КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 357/6174/20 Головуючий у І інстанції Цуранов А.Ю.
Провадження №22-ц/824/4784/2022 Головуючий у 2 інстанції Таргоній Д.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

09 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Таргоній Д.О.,

суддів: Голуб С.А., Писаної Т.А.,

за участі секретаря Тимошевської С.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 , ОСОБА_3 до ОСОБА_1 , приватного виконавця виконавчого округу м. Києва Кравця Вадима Валентиновича, Державного підприємства «Сетам», третя особа: акціонерне товариство «Альфа-Банк» про визнання недійсними прилюдних торгів з реалізації нерухомого майна, протоколу, акту, свідоцтва про право власності та державної реєстрації,

УСТАНОВИВ:

У червні 2020 року позивачі ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулись до Білоцерківського міськрайонного суду Київської області з вищевказаним позовом, в якому з урахуванням уточнень просила суд:

- визнати недійсними та скасувати електронні торги, проведені 27.12.2019 року з реалізації предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 ;

- визнати недійсним та скасувати протокол проведення електронних торгів № 456854 від 27.12.2019 року;

- визнати недійсним та скасувати акт про реалізацію предмета іпотеки, затверджений приватним виконавцем Кравцем В.В.;

- визнати недійсним та скасувати свідоцтво на придбання майна з електронних торгів, а саме квартири АДРЕСА_2 , видане 12.06.2020 року ОСОБА_1 ;

- визнати недійсним та скасувати державну реєстрацію права власності за ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , проведену державним нотаріусом Другої Білоцерківської державної нотаріальної контори Білоцерківського міського нотаріального округу Мельничук Мариною Володимирівною, індексний номер рішення: 52642197;

- стягнути з відповідачів судові витрати.

В обґрунтування позову вказували, що на забезпечення виконання кредитних зобов`язань ОСОБА_3 за договором про надання невідновлювальної кредитної лінії № 385022090NONREVOLVI (зі змінами) перед АТ «Укрсоцбанк», позивачами укладено іпотечний договір № 385022090NONREVOLVI-ZAST2 від 12.10.2011 року.

Після цього, 18.09.2019 року приватним нотаріусом КМНО Вегерою Л.О. вчинено виконавчий напис № 1820, яким звернено стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру за АДРЕСА_1 , для погашення заборгованості, що виникла за кредитним договором у розмірі 271 742,86 грн. 22.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва відкрито виконавче провадження № 60699905 з примусового виконання вказаного виконавчого напису.

04.12.2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовами про визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2019 року у справі № 357/13387/19 та від 18.12.2019 року у справі № 357/13882/19 вжито заходів забезпечення позовів шляхом накладення арештів, а саме встановлено заборону на відчуження 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 кожного співвласника.

Не зважаючи на наявність заборон, 27.12.2019 року Державним підприємством «Сетам» Міністерства юстиції України проведено електронні торги з реалізації предмета іпотеки, що оформлено протоколом № 456854 та актом. Переможцем торгів став ОСОБА_1 , який 18.06.2020 року з`явився до квартири, пред`явивши свідоцтво про придбання майна з електронних торгів № 1-714, витяг з ДРРПНМ та довідку про зняття з реєстрації позивачів.

Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року у справі № 357/13387/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.09.2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1820 від 18.09.2019 року, вчинений приватним нотаріусом КМНО Вегерою Л.О.

Зазначали, що вказані прилюдні торги проведені з порушенням чинного законодавства, оскільки спірна квартира перебувала під подвійним обтяженням, тому приватний виконавець зобов`язаний був зупинити виконавче провадження, а визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню підтверджує порушення прав позивачів в момент продажу їх єдиного житла, а тому наявні підстави для визнання недійсним правочину. Зазначено про продовження строків оскарження результатів прилюдних торгів на період карантину.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року позов задоволено частково. Визнанонедійсними електронні торги, проведені 27.12.2019 року Державним підприємством «Сетам» з реалізації предмета іпотеки, а саме квартири АДРЕСА_1 . Визнанонедійсним протокол проведення Державним підприємством «Сетам» електронних торгів № 456854 від 27.12.2019 року.Визнанонедійсним акт про реалізацію предмета іпотеки від 24.01.2020 року, затверджений приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. при примусовому виконанні виконавчого напису № 1820 від 18.09.2019 року. Визнанонедійсним свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, а саме квартири АДРЕСА_1 , зареєстровано в реєстрі за № 1-714, видане 12.06.2020 року ОСОБА_1 , та припинено право власності ОСОБА_1 на квартиру АДРЕСА_1 , рішення про державну реєстрацію № 52642197 від 12.06.2020 року. В іншій частині позову - відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 звернувся з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судом норм матеріального права, просить рішення скасувати та відмовити в задоволенні позову. В доводах апеляційної скарги, зокрема, зазначає, що ухвалюючи рішення про часткове задоволення позовних вимог, суд першої інстанції безпідставно відмовив в задоволенні заяви відповідача про застосування строку позовної давності, необґрунтовано пославшись на продовження процесуальних строків на час дії карантину.

Вважає також, що суд першої інстанції безпідставно пов`язав даний спір з позовами про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню та помилково зробив висновок, що такий взаємозв`язок свідчить, що строк у даній справі не пропущено.

У відзиві на апеляційну скаргу адвокат Базюченко А.О. - представник позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 зазначає про безпідставність доводів апеляційної скарги, просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін. Зокрема, реагуючи на пояснення та клопотання відповідача ОСОБА_1 щодо пропуску строку позовної давності, представник позивачів зазначив, що позов було подано вчасно, оскільки на той час обрахування процесуальних строків було призупинено у зв`язку із пандемією та крім того, позивачами були подані позови про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, в рамках розгляду яких діяла заборона відчуження майна відповідно до ухвал суду про забезпечення позову.

Інших відзивів до суду апеляційної інстанції в порядку статті 360 ЦПК України не надходило.

В судовому засіданні відповідач ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити.

Представник позивачів ОСОБА_3 , ОСОБА_2 - адвокат Базюченко А.О. в судовому засіданні проти задоволення апеляційної скарги заперечував, проси залишити рішення суду першої інстанції без змін, як законне та обґрунтоване.

Інші учасники справи в судове засідання не з`явились, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомляли.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення учасників судового розгляду, вивчивши матеріали справи та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.

Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції зробив висновок, що процедуру реалізації належного позивачам майна у примусовому порядку не можна вважати такою, що відповідає вимогам закону, оскільки із скасуванням виконавчого напису, на підставі якого було відкрито виконавче провадження, втрачаються ті правові наслідки, які з нього випливають. При цьому, враховуючи положення про продовження строків загальної та спеціальної позовної давності, передбачені статтями 257, 258 ЦК України, на період дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), які були введені в дію Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)" від 30 березня 2020 року № 540-ІХ, суд дійшов висновку про те, що позов подано в межах строку позовної давності.

Колегія суддів апеляційного суду із такими висновками погоджується, оскільки вони відповідають встановленим по справі обставинам та ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.

Так, судом першої інстанції встановлено, що 12.10.2011 року в м. Біла Церква між ОСОБА_3 та АТ «Укрсоцбанк» було укладено договір про надання невідновлювальної кредитної лінії № 385022090ІВSURANCE1, за яким ОСОБА_3 надано кредит у розмірі 450 000 гривень.

12.10.2011 року між АТ «Укрсоцбанк», ОСОБА_3 та ОСОБА_2 укладено іпотечний договір № 85022090NONREVOLVI-ZAST2, відповідно до умов якого іпотекодавці передали в іпотеку іпотекодержателю у якості забезпечення виконання ОСОБА_3 всіх зобов`язань за основним зобов`язанням нерухоме майно - трикімнатну квартиру за АДРЕСА_3 .

21.07.2015 року між ОСОБА_3 та АТ «Укрсоцбанк» укладено договір про внесення змін № 2 до договору про надання невідновлювальної кредитної лінії від 12.10.2011 року № 385022090ІВSURANCE, згідно п. 2.1 та 2.2 якого заборгованість ОСОБА_3 станом на дату укладення договору становить 118 000 грн. за тілом кредиту та 94 645,25 грн. - заборгованість за процентами.

18.09.2019 року приватним нотаріусом КМНО Вегерою Л.О. вчинено виконавчий напис № 1820, яким звернено стягнення на предмет іпотеки - трикімнатну квартиру за АДРЕСА_3 , для задоволення вимог відповідача у розмірі заборгованості, що виникла за кредитним договором у розмірі 271 742,86 грн.

Вказані обставини також встановлені рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року у справі № 357/13387/19, залишеному без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.09.2021 року (а.с.225 т.1).

