Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02.11.2022 Справа №607/11908/22

02 листопада 2022 року Справа №607/11908/22

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі головуючого судді Позняка В.М., за участі секретаря судового засідання Кужель К.С.,

представник позивача адвоката Коломійця М.О., представника відповідача адвоката Юзьвака І.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Тернополі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся в суд із позовом до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних у зв`язку з невиконанням основного зобов`язання.

В обгрунтування позову позивач вказав, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2020 року у справі №607/2340/20 частково задоволеного його позов до відповідача та стягнуто з останнього в його користь 295 704 грн збитків та 7153,89 грн судових витрат. Постановою Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року вказане рішення суду від 30 липня 2020 року залишено без змін. На виконання вказаного рішення та постанови суду Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області видано виконавчі листи від 30 липня 2020 року та від 08 грудня 2020 року на загальну суму 308 634,37 грн, з яких: 295 704 грн збитків та 12 930,37 грн судові витрат. Постановою державного виконавця від 16 січня 2021 року відкрито виконавче провадження №64169343 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 295 704 грн збитків та 7153,89 грн судових витрат. Постановою державного виконавця від 08 лютого 2021 року відкрито виконавче провадження №64421216 про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5625 грн та 151,48 грн на відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи. Постановою державного виконавця від 08 лютого 2021 року виконавчі провадження №64169343 та №64421216 об`єднано у зведене виконавче провадження №64428927. Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 січня 2021 року у справі №607/12557/21 стягнуто з відповідача у зв`язку із невиконанням основного грошового зобов`язання 3% річних в сумі 5395 грн та інфляційні втрати у розмірі 15 397,13 грн, 908 грн сплаченого судового збору, 5000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу, а також 35 грн понесених витрат на оплату поштових витрат. На виконання вказаного судового рішення видано виконавчий лист №607/12557/21, який направлено на виконання приватному виконавцю Вариводі Д.В. для відкриття виконавчого провадження. Станом на 29 серпня 2022 року у вказаному виконавчому провадженні з боржника 29 травня 2021 року стягнуто 18 665,32 грн, залишок заборгованості становить 26 735,13 грн. Станом на 29 серпня 2022 року залишок заборгованості по виконавчому провадженні №64169343 становить 286 243,96 грн. Станом на 29 серпня 2022 року залишок заборгованості по виконавчому провадженні №64421216 становить 5776,48 грн. Таким чином, сумарний залишок заборгованості відповідача перед ним становить 318 755,57 грн. Вказав, що відповідач в силу вимог ст. 625 ЦК України, у зв`язку з невиконанням грошового зобов`язання, повинен сплатити йому 3% річних за період з 12 липня 2021 року по 01 вересня 2022 року в розмірі 10 520,70 грн та інфляційні втрати за період з липня 2021 року по травень 2022 року в розмірі 54 288,78 грн. Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов.

Ухвалою судді Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 09 вересня 2022 року відкрито провадження у вказаній цивільній справі за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.

02 листопада 2022 року представник відповідача адвоката Юзьвака І.Я. надійшов відзив на позов. Вказав, що інфляційні втрати на суму боргу та трьох відсотків річних відповідно до статті 625 ЦК України як міра відповідальності боржника можуть нараховуватись на суму простроченого грошового зобов`язання, яке виникло з підстав передбачених законодавством, і не можуть бути нараховані на суми, які були стягнуті судом як інфляційні втрати на суму боргу та трьох процентів річних. В іншому випадку боржник зазнає подвійної матеріальної відповідальності, що прямо заборонено Конституцією України. Як вбачається із рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2021 року по справі №607/12577/21 з відповідача на користь позивача стягнуто 3% річних в сумі 5395 грн та інфляційні втрати в сумі 15 397,13 грн, які були нараховані на борг, що виник внаслідок невиконання рішень судів по справі №607/2340/20. При розрахунку сум 3% річних та інфляційних втрат у даній справі позивач в позовній заяві нарахував їх на вищевказані суми у справі №607/12577/21, що не відповідає законодавству та меті відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки нараховані суми 3% річних та інфляційних втрат не є предметом грошового зобов`язання в розумінні ст. 625 ЦК України. За таких обставин за період з 12 січня 2022 року по 01 вересня 2022 року 3% річних та інфляційні втрати повинні розраховуватись виходячи не з суми боргу 318 755,57 грн, а з суми боргу 297 963,44 грн. Відтак, 3% річних за період з 12 січня 2022 року по 01 вересня 2022 року становить 5692,89 грн, інфляційні втрати за вказаний період 41 357,33 грн. Таким чином, загальну сума 3% річних становить 10 109,20 грн, інфляційних втрат 51 402,83 грн.

Посилаючись на наведене, просив задовольнити позов частково в частині стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 3% річних в розмірі 10 109,20 грн та інфляційних втрат в розмірі 51 402,83 грн.

Позивач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку.

Присутній в судовому засіданні представник позивача адвокат Коломієць М.О. позовні вимоги підтримав.

Відповідач в судове засідання не з`явився, хоча про час та місце був повідомлений у встановленому законом порядку.

Присутній в судовому засіданні представник відповідача адвокат Юзьвак І.Я. просив задовольнити позов частково з підстав, викладених у відзиві на позов.

Судом встановлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2020 року у справі №607/2340/20 стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 295 704 грн збитків та 7153,89 грн судових витрат.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2020 року залишено без змін. Стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5625 грн та 151,48 грн на відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи.

16 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64169343 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/2340/20, виданого 30 грудня 2020 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 295 704 грн збитків та 7153,89 судових витрат.

16 січня 2021 року приватним виконавцем виконавчого округу Тернопільської області Вариводою Д.В. винесено постанову про відкриття виконавчого провадження ВП №64421216 з примусового виконання виконавчого листа Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області №607/2340/20, виданого 13 січня 2021 року про стягнення з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 витрат на професійну правничу допомогу в сумі 5625 грн та 151,48 грн на відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи.

08 лютого 2021 року приватним виконавцем винесено постанову про об`єднання виконавчих проваджень у зведене виконавче провадження ВП №64421216, згідно з якою об`єднано виконавчі провадження №64169343 та №64421216 у зведене виконавче провадження №64428927.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2021 року у справі №607/12557/21 стягнуто з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 у зв`язку із невиконанням основного грошового зобов`язання 3% річних в сумі 5395 грн та інфляційних втрат у розмірі 15 397,13 грн, 908 грн сплаченого позивачем судового збору, 5000 грн понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також 35 грн понесених витрат на оплату поштових витрат.

Зі змісту вказаного рішення суду вбачається, що суд дійшов висновку про наявність підстав для стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 трьох відсотків річних в розмірі 5395 гривень за період з 08.12.2020 до 12.07.2021 та інфляційних втрат в розмірі 15397 гривень період з грудня 2020 року по травень 2021 року.

Згідно відповіді приватного виконавця виконавчого округу Тернопільської області Вариводи Д.В. за №4624 від 29 серпня 2022 року, станом на 29 серпня 2022 року всього стягнуто з боржника ОСОБА_2 18 665,32 грн, дана сума стягнута з боржника 29 травня 2021 року. Станом на 29 серпня 2022 року залишок заборгованості по виконавчому провадженні №64169343 становить 286 243,96 грн, по виконавчому провадженні №64421216 5776,48 грн, по виконавчому провадженню №69733970 26 735,13 грн.

Суд, розглянувши матеріали справи, заслухавши пояснення сторін, дослідивши та оцінивши зібрані по справі докази, вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення, виходячи із наступних підстав.

В силу вимог статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненнями фізичних та юридичних осіб, поданих відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

В силу вимог статей 12, 81 ЦПК кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Відповідно до ч. 4 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 18 ЦПК України встановлений принцип обов`язковості судових рішень, який полягає в тому, що судові рішення, які набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України.

