Справа № 703/2327/22
10 листопада 2022 року м. Сміла
Смілянський міськрайонний суд Черкаської області в складі:
головуючого судді Криви Ю.В.,
за участю секретаря судового засідання Холодняк Л.П.,
розглянувши у порядку спрощеного провадження з викликом сторін в залі суду в м. Сміла цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів, -
встановив:
ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом про захист прав споживача, в якому просить стягнути з ОСОБА_2 на її користь оплачену нею передоплату за виконання робіт по продажу, доставці і монтажу вікон за договором № 203 від 17 вересня 2021 року в сумі 16 000 грн. 00 коп., неустойку (пеню) за порушення продавцем строку виконання договору в розмірі 4880 грн. 00 коп., збитки від інфляції в розмірі 3049 грн. 59 коп. та моральну шкоду, яку позивач оцінює в розмірі 5000 грн.
Свої вимоги мотивує тим, що 17 вересня 2021 року між нею та відповідачем укладено договір №203 про продаж, доставку і монтаж вікон фірми «КВЕ» загальною вартістю 22 820 грн. 00 коп., строк виконання договору - 30 днів з дня його укладення. На виконання умов договору, згідно яких покупець повинен сплатити продавцю не менше 30 % вартості товару, ОСОБА_1 сплатила відповідачу передоплату в розмірі 16 000 грн.
В свою чергу, відповідач отримав передплату в розмірі 16 000 грн. та надав позивачу квитанцію № 203 від 17 вересня 2021 року, разом з тим, незважаючи на узгоджені між сторонами умови договору, відповідач їх не виконав та навіть не розпочав виконання робіт, посилаючись на різні обставини ухиляється від його виконання, щоразу обіцяючи виконати умови договору, суму сплаченого авансу повертати відмовляється.
Оскільки відповідач продовжує ухилятись від виконання своїх зобов`язань за договором, що є порушенням законних прав та інтересів позивача, тому вона вимушена була звернутись до суду з даним позовом та просить стягнути з відповідача на її користь передоплату за виконання робіт по продажу, доставці і монтажу вікон за договором №203 від 17 вересня 2021 року в сумі 16 000 грн. 00 коп.
Крім того, вказує, що згідно п. 4.2 договору № 203 від 17 вересня 2021 року передбачено, що у разі порушення продавцем терміну доставки товару встановленого договором, продавець сплачує покупцю неустойку (пеню) за кожен день прострочення в розмірі 0,001 % суми попередньої оплати товару.
Таким чином, оскільки станом на день подачі позову позивачем відповідач не виконав взятих на себе зобов`язань за договором, строк виконання якого настав 17 жовтня 2021 року, відтак позивач просить стягнути з відповідача на її користь неустойку (пеню) в розмірі 4880 грн., виходячи з розрахунку: 305 днів прострочення виконання зобов`язань х 16 000 грн. сплаченого авансу х 0,001 % = 4880 грн.
Крім того, позивач вважає, що внаслідок прострочення відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором, вона має право відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України на отримання інфляційних втрат за період з листопада 2021 року по липень 2022 року включно в розмірі 3049 грн. 59 коп.
Позивач також зазначила, що протиправними діями відповідача внаслідок неналежного виконання договірних зобов`язань їй було завдано моральну шкоду, яка виразилася у її душевних стражданнях та переживаннях. В зв`язку з цим позивач просить стягнути з відповідача завдану їй моральну шкоду у розмірі 5 000 грн.
Ухвалою судді від 12 вересня 2022 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду в порядку спрощеного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
В судове засідання позивач не з`явилася, в направленій до суду заяві просила розгляд справи проводити у її відсутність, позовні вимоги підтримала в повному обсязі та просила їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві. Проти винесення заочного рішення не заперечувала.
Відповідач у судове засідання повторно не з`явився, хоча про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, відповідно до вимог ст.128 ЦПК України, про що свідчить поштове повідомлення, а також шляхом розміщення оголошення на офіційному сайті судової влади, клопотання від нього про розгляд справи у порядку загального позовного провадження, відзиву на позовну заяву та заперечень щодо позовних вимог до суду не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Враховуючи, що розгляд справи відбувався за відсутності учасників судового процесу, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального засобу не здійснювалось, що відповідає вимогам ч.2 ст.247 ЦПК України.
З урахуванням положень ч. 4 ст.223 та ч.1 ст. 280 ЦПК України, суд вважає за можливе вирішити справу на підставі наявних у ній доказів та ухвалити, за результатами її розгляду, заочне рішення.
Суд, врахувавши позицію позивача, яка викладена в її заяві про розгляд справи без її участі, дослідивши матеріали справи, приходить до наступного.
Відповідно до ч.1 ст.2 ЦПК України, завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно ч.1-4 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до положень ст.12, 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками процесу. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (ст. 80 ЦПК України).
Частиною другою статті 95 ЦПК України передбачено, що письмові докази подаються в оригіналі або належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
У відповідності до п. 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 18 грудня 2009 року №14 «Про судове рішення у цивільній справі», враховуючи принцип безпосередності судового розгляду, рішення може бути обґрунтоване лише доказами, одержаними у визначеному законом порядку та дослідженими в судовому засіданні.
З матеріалів справи вбачається, що між сторонами виникли договірні правовідносини, пов`язані з наданням відповідачем послуг по продажу, доставці і монтажу вікон, які регулюються Законом України «Про захист прав споживачів» та відповідними нормами Цивільного кодексу України у даній сфері.
Судом встановлено, що 17 вересня 2021 року між ОСОБА_1 та відповідачем укладено договір №203 про продаж, доставку і монтаж вікон фірми «КВЕ» загальною вартістю 22 820 грн. 00 коп., строк виконання договору - 30 днів з дня його укладення (а.с. 5).
Відповідно до копії квитанції № 203 від 17 вересня 2021 року, на виконання умов договору, згідно яких покупець повинен сплатити продавцю не менше 30 % вартості товару, ОСОБА_1 сплатила відповідачу передоплату в розмірі 16 000 грн. (а.с. 6). Крім того, розмір сплаченої передплати за договором зазначено у п. 2.3 договору №203 від 17 вересня 2021 року.
Таким чином, виходячи з вищевказаних умов Договору, відповідач повинен був виконати зобов`язