Номер провадження 2/676/849/22
Р І Ш Е Н Н Я

і м е н е м У К Р А Ї Н И

24 жовтня 2022 року. м. Кам`янець- Подільський

Кам`янець- Подільський міськрайонний суд Хмельницької області

в складі : головуючої судді - Семенюк В.В.

за участю секретаря судового засідання Сенчишеної Р.М.

справа № 676/136/21

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку, -

В С Т А Н О В И В :

11.01.2021 року Акціонерне товариство «Альфа Банк» звернулося до суду до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття їх з реєстраційного обліку.

Ухвалою суду від 20 грудня 2021 року скасовано заочне рішення суду від 11.05.2021 року та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження

Обгрунтовуючи позовні вимоги позивач вказує, що згідно рішення № 5/2019 АТ «Укрсоцбанк» від 15.10.2019 року було прийнято рішення щодо припинення Акціонерного Товариства «Укрсоцбанк», шляхом приєднання до Акціонерного Товариства «Альфа-Банк», де в п.п.1.2 визначено, що правонаступником всього майна, прав та обов`язків АТ «Укрсоцбанк», виникає у Акціонерного Товариства «Альфа-Банк» з 15.10.2019 року.

23.07.2007 року між позивачем та ОСОБА_3 було укладено Генеральний договір №890/121-ГД 27 та додаткову угоду у вигляді разового кредиту №890/122-РК, на підставі яких банк надав у тимчасове користування грошові кошти в сумі 60 000.00 доларів США. В якості забезпечення зобов`язань було укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 . Оскільки

ОСОБА_3 не належним чином виконував взяті на себе зобов`язання по кредитному договору, то позивач звернув стягнення на квартиру АДРЕСА_2 . Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, в грудні 2020 року зареєстровано право власності за АТ «Альфа-Банк» на вказану квартиру, в якій залашилися зареєстрованими відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Реєстрація та проживання відповідачів у вказаній квартирі перешкоджає власнику користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд чим порушуються законні права та інтереси АТ «Альфа-банк». На неодноразові пропозиції виписатись з квартири відповідачі не реагують, що і змусило звернутися до суду з даним позовом.

Представник позивача Панченко Д.В., який діє за довіреністю № 014141/20 від 20.11.2020 року, надіслав суду заяву про розгляд справи у його відсутності, позовні вимоги підтримує і просить суд їх задовольнити, проти заочного розгляду справи не заперечує.

Представник відповідача ОСОБА_4 та відповідачі в судове засідання не з`явилися, про день та час розгляду справи повідомлялися своєчасно, належним чином, представник відповідача звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутності, позов не визнає, заперечує проти задоволення позовних вимог.

Суд вважає за можливе справу розглядати у відсутності сторін, на підставі наявних матеріалів справи.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Вивчивши та дослідивши матеріали справи, судом встановив наступне.

23.07.2007 року між Акціонерно-комерційним банкомсоціального розвитку «Укрсоцбанк» та ОСОБА_3 було укладено Генеральний договір №890/121-ГД 27 та додаткову угоду у вигляді разового кредиту №890/122-РК, на підставі яких банк надав у тимчасове користування грошові кошти в сумі 60 000.00 доларів США. В якості забезпечення зобов`язань було укладено договір іпотеки, предметом якого є трикімнатна квартира за адресою АДРЕСА_1 . ОСОБА_3 , як іпотекодавець передав в іпотеку трикімнатну квартиру, загальною площею 94.8 кв.м, житловою площею 45.0 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 24.12.2020 року за № 238780103, було зареєстровано право власності за АТ «Альфа-Банк» на квартиру загальною площею 94.8 кв.м, житловою площею 45.0 кв.м., яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до довідки № 4146/04-17 від 10.12.2020 року, виданої відділом реєстрації місця проживання юридичного управління Кам`янець-Подільської міської ради, про склад зареєстрованих у житловому приміщенні, вбачається що в квартирі АДРЕСА_2 , власником якої є АТ «Альфа-Банк», зареєстровані відповідачі ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Позивач вказує, що реєстрація та проживання відповідачів у вказаній квартирі перешкоджає АТ «Альфа-Банк», користуватися та розпоряджатися нерухомим майном на свій розсуд, чим порушуються законні права та інтереси банку.

Спір, з приводу користування квартирою, виник між її новим власником АТ «Альфа-Банк», якому ця квартира належить на праві власності, відповідно до рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 24.12.2020 року, та ОСОБА_1 і ОСОБА_2 , які зареєстровані у цій квартирі та були її попередніми власниками.

Конституцією України передбачено як захист права власності, так і захист права на житло.

Статтею 41 Конституції України встановлено, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним. Використання власності не може завдавати шкоди правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію і природні якості землі.

За положеннями статті 47 Конституції України кожен має право на житло. Держава створює умови, за яких кожний громадянин матиме змогу побудувати житло, придбати його у власність або взяти в оренду. Громадянам, які потребують соціального захисту, житло надається державою та органами місцевого самоврядування безоплатно або за доступну для них плату відповідно до закону. Ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Частиною першою статті 3 ЦПК України визначено, що цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.