Відповідно до статті 124 Конституції України судові рішення ухвалюються судами іменем України і є обов`язковими до виконання на всій території України.

Відповідно до частини першої статті 509 Цивільного кодексу України (далі ЦК України) зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Згідно з частиною другою статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.

Так, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є: 1) договори та інші правочини; 2) створення літературних, художніх творів, винаходів та інших результатів інтелектуальної, творчої діяльності; 3) завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі; 4) інші юридичні факти.Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки виникають безпосередньо з актів органів державної влади, органів влади Автономної Республіки Крим або органів місцевого самоврядування. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. У випадках, встановлених актами цивільного законодавства або договором, підставою виникнення цивільних прав та обов`язків може бути настання або ненастання певної події.

Згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 598 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.

Відповідно до вимог статті 599 Цивільного кодексу України зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.

Належним є виконання зобов`язання, яке прийняте кредитором і в результаті якого припиняються права та обов`язки сторін зобов`язання.

Відповідно до вимог статті 625 Цивільного кодексу України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом частини другої статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Стаття 625 ЦК України розміщена у розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України. Відтак, приписи розділу І книги 5 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, у якій Велика Палата Верховного Суду відступила від висновків Верховного Суду України, викладених у Постанові від 20 січня 2016 року у справі № 6-2759цс15, який полягав у тому, що правовідносини, що виникають з приводу виконання судових рішень, врегульовані Законом України «Про виконавче провадження», і до них не можуть застосовуватися норми, що передбачають цивільну-правову відповідальність за невиконання грошового зобов`язання (стаття 625 ЦК України), та в Постанові від 2 березня 2016 року у справі № 6-2491цс15, який полягав у тому, що дія статті 625 ЦК України поширюється на порушення грошового зобов`язання, яке існувало між сторонами до ухвалення рішення суду, а частина п`ята статті 11 ЦК України не дає підстав для застосування положень статті 625 ЦК України у разі наявності між сторонами деліктних, а не зобов`язальних правовідносин.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Відтак, висновки, викладені в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц, повинні бути враховані при застосуванні норм права до спірних правовідносин у даній справі.

Зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення (висновок Великої Палати Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 127/15672/16-ц (провадження 254цс 19)).

Позивач має право на компенсацію знецінення неповернутих коштів за час невиконання рішення суду про стягнення суми, яке викликане недобросовісною поведінкою боржника та недосконалістю системи виконання судових рішень у державі.

Таким чином, з ухваленням рішення про стягнення боргу, зобов`язання відповідача ОСОБА_2 сплатити заборгованість за договором не припинилося та триває до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання (дати останнього платежу з погашення боргу). Відтак кредитор має право на отримання сум, передбачених статтею 625 цього Кодексу, за увесь час прострочення до моменту фактичного виконання грошового зобов`язання.

Розглянувши матеріали справи, дослідивши наявні у справі докази, давши оцінку належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності і взаємного зв`язку доказів у їх сукупності, застосовуючи до визначених правовідносин норми матеріального та процесуального права, суд вважає, що позов підлягає до задоволення.

Так, судом установлено, що рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2020 року у справі №607/2340/20, яке залишено без змін постановою Тернопільського апеляційного суду від 30 липня 2020 року та набрало законної сили, стягнуто з відповідача в користь позивача 295 704 грн збитків та 7153,89 грн судових витрат.

Постановою Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року стягнуто з відповідача в користь позивача витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5625 грн та 151,48 грн на відшкодування витрат пов`язаних з розглядом справи.

Зазначених судових рішень відповідач не виконав, стягнуті кошти позивачу не сплатив.

Відтак, з 08 грудня 2020 року у відповідача виникло грошове зобов`язання щодо повернення позивачу грошових коштів, яке ним не виконане, тому починаючи з 08 грудня 2020 року виникла його відповідальність, передбачена ст. 625 ЦК України, та позивач набув право на стягнення з відповідача суми боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми.

Рішенням Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2021 року у справі №607/12557/21 стягнуто з відповідача в користь позивача у зв`язку із невиконанням основного грошового зобов`язання 3% річних в сумі 5395 грн та інфляційних втрат у розмірі 15 397,13 грн, 908 грн сплаченого позивачем судового збору, 5000 грн понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу, а також 35 грн понесених витрат на оплату поштових витрат.

При цьому, три відсотки річних стягнуті судом за період з 08.12.2020 до 12.07.2021 та інфляційні втрати за період з грудня 2020 року по травень 2021 року.

Згідно відповіді приватного виконавця Вариводи Д.В. станом на 29 серпня 2022 року всього стягнуто з боржника ОСОБА_2 18 665,32 грн. Станом на 29 серпня 2022 року залишок заборгованості по виконавчому провадженні №64169343 становить 286 243,96 грн, по виконавчому провадженні №64421216 5776,48 грн, по виконавчому провадженню №69733970 26 735,13 грн.

Таким чином, суд вважає підставними вимоги позивача про стягнення з відповідача 3% річних та інфляційних втрат від простроченої суми 292 020,44 грн за період з 12 липня 2021 року до 11 січня 2022 року, та від простроченої суми 318 755,57 грн за період з 12 січня 2022 року до 01 вересня 2022 року.

Виходячи з методики розрахунку 3% річних, який проводиться шляхом добутку суми заборгованості і кількості днів прострочення, помноженого на 3 та поділеного на 365 і на 100, судом установлено, що 3% річних за період з 12 липня 2021 року до 11 січня 2022 складають 4416,31 грн:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
292 020,44 грн12.07.2021 - 11.01.20221843 %4416,31 грн

Виходячи з методики вищевказаного розрахунку 3% річних, судом установлено, що 3% річних за період з 12 січня 2022 року до 01 вересня 2022 складають 6104,39 грн:

Сума боргу (грн.)Період простроченняКількість днів простроченняРозмір процентів річнихЗагальна сума процентів
318 755,57 грн12.01.2022 - 01.09.20222333 %6104,39 грн

Відтак, загальний розмір 3% річних становить 10 520,70 грн.

Враховуючи індекс інфляції за період з липня 2021 року по грудень 2021 року, розмір заборгованості в сумі 292 020,44 грн та методику розрахунку відповідних виплат, згідно з якими розрахунок суми боргу з урахуванням індексу інфляції проводиться шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення виплати заборгованості, інфляційне збільшення заборгованості за вказаний період складає 10 045,50 грн:

Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
Липень 2021 грудень 2021292 020,44103.4410 045,30302 065,94

Беручи до уваги індекс інфляції за період з січня 2022 року по вересень 2022 року, розмір заборгованості в сумі 318 755,57 грн та методику розрахунку відповідних виплат, інфляційне збільшення заборгованості за вказаний період складає 44 243,27 грн:

Період заборгованостіСума боргу (грн)Сукупний індекс інфляції за періодІнфляційне збільшення суми боргуСума боргу з врахуванням індексу інфляції
Січень 2022 вересень 2022318 755,57113.8844 243,27362 998,84

Аналізуючи вищенаведене, суд вважає підставними вимоги позивача щодо стягнення з відповідача в його користь інфляційних втрат за період з липня 2021 року по грудень 2021 року в розмірі 10 045,50 грн та за період з січня 2022 року по травень 2022 року в сумі 44 243,27 грн, у сукупному розмірі 54 288,78 грн, та трьох відсотків річних за період з 12 липня 2021 року по 11 січня 2022 року в сумі 4416,31 грн та за період з 12 січня 2022 року по 01 вересня 2022 року в сумі 6104,39 грн, у сукупному розмірі 10520,70 грн.

