Справа № 308/6083/22
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

08 листопада 2022 року м. Ужгород

Ужгородський міськрайонний суд Закарпатської області в складі:

головуючої судді Зареви Н.І.,

за участю секретаря судового засідання Віраг Е.М.,

позивача - ОСОБА_1 ,

представника позивача - ОСОБА_2 ,

представника відповідача - Кухта О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні у залі суду в місті Ужгород заяву позивача про забезпечення позову у цивільній справі за позовом:

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Стрийським МРВ УМВС України у Львівській області, до

ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_3 , зареєстрованої за адресою: АДРЕСА_2 ,

за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Орган опіки і піклування в особі Виконавчого комітету Ужгородської міської ради, , адреса: м. Ужгород, пл. Поштова, 3,

про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся в суд з позовною заявою до ОСОБА_3 про розірвання шлюбу та визначення місця проживання дітей.

Третього листопада 2022 року позивач подав заяву про забезпечення позову шляхом заборони ОСОБА_4 особисто або через третіх осіб вивозити за межі України дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , без згоди батька ОСОБА_1 .

В обгрунтування поданої заяви про забезпечення позову ОСОБА_1 зазначив, що на його думку відповідачка має намір без його згоди вивезти дітей за кордон і цим самим ухилитись від виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, існує реальна загроза ускладнення виконання рішення суду в майбутньому, якщо заявлений позов буде задоволений.

У судовому засіданні позивач та його представник підтримали подану ними заяву.

Представник відповідачки щодо задоволення заяви заперечила. Зазначила, що позивач не надав будь-яких доказів про те, що відповідачка має намір вивезти дітей за кордон. Позивач звернувся з даним позовом ще у травні 2022 року, і з того часу обставини не змінилися.

Заслухавши представників сторіг та позивача, дослідивши та оцінивши подану заяву та додані до неї документи, суд прийшов до наступних висновків.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України, забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист,

або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

Пунктом 2 частини 1 статті 150 ЦПК України передбачений захід забезпечення позову у виді заборони вчиняти певні дії.

Згідно з ч. 3 ст. 150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Співмірність передбачає співвіднесення судом негативних наслідків від вжиття заходів до забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, та майнових наслідків заборони вчиняти певні дії.

Відповідно до ст. 151 ЦПК України, заява про забезпечення позову подається в письмовій формі, підписується заявником і повинна містити: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; ціну позову, про забезпечення якого просить заявник.

Згідно з постановою Пленуму Верховного суду України "Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову" № 9 від 22 грудня 2006 року, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд (суддя) має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитись, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідного виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.

Водночас, пунктом 4 зазначеної вище постанови визначено, що вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має оцінити обґрунтованість доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням: розумності, обґрунтованості та адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку з вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, які не є учасниками цього судового процесу.

Метою вжиття заходів щодо забезпечення позову є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.

Під час вирішення питання щодо забезпечення позову, обґрунтованість позову не досліджується, адже питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову. Суд повинен лише пересвідчиться, що між сторонами виник спір.

Із позовної заяви вбачається, що позивач просив розірвати шлюб між ним та ОСОБА_7 , а також визначити місце проживання з ним двох дітей.

Водночас, заява про забезпечення позову мотивована тим, що відповідачка має намір без його згоди вивезти дітей за кордон і цим самим ухилитись від виконання можливого рішення суду в разі задоволення позову, існує реальна загроза ускладнення виконання рішення суду в майбутньому, якщо заявлений позов буде задоволений.

Разом з цим, будь-яких доказів, що даний ризик існує, а відповідачка дійсно має намір вчинити такі дії, позивач не надав.

Відповідно до статті 33 Конституції України, кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до постанови Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 754/7569/21 від 14.02.2022, у спорах щодо повернення дітей, які незаконно утримуються в державі, відмінній від держави їх постійного проживання, урегульованих положеннями Гаазької Конвенції, можливе вжиття заходів забезпечення позову шляхом заборони дитині у будь-чиєму супроводі перетинати державний кордон України. Саме в таких спорах забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України буде адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення. У спорах, що виникають, зокрема, між батьками щодо визначення місця проживання дитини, визначення порядку участі у спілкуванні та вихованні дитини та інших, які вирішуються за законодавством України без застосування Гаазької Конвенції, забезпечення позову шляхом обмеження права на виїзд за межі України не є можливим.

Таким чином, захід забезпечення позову у виді заборони відповідачці вивозити дітей за межі України не може вважатися адекватним заходом з метою ефективного виконання судового рішення.

Приймаючи до уваги наведене, керуючись критеріями співмірності та адекватності, враховуючи відсутність існування доведених ризиків, що невжиття даного заходу забезпечення позову істотно ускладнить чи унеможливить виконання можливого рішення суду, з метою недопущення порушення будь-чийого права на свободу пересування, суд прийшов до висновку, що подана заява є необгрунтованою і задоволенню не підлягає.

На підставі наведеного, керуючись ст. ст. 19, 149, 150, 151, 175, 177, 187, 274, 277 ЦПК України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні заяви про забезпечення позову відмовити.

Ухвала набирає законної сили негайно після її проголошення.

Ухвала може бути оскаржена до Закарпатського апеляційного суду протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного її тексту.

Учасник справи, якому ухвала суду не була вручена у день її проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення йому відповідної ухвали суду.

Повний текст ухвали складений 11 листопада 2022 року.

Суддя Н.І. Зарева