Відповідно до статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) та протоколи до неї, а також практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

Згідно з рішенням ЄСПЛ від 23 вересня 1982 року у справі «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» (Sporrong and Lonnroth v. Sweden), заяви № 7151/75, № 7152/75 будь-яке втручання у права особи передбачає необхідність сукупності таких умов: втручання повинно здійснюватися «згідно із законом», воно повинно мати «легітимну мету» та бути «необхідним у демократичному суспільстві». Якраз «необхідність у демократичному суспільстві» і містить у собі конкуруючий приватний інтерес; зумовлюється причинами, що виправдовують втручання, які, у свою чергу, мають бути «відповідними і достатніми»; для такого втручання має бути «нагальна суспільна потреба», а втручання - пропорційним законній меті.

У своїй діяльності ЄСПЛ керується таким принципом пропорційності, як дотримання «справедливого балансу» між потребами загальної суспільної ваги та потребами збереження фундаментальних прав особи, враховуючи те, що заінтересована особа не повинна нести непропорційний та надмірний тягар. Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства, на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Поняття «майно» в першій частині статті 1 Першого протоколу до Конвенції має автономне значення, яке не обмежується правом власності на фізичні речі та є незалежним від формальної класифікації в національному законодавстві. Право на інтерес теж по суті захищається статтею 1 Першого протоколу до Конвенції.

У рішенні ЄСПЛ від 07 липня 2011 року у справі «Сєрков проти України» (Serkov v. Ukraine), заява № 39766/05, яке набуло статусу остаточного 07 жовтня 2011 року, суд зазначив, що пункт 2 статті 1 Першого протоколу до Конвенції визнає, що держави мають право здійснювати контроль за використанням майна шляхом уведення в дію «законів».

Відповідно до положень статей 39, 40 Закону України «Про іпотеку» та статті 109 ЖК України особам, яких виселяють із жилого будинку (жилого приміщення) - предмета іпотеки у зв`язку зі зверненням стягнення на нього, надається інше постійне житло тільки в тому разі, коли іпотечне житло було придбане не за рахунок кредиту, забезпеченого іпотекою цього житла. Постійне жиле приміщення, що надається особі, яку виселяють, повинно бути зазначене в рішенні суду.

Як виняток, допускається виселення громадян без надання іншого жилого приміщення при зверненні стягнення на предмет іпотеки, якщо іпотечне майно було придбане за рахунок кредиту, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного жилого приміщення (частина друга статті 109 ЖК України).

Такий правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду України від

21 грудня 2016 року у справі № 6-1731цс16 та у постанові Великої Палати Верховного Суду від 31 жовтня 2018 року у справі № 753/12729/15-ц (провадження № 14-317цс18).

У постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) Велика Палата Верховного Суду звернула увагу на те, що права членів сім`ї власника житла також підлягають захисту, і позбавлення права на житло не лише має ґрунтуватися на вимогах закону, але таке втручання повинно бути виправданим, необхідним для захисту прав позивача та не покладати надмірний тягар на відповідача.

Отже, сам факт переходу права власності на квартиру до іншої особи не є безумовною підставою для виселення членів сім`ї власника цього нерухомого майна, у тому числі і колишніх.

Законність виселення, яке по факту є втручанням у право на житло та право на повагу до приватного життя у розумінні статті 8 Конвенції, має бути оцінено на предмет пропорційності такого втручання.

З матеріалів справи вбачається і не спростовано позивачем, що квартира АДРЕСА_2 належала на підставі Свідоцтва про право власності від 16.10.2000 року ОСОБА_3 , попередньому власнику, тобто була придбана не за рахунок кредиту (позики) банку чи іншої особи, повернення якого забезпечене іпотекою відповідного нерухомого майна.

Пізніше спірна квартира перейшла у власність позивача і він повинен був знати про обтяження цієї квартири у вигляді реєстрації у ній відповідачів.

Суд, на підставі наявних у матеріалах справи доказів, які було досліджено, з урахуванням правових висновків, викладених у рішеннях ЄСПЛ та постановах Верховного Суду, щодо необхідності оцінки пропорційності втручання у право на особи на повагу до свого житла, передбачене статтею 8 Конвенції, приходить до висновку про відмову у позові Акціонерного товариства «Альфа Банк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку.

Вказаний висновок суду узгоджується із позицією, висловленої Верховним Судом у Постанові від 06.07.2022 року по справі № 128/3423/19, провадження №61-3448св21.

На підставі ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Керуючист ст.ст.263-265 ЦПК України ,-

У Х В А Л И В :

В позові Акціонерного товариства «Альфа Банк» ( юридична адреса : 03150,

м. Київ вул. Велика Васильківська,100 , , МФО 300346) до ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , паспорт серії НОМЕР_2 , виданий Кам`янець-Подільським МВ УДМСУ в Хмельницькій області 05 січня 2015 року, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , про визнання осіб такими, що втратили право користування житлом та зняття з реєстраційного обліку відмовити.

Рішення суду набирає законної сили через 30 днів з дня його проголошення.

На рішення суду може бути подана апеляційна скарга на протязі 30 днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення або складення , має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом 30 днів з дня вручення йому повного рішення.

Дата складення повного судового рішення - 02 листопада 2022 року.

Суддя Кам`янець-Подільського міськрайонного суду : Семенюк В.В.