21.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. відкрито виконавче провадження № 60688697 з примусового виконання вказаного виконавчого напису, щодо боржника ОСОБА_2 , в межах вказаного виконавчого провадження накладено арешт на 1/2 частину спірної квартири, що належить боржнику та здійснено опис майна (а.с.43-44, 61-62, 64-65 т.2).

22.11.2019 року приватним виконавцем Кравцем В.В. в межах ВП № 60688697 винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження, якою ТОВ «Оціночна компанія ВВК», сертифікат Фонду державного майна України від 28.07.2017 року № 748/17, для проведення оцінки описаного майна боржника, надання письмового висновку, звіту щодо ринкової вартості майна та попереджено про кримінальну відповідальність (а.с.67-68 т.2).

Відповідно до звіту ТОВ «Оцінка і консультації» від 22.11.2019 року про незалежну оцінку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , вартість 1/2 частини вказаної квартири складає 266 000 грн. (а.с.70-107 т.2).

22.11.2019 року приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. відкрито виконавче провадження № 60699697 з примусового виконання вказаного виконавчого напису щодо боржника ОСОБА_3 та в межах вказаного виконавчого провадження здійснено опис та накладено арешт на 1/2 частину спірної квартири, що належить боржнику (а.с.43-44,50-51 т.3)

Відповідно до наявних у матеріалах справи копій рекомендованих повідомлень АТ «Укрпошта» № 673, № 690, ОСОБА_3 26.11.2019 року отримала постанову про відкриття ВП № 60699905, постанову про стягнення ОВ, постанову про відкриття ПВ № 60688697 та постанову про опис та арешт майна ВП № 60699905 (а.с.45, 52 т.3).

22.11.2019 року приватним виконавцем в межах ВП № 60699905 винесено постанову про призначення суб`єкта оціночної діяльності - суб`єкта господарювання для участі у виконавчому провадження, якою ТОВ «Оцінка та консультації», сертифікат Фонду державного майна України від 11.01.2017 року № 2/17, призначено провести оцінку описаного майна боржника, надати письмовий висновок, звіт щодо ринкової вартості майна та попереджено про кримінальну відповідальність (а.с.57-68 т.5).

Відповідно до звіту ТОВ «Оцінка і консультації» від 25.11.2019 року про незалежну оцінку квартири, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , вартість 1/2 частини вказаної квартири складає 266 000 грн. (а.с.60-97 т.3).

Згідно з рекомендованим повідомленням АТ «Укрпошта» № 886, ОСОБА_3 28.11.2019 року отримала постанову про ознайомлення зі звітом про оцінку ВП № 60688697 (а.с.108 т.2), що відкрите відносно ОСОБА_2

26.11.2019 року приватним виконавцем Кравцем В.В. на адресу ДП «Сетам» направлено заявку за вих. № 2049 на реалізацію арештованого нерухомого майна у ВП № 60699905, 60688697, де у розділі чинних обтяжень зазначено заборони № 1390683 від 12.11.2019 року, № 1390722 від 12.10.2019 року, № 34326446 від 26.11.2019 року, № 34326312 від 26.11.2019 року та № 34258629 від 14.11.2019 року (а.с.109-111 т.2).

Відповідно до листа Управління адміністративних послуг Білоцерківської міської ради Київської області № 1619/1 від 03.12.2019 року, згідно з даними Реєстру територіальної громади м. Біла Церква гр. ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 03.11.2000 року значиться зареєстрованою за адресою: АДРЕСА_4 . За вказаною адресою значиться зареєстрованою ще одна особа.

04.12.2019 року ОСОБА_3 та ОСОБА_2 звернулись до суду з позовами про визнання спірного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

Ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2019 року у справі № 357/13387/19 та від 18.12.2019 року у справі № 357/13882/19 вжито заходів забезпечення позовів шляхом накладення арештів, а саме встановлено заборону на відчуження 1/2 частки квартири АДРЕСА_1 кожного співвласника.

Ухвала від 04.12.2019 року про забезпечення позову у справі № 357/13387/19 направлена на адресу приватного виконавця листом Білоцерківського міськрайонного суду від 05.12.2021 року (а.с.291 т.2).

Ухвала від 18.12.2019 року про забезпечення позову у справі № 357/13882/19 направлена на адресу приватного виконавця 18.12.2019 року та вручена останньому 23.12.2019 року, що підтверджується копією рекомендованого повідомлення про вручення поштового відправлення № 013 (а.с.109 т.3).