Враховуючи вищенаведені вимоги закону та встановлені обставини справи, суд вважає, що позовні вимоги підлягають до задоволення шляхом стягнення з відповідача в користь позивача інфляційних втрат у сукупному розмірі 54 288,78 грн та трьох відсотків річних у сукупному розмірі 10520,70 грн, нарахований за невиконання відповідачем рішень судів про стягнення з останнього грошових коштів.

Суд не приймає до уваги доводи представника відповідача про наявність підстав для часткового задоволення позову, оскільки виконаний позивачем розрахунок трьох відсотків річних та інфляційних втрат включає в себе суми 3% річних та інфляційних втрат стягнутих на підставі рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2021 року у справі №607/12577/21, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог частини п`ятої статті 11 ЦК України у випадках, встановлених актами цивільного законодавства, цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду.

Як вже зазначалось судом, приписи статті 625 ЦК України поширюються як на договірні зобов`язання (підрозділ 1 розділу III книги 5 ЦК України), так і на недоговірні (деліктні) зобов`язання (підрозділ 2 розділу III книги 5 ЦК України).

Таким чином, у статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Тобто, приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань.

Невиконання боржником грошового зобов`язання є триваючим правопорушенням, тому право на позов про стягнення коштів на підставі статті 625 ЦК України виникає у кредитора з моменту порушення грошового зобов`язання до моменту його усунення.

Зобов`язання можуть виникати безпосередньо з договорів та інших правочинів, передбачених законом, а також угод, які не передбачені законом, але йому не суперечать, а в окремих випадках встановлені актами цивільного законодавства цивільні права та обов`язки можуть виникати з рішення суду. Боржник зобов`язаний відшкодувати інфляційні витрати від знецінення неповернутих коштів за час виконання рішення суду про стягнення суми.

Відповідна правова позиція викладена в Постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.

Після ухвалення Тернопільським міськрайонним судом Тернопільської області рішення від 10 грудня 2021 року у справі №607/12577/21, судом зафіксовано суму боргу відповідача ОСОБА_2 перед позивачем ОСОБА_1 за невиконання рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2020 року та постанови Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року, у загальному розмірі 26 700,13 грн.

Відтак, стягнуті суми згідно рішення Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 10 грудня 2021 року, після набрання останнім законної сили, в розумінні статті 625 ЦК України є грошовим зобов`язанням, на яке поширюється діях вказаної норми ЦК України.

Вказане рішення суду відповідачем також не виконане.

Відтак, виконаний позивачем розрахунок суми трьох відсотків річних та інфляційних втрат, здійснений у відповідності до вимог закону, оскільки позивачем при здійснені розрахунку враховано суми, які були стягнуті на підставі рішень Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області від 30 липня 2020 року та від 10 грудня 2021 року, постанови Тернопільського апеляційного суду від 08 грудня 2020 року, та обрано вірний період їх обрахування, а саме з 12 січня 2022 року по 01 вересня 2022 року, виходячи із загальної суми заборгованості відповідача за рішеннями судів, яка становить 318 755,57 грн.

Крім того, на підставі вимог ч. 1 статті 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 992,40 грн за подання позову.

На підставі наведеного, керуючись статтями 89, 141, 263 265, 273, 354, 355, ЦПК України, статтями 526, 527, 530, 625, 1046, 1048, 1049 Цивільного кодексу, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення інфляційних втрат та трьох відсотків річних задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 інфляційні втрати у сукупному розмірі 54 288,78 грн та три відсотки річних у сукупному розмірі 10 520,70 грн, нарахованих за невиконання рішень судів про стягнення грошових коштів.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 992,40 грн сплаченого судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Тернопільського апеляційного суду.

Позивач: ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 .

Відповідач: ОСОБА_2 , АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .

Повне рішення складено 07 листопада 2022 року.

Головуючий суддя В.М. Позняк