Номер провадження: 22-ц/813/5250/22
Справа № 501/1760/21
Головуючий у першій інстанції Тюмін Ю. О.
Доповідач Дришлюк А. І.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Дришлюка А.І., суддів Драгомерецького М.М., Громіка Р.Д.,

при секретарі судового засідання Нечитайло А.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2021 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій Іннеса Миколаївна, Чорноморський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню,

ВСТАНОВИВ:

07 червня 2021 року до Іллічівського міського суду Одеської області надійшов позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: приватний нотаріус Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій Іннеса Миколаївна, Чорноморський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню. Позивач свої вимоги мотивував тим, що 01.06.2021 року він дізнався про відкриття виконавчого провадження з примусового виконання виконавчого напису, який вчинений 19.05.2021 року приватним нотаріусом. Позивач зазначив, що 06.02.2020 року між ним та ОСОБА_2 був укладений договір позики на загальну суму 1 239 795,0 грн, що еквівалентно 50 000,0 дол. США. Вказаним договором був встановлений графік повернення грошових коштів. За усним погодженням з відповідачем повернення коштів здійснювалось різними способами та строки, в тому числі і перерахування на банківську карту. Частину коштів він повернув відповідачу та на 19.05.2021 року сума боргу складала 31305,60 дол. США, що еквівалентно 858925,51 грн, в той час як за оскаржуваним написом нотаріуса, зазначена безспірна сума у розмірі 1384355,0 грн. Позивач вважає, що виконавчий напис не підлягає виконанню, зважаючи на те, що нотаріусом при його видачі не було перевірено безспірність вимог стягувача (а.с. 1-29).

Рішенням Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено повністю. Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 08.06.2021 року шляхом зупинення стягнення за виконавчим написом, який вчинений приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інессою Миколаївною, 19.05.2021 року, щодо стягнення з ОСОБА_1 грошових коштів у розмірі 1407732,93 грн., з яких: 1384355,0 грн. борг; 100,0 грн. штраф; 23277,93 грн. пеня за період прострочення з 02.09.2020 по 23.03.2021 рік (а.с. 51-52 зворот).

Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 звернувся до суду із апеляційною скаргою, в якій просив суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове. Яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. В обґрунтування апеляційної скарги зазначав, що не погоджується з оскаржуваним рішенням, вважає його ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, недоведеністю обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважав встановленими та невідповідністю висновків суду першої інстанції обставинам справи. Апелянт повідомляє, що про існування рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 28.10.2021 року він дізнався з Єдиного державного реєстру судових рішень, копії зазначеного рішення апелянт не отримував. Апелянт вважає, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про те, що суми та строки платежів не відповідають умовам договору і що позивач не довів, що ці платежі стосуються зобов`язання, за яким було видано виконавчий напис. З цього приводу, апелянт зазначає, що дати здійснення платежів можуть свідчити лише про порушення позивачем строків сплати, а не те, що ці суми не стосуються взагалі зобов`язання щодо якого видано виконавчий напис. Апелянт вказує, що строки та суми ним додатково узгоджувалися із відповідачем, однак судом першої інстанції не було надано належної оцінки доводам позивача, а також не наведено обґрунтування їх відхилення. Також апелянт наголошує на тому, що відповідно до умов Договору позики, укладеного між сторонами, позивач (апелянт) є позичальником, а наявність у нього оригіналу боргового документу відповідно до п. 13 цього Договору свідчить про безпідставність посвідчення нотаріусом виконавчого напису на виконання зазначеного договору позики. При цьому, апелянт вважає, що вчиняючи виконавчий напис, нотаріус не врахував та не перевірив факту наявності чи відсутності спору щодо заборгованості, а розрахунок розміру невиконаних зобов`язань за договором, основної суми боргу, штрафу та пені у виконавчому написі зроблені без урахування повернутих сум та не відповідає дійсній сумі заборгованості, а тому, на думку апелянта, така вимога не може вважатися безспірною (а.с. 54-56а). У зв`язку із надходженням апеляційної скарги безпосередньо на адресу Одеського апеляційного суду, матеріали цивільної справи було витребувано в Іллічівського міського суду Одеської області, котрі надійшли на адресу суду 29.12.2021 року (а.с. 58-59, 71).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.01.2022 року було відкрито апеляційне провадження та справу призначено до розгляду (а.с. 61-63, 73).

З врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило затягування розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Учасники провадження про час, місце та порядок судового розгляду повідомлені належним чином. Клопотання про проведення судового засідання в режимі відеоконференції на адресу суду не надходило.

Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що 06.02.2020 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_1 було укладено договір позики, зі змісту якого вбачається, що позикодавцем було передано позичальнику грошові кошти в сумі 1239795,0 грн, що еквівалентом 50000,0 дол. США за курсом НБУ станом на день укладення договору, а позичальник зобов`язується повернути таку ж суму грошових коштів готівкою позикодавцеві, строком до 01.09.2023 року. Пунктом 2 вказаного договору закріплює графік та розмір повернення грошових коштів.

19.05.2021 року приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інессою Миколаївною було вчинено виконавчий напис про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 не виплачених в строк встановлений договором позики грошових коштів у розмірі - 1384355,0 грн, штраф у розмірі 100,0 грн та пеню за період прострочення з 02.09.2020 року по 23.03.2021 року у розмірі 23277,93 грн.

31.05.2021 року на підставі вказаного виконавчого напису, постановою головного державного виконавця Чорноморського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції Кашиної Катерини Юріївни було відкрито виконавче провадження, та накладено арешт на майно боржника ОСОБА_1 .

Позивач звернувся до суду із відповідними позовними вимогами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Приймаючи оскаржуване рішення суд першої інстанції виходив із того, що позивачем не доведено в судовому порядку виконання взятих на себе зобов`язань згідно договору позики від 06.02.2020 року належним чином, та відповідно не надано до суду доказів щодо порушення нотаріусом порядку вчинення виконавчого напису. Окрім того, оскільки суми та строки платежів, згідно долучених позивачем платіжних документів, не відповідають умовам договору, тому відповідно суд приходить до висновку, що позивачем не доведено, що вказані платежі стосуються зобов`язання, за яким було видано виконавчий напис.

Апеляційний суд не погоджується із висновками суду першої інстанції та вважає за необхідне зазначити.

Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Згідно статті 18 ЦК України нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчинення виконавчого напису на борговому документі у випадках і в порядку, встановлених законом.

Процедура вчинення нотаріусами виконавчих написів визначена у Главі 14 Закону "Про нотаріат" та Главі 16 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженим наказом Міністерства юстиції України № 296/5 від 22 лютого 2012 року.

Для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України (ст. 87 ЗУ «Про нотаріат»).

За положенням п. 1 постанови КМУ № 1172 від 29.06.1999 року «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», до відповідного переліку документів відносяться нотаріально посвідчені договори, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно (крім випадку, передбаченого пунктом 1-1 цього переліку). В такому випадку, для одержання виконавчого напису подаються: оригінал нотаріально посвідченого договору (договорів); документи, що підтверджують безспірність заборгованості боржника та встановлюють прострочення виконання зобов`язання.

Згідно з ч. 1 ст. 88 Закону України «Про нотаріат» нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями не більше одного року.

Вчинюючи виконавчі написи, нотаріус відповідно до закону встановлює та офіційно визнає факт наявності певної безспірної заборгованості та викладає такий свій висновок у відповідному нотаріальному акті документі (виконавчому написі), що одночасно є підставою для примусового виконання (пункт 3 частини першої статті 3 Закону України «Про виконавче провадження»).

З наявних матеріалі справи, а саме долученої позивачем до матеріалів справи копії договору позики від 06.02.2020 року вбачається, що вказаний договір було посвідчено приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інессою Миколаївною, котрий, в свою чергу відповідає переліку документів, закріпленого постановою КМУ № 1172 від 29.06.1999 року.

Також зі змісту вказаного договору вбачається, що сторонами було обумовлено графік повернення грошових коштів та відповідно їх розмір. П. 2 закріплено, що позичальник зобов`язується повертати позикодавцеві грошові кошти за таким графіком і в такому розмірі: до 01.09.2020 року у гривнях в еквіваленті 12500,0 дол. США по курсу НБУ на день проведення рахунку; до 01.09.2021 року у гривнях в еквіваленті 12500,0 дол. США по курсу НБУ на день проведення рахунку; до 01.09.2022 року - у гривнях в еквіваленті 12500,0 дол. США по курсу НБУ на день проведення рахунку; до 01.09.2023 року - у гривнях в еквіваленті 12500,0 дол. США по курсу НБУ на день проведення рахунку.

Позивачем (апелянтом по справі), в свою чергу, було долучено до матеріалів справи платіжні доручення, з яких вбачається, що останнім здійснювалося перерахування грошових коштів на рахунок відповідача по справі ОСОБА_2 , а саме: квитанція від 15.04.2021 року у розмірі - 42000,0 грн; від 09.04.2021 року у розмірі 42000,0 грн; квитанція № Р24А758710584С36931 від 24.11.2020 року у розмірі 42500,0 грн; від 07.05.2021 року у розмірі 223576,50 грн; від 29.10.2020 року 42600,0 грн. Посилання позивача на часткове повернення грошових коштів у відповідності до договору позики від 06.02.2020 року, на підтвердження чого останнім було долучено дублікати вказаних квитанцій, не спростовується, в свою чергу, відповідачем по справі, як і безпосередньо наданні платіжні доручення.

Для правильного застосування положень статей 87, 88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було не вирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису. Вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком.

Безспірність заборгованості це обов`язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 ЗУ «Про нотаріат»).

Належними доказами, які підтверджують наявність чи відсутність заборгованості, а також встановлюють розмір заборгованості, можуть бути виключно первинні документи, оформлені у відповідності до вимог статті 9 Закону України "Про бухгалтерський облік та фінансову звітність". Такими доказами можуть бути, зокрема, платіжні доручення, меморіальні ордери, розписки, чеки тощо.

Аналогічна правова позиція міститься в постановах Великої Палати Верховного Суду від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц, від 06.05.2020 року по справі № 320/7932/16, від 31.08.2022 року по справі № 464/1328/18.

Разом з тим, проаналізувавши вищенаведене в сукупності та наявний в матеріалах справи виконавчий напис, а саме зазначений в ньому розмір заборгованості, можна дійти висновку щодо наявності розбіжностей саме в розмірі грошових коштів, котрі підлягають стягненню з ОСОБА_1 відповідно до договору позики від 06.02.2020 року, що в свою чергу ставить під сумнів безспірність заборгованості останнього, котра є обов`язковою ознакою для вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Однак, судом першої інстанції не враховано вищенаведені норми, неповно з`ясовано та досліджено всі обставини справи, не перевірено факт надання стягувачем нотаріусу всіх необхідних документів, що підтверджують безспірність заборгованості та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, що в свою чергу призвело до передчасного висновку про відмову в задоволенні вимог про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

За положенням ст. 376 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково та ухвалити нове рішення у відповідній частині або зміни рішення.

Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат. У разі задоволення позову, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються на відповідача (п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК), а тому з відповідача підлягає стягненню на користь позивача сплачений судовий збір у розмірі 908,0 грн.

Таким чином, враховуючи вище наведене в сукупності, оскільки доводи апеляційної скарги знайшли своє часткове підтвердження в матеріалах справи, апеляційний суд приходить до висновку про скасування оскаржуваного рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28.10.2021 року.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, Одеський апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Іллічівського міського суду Одеської області від 28 жовтня 2021 року скасувати та ухвалити нове, яким позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис № 918, вчинений 19.05.2021 року приватним нотаріусом Чорноморського міського нотаріального округу Одеської області Перчеклій Інессою Миколаївною про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 грошових коштів у розмірі 1384355,0 грн (один мільйон триста вісімдесят чотири тисячі триста п`ятдесят п`ять гривень 00 копійок), штраф у розмірі 100,0 грн (сто гривень), пеню за період прострочення з 02.09.2020 по 23.03.2021рік у розмірі 23277,93 грн (двадцять три тисячі двісті сімдесят сім гривень 93 копійок).

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору за подання позову у розмірі 908,40 грн (дев`ятсот вісім гривень 40 копійок).

Постанова Одеського апеляційного суду набирає законної сили з дня постановлення та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Судді Одеського апеляційного суду А.І. Дришлюк

М.М. Драгомерецький

Р.Д. Громік