27.12.2019 року ДП «Сетам» Міністерства юстиції України проведено електронні торги з реалізації предмета іпотеки, що оформлено протоколом № 456854, реєстраційний номер лота 392506, переможцем яких став ОСОБА_1 , який запропонував найвищу цінову пропозицію в розмірі 532 000 грн. (а.с.117 т.2).

24.01.2020 року приватним виконавцем складено акт про реалізацію предмета іпотеки у ВП № 60699905 та 60688697 (а.с.118 т.2).

12.06.2020 року державним нотаріусом Другої Білоцерківської нотаріальної міської державної нотаріальної контори Київської області Мельничук М.В. видано ОСОБА_1 свідоцтво про придбання майна з електронних торгів, реєстровий № 1-714 та прийнято рішення про державну реєстрацію права власності останнього на спірну квартиру, індексний номер 52642197 (а.с.133-134 т.2).

22.02.2021 року приватним виконавцем винесено постанову про закінчення виконавчого провадження № 60688697 на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження» (повне фактичне виконання) - а.с.150-151 т.2.

Відповідно до листа Департаменту державної виконавчої служби Міністерства юстиції України № 11074/КО-26252/20.5.1 від 02.11.2020 року, за результатами проведеної позапланової невиїзної перевірки діяльності приватного виконавця виконавчого округу міста Києва Кравця В.В. щодо здійснення виконавчих проваджень № 60688697 та № 60699905, за результатами якої складено довідку від 27.10.2020 року, встановлені порушення приватним виконавцем вимог ч. 2 ст. 44, ч. 6 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження», пунктів 3, 10, 12 розділу VII Інструкції з організації примусового виконання рішень, затвердженої наказом Мін`юсту України № 512/5 від 02.04.2020 року, зареєстрованої в Мін`юсті України за № 489/20802 від 02.04.2020 року.

Згідно з вказаною довідкою від 27.10.2020 року, приватний виконавець Кравець В.В. при отриманні коштів від реалізації предмета іпотеки у розмірі 505 400 грн., розподілив вказані суми наступним чином: 69 грн. - витрати виконавчого провадження; 7934 грн. - витрати виконавчого провадження; 271 742,86 грн. - на користь стягувача; 27 174,29 грн. - основна винагорода приватного виконавця; 198 482,85 грн. - залишок коштів. Порушення при здійсненні виконавчих проваджень № 60688697 та № 6069995 полягають в тому, що приватний виконавець не перерахував боржнику кошти, які залишились після задоволення вимог стягувача за виконавчим документом та не повідомив боржнику про їх наявність.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 05.02.2021 року у справі № 357/8500/20, яке залишене без змін постановою Київського апеляційного суду від 29.06.2021 року та постановою Верховного Суду від 06.10.2021 року, відмовлено у задоволенні позову про виселення позивачів зі спірної квартири.

12.04.2021 року рішенням Голосіївського районного суду м. Києва у справі № 357/13387/19, яке залишено без змін постановою Київського апеляційного суду від 01.09.2021 року, визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 1820 від 18.09.2019 року, вчинений приватним нотаріусом КМНО Вегерою Л.О.

Ухвалою Верховного Суду від 07.10.2021 року відмовлено у відкритті касаційного провадження у справі № 357/13387/19.

Заочним рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 11.10.2016 року у справі № 357/7309/16 вже здійснювалось звернення стягнення на предмет іпотеки - спірну трикімнатну квартиру, на користь Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» для задоволення його вимог за кредитним договором № 385022090NONREVOLV1 від 12.10.2011 року (а.с.289-290 т.2).

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 26.01.2021 року у справі № 357/11802/19 відмовлено у задоволенні позову АТ «Альфа-Банк» до ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 385022090NONREVOLV1 від 12.10.2011 року (а.с.260-261 т.2).

Частиною першою статті 15 ЦК України передбачене право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, поряд із визнанням правочину недійсним, також відновлення становища, яке існувало до порушення, та визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, його посадових і службових осіб (стаття 16 ЦК України).

Згідно з статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) визнається право людини на доступ до правосуддя, а за статтею 13 Конвенції - на ефективний спосіб захисту прав, і це означає, що особа має право пред`явити в суді таку вимогу на захист цивільного права, яка відповідає змісту порушеного права та характеру правопорушення. Пряма чи опосередкована заборона законом на захист певного цивільного права чи інтересу не може бути виправданою.

Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, визначених цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цьогоЗакону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до частини першої статті 62 Закону України «Про виконавче провадження», реалізація арештованого майна, крім майна, вилученого з обігу згідно із законом, та майна, зазначеного в частині восьмій статті 57 цього Закону, здійснюється шляхом його продажу на прилюдних торгах, аукціонах або на комісійних умовах.

Порядком реалізації арештованого майна, затвердженимнаказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, визначено, що електронні торги - це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.

Відповідно до правового висновку, висловленого Великою ПалатоюВерховного Суду у постановах від 21 листопада 2018 року у справі № 465/650/16-ц, провадження № 14-356цс18, та від 23 січня 2019 року у справі № 522/10127/14-ц, провадження № 14-428цс18, правова природа процедури реалізації майна на прилюдних торгах полягає у продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця - учасника прилюдних торгів. Ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів - це оформлення договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто правочин.

Згідно зі статтею 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.

Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті, такий правочин може визнаватися недійсним в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, встановлених частинами першою-третьою та частинами п`ятою, шостою статті 203 ЦК України, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина перша статті 215 цього Кодексу).

Згідно зі статями 4, 10, 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити ЦК України, іншим законам України, які приймаються відповідно до Конституції України та ЦК України, міжнародним договорам, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, актам Президента України, постановам Кабінету Міністрів України, актам інших органів державної влади України, органів влади Автономної Республіки Крим у випадках і в межах, встановлених Конституцією України та законом, а також моральним засадам суспільства. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

Зміст правочину не повинен суперечити положенням також інших, крім актів цивільного законодавства, нормативно-правових актів, прийнятих відповідно до Конституції України (статті 1, 8 Конституції України).

Стаття 204 ЦК України визначає, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.

Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).

Відповідно до частини першою статті 216 ЦК України недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю.

У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі, відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Згідно з правовими висновками Верховного Суду України, викладенимиу постановах: від 18 листопада 2015 року у справі № 6-1884цс15;від 13 квітня 2016 року у справі № 6-2988цс15 головною умовою, яку повинні встановити суди, є наявність порушень, що могли вплинути на результат торгів. Отже, не лише недотримання норм закону під час проведення прилюдних торгів, а й порушення прав і законних інтересів особи, яка їх оспорює, є способом захисту та підставою для визнання прилюдних торгів недійсними.

У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року у справі № 3-242гс16 викладено правовий висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити, чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.

Тобто для визнання судом електронних торгів недійсними необхіднимє: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується(не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду.

Торги можуть бути визнані недійсними у разі встановлення порушень процедури їх проведення, що впливають на результати торгів і порушуватимуть права та законні інтереси особи, яка оскаржує ці торги.

У даній справі судом першої інстанції встановлено наявність порушень в діях приватного виконавця, допущених при здійсненні виконавчих проваджень № 60688697 та № 60699905, зокрема, щодо розподілу коштів, отриманих від реалізації предмета іпотеки та щодо надання звіту ТОВ «Оцінка і консультації» від 22.11.2019 року в межах ВП № 60688697 про незалежну оцінку 1/2 частини спірної квартири (а.с.70-107 т.2), при цьому відповідно до постанови ОСОБА_4 від 22.11.2019 року для проведення оцінки описаного майна боржника, надання письмового висновку та звіту щодо ринкової вартості майна призначено іншого суб`єкта оціночної діяльності - ТОВ «Оціночна компанія ВВК», сертифікат Фонду державного майна України від 28.07.2017 року № 748/17 (а.с.67-68 т.2).

Судом також встановлено, що виконавчі провадження 60688697 та № 60699905 були відкриті приватним виконавцем виконавчого округу м. Києва Кравцем В.В. на підставі виконавчого напису № 1820 від 18.09.2019 року приватного нотаріуса КМНО Вегери Л.О. про звернення стягнення на предмет іпотеки, який рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 12.04.2021 року у справі № 357/13387/19 визнано таким, що не підлягає виконанню.

Враховуючи те, що виконавчий напис нотаріуса, на підставі якого проводилась примусова процедура продажу нерухомого майна на оспорюваних електронних торгах, визнаний у судовому порядку таким, що не підлягає виконанню, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про недійсність електронних торгів, які були проведені на підставі такого виконавчого напису, що призвело до порушення майнових прав позивачів.

Аналогічних правових висновків дійшов Верховний Суд і у постановах від 07 листопада 2018 року у справі № 712/1317/14-ц (провадження № 61-22566св18), від 12 грудня 2018 року у справі № 759/18852/14-ц (провадження № 61-21320св18), від 07 лютого 2019 року у справі № 522/1516/15-ц (провадження № 61-25870св18), від 03 липня 2019 року у справі № 372/4917/13 (провадження № 61-11606св18), від 19 серпня 2020 року у справі № 202/1698/17 (провадження № 61-6431св20).

Таким чином, в силу статей 203, 215 ЦПК України, обґрунтованими євимоги ОСОБА_3 та ОСОБА_2 про визнання недійсними електронних торгів з продажу трикімнатної квартири за АДРЕСА_3 , а також виданих за результатами цих торгів: протоколу проведення електронних торгів, акта приватного виконавця про проведення електронних торгів та свідоцтва про право власності.

Вирішуючи питання про припинення права власності, набутого відповідачем ОСОБА_1 в результаті спірного правочину, суд першої інстанції вірно вважав вимоги позивачів про визнання недійсною та скасування державної реєстрації права власності за ОСОБА_1 на спірну квартиру такими, що не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства, зокремач. 3 ст. 26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», згідно з якими відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.

У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, державний реєстратор чи посадова особа Міністерства юстиції України (у випадку, передбаченому підпунктом "а" пункту 2 частини шостої статті 37 цього Закону) проводить державну реєстрацію набуття, зміни чи припинення речових прав відповідно до цього Закону.

Рішення суду щодо скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Як вірно зазначив суд першої інстанції, з 16.01.2020 року такого способу захисту порушених речових прав, як скасування запису про проведену державну реєстрацію права закон не передбачає, на відміну від положень ч. 2 ст. 26 ЗУ № 1952 у попередній редакції, яка передбачала такі способи судового захисту порушених прав як скасування записів про проведену державну реєстрацію прав та скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, наразі способами судового захисту порушених прав та інтересів особи є судове рішення: про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав; про визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав; про скасування державної реєстрації прав. При цьому з метою ефективного захисту порушених прав законодавець уточнив, що ухвалення зазначених судових рішень обов`язково має супроводжуватися одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).

Наведена вище правова позиція викладена у постанові КГС ВС від 28.10.2020 року № 910/10963/19.

Колегія суддів апеляційного суду вважає необґрунтованими доводи апеляційної скарги щодо безпідставної відмови суду першої інстанції у застосуванні до спірних правовідносин строку позовної давності, про який було заявлено відповідачем ОСОБА_1 .

Відповідно до ч. 1 ст. 258 ЦК України для окремих видів вимог законом може встановлюватися спеціальна позовна давність: скорочена або більш тривала порівняно із загальною позовною давністю.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).

Згідно Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ "Прикінцеві та перехідні положення" Цивільного кодексу України (Відомості Верховної Ради України, 2003 р., №№ 40-44, ст. 356) доповнено пунктом 12 такого змісту: "12. Під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Постановою Кабінету Міністрів України від 11.03.2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (зі змінами) з 12.03.2020 року на всій території України встановлено карантин.

Таким чином, з огляду на встановлення карантину на всій території України з 12 березня 2020 року, вважається що строки позовної давності, закінчення яких припадало на період дії карантину, є продовженими. Зазначене свідчить про правильність висновку суду першої інстанції про дотримання позивачами строку позовної давності.

Крім того, вирішуючи питання щодо дотримання строку позовної давності, суд першої інстанції обґрунтовано взяв до уваги ту обставину, що ухвалами Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04.12.2019 року у справі № 357/13387/19 та від 18.12.2019 року у справі № 357/13882/19 вжито заходів забезпечення позовів шляхом накладення арештів на належні позивачами ОСОБА_3 та ОСОБА_2 частки квартири. Зазначене дозволяло останнім мати обґрунтовані сподівання на захист їх права власності та очікування неможливості відчуження належного їм нерухомого майна до вирішення спору щодо законності виконавчого напису.

З огляду на вказане, доводи апеляційної скарги висновків суду першої інстанції, викладених у рішенні, не спростовують.

Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 381-384ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 грудня 2021 року - залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складений 14.11.2022 року.

Суддя-доповідач Таргоній Д.О.

Судді: Голуб С.А.

Писана Т.А.