1 ст. 1212 ЦК України (такого правового висновку дійшов Верховний Суд України у постанові від 24 вересня 2014 року у справі № 6-122цс14 та Верховний Суд у постановах від 18 квітня 2018 року у справі № 668/7704/15-ц, від 01 квітня 2020 року у справі № 753/650/15-ц).
Узагальнюючи викладене, можна дійти висновку про те, що кондикція - позадоговірний зобов`язальний спосіб захисту права власності або іншого речового права, який може бути застосований самостійно.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України), обов`язок доказування покладається на сторін (ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України).
Так, відповідно до приписів ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (ч. 1 ст. 76 ЦПК України).
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування, тобто щодо обставин, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Як вбачається із тексту наданих копій розписок ОСОБА_2 від 01.02.2019, від 15.03.2019 та копії рішення Шевченківського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року, яке набрало законної сили, ОСОБА_5 перерахував на рахунок ОСОБА_1 грошові кошти у розмірі 89 413,07 грн., які остання отримала безпідставно.
Тобто, отримані ОСОБА_1 грошові кошти, які остання, згідно розписок передала відповідачу, їй особисто не належали, а тому відсутні підстави для стягнення таких коштів у якості безпідставно набутих на її користь.
Суд вважає, що ОСОБА_1 не була позбавлена можливості оскаржувати рішення Шевченківського районного суду Київської області від 24 листопада 2021 року у разі незгоди з тим, що з неї стягнено на користь ОСОБА_5 грошові кошти у розмірі 89 413,07 грн., які як стверджувала позивач вона зняла з її банківського рахунку (тобто вона просто передала грошові кошти від ОСОБА_5 до ОСОБА_2 ) та віддала ОСОБА_2 , про що остання написала розписку.
Отже, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясував усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, і з урахуванням того, що відповідно до ст.2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, приходить до висновку про відмову в задоволенні позову, оскільки позивачем не було надано належних та допустимих доказів на підтвердження позовних вимог, як то передбачено діючим законодавством.
На підставі вищевикладеного, ст. ст. 1212 Цивільного кодексу України, керуючись ст. ст. 12, 13, 76-82, 247, 263-265, 268, 280-282 Цивільного процесуального кодексу України, суд,
У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про витребування безпідставно отриманих активів (грошових коштів) відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справ, якому повне заочне рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя: Дубас Т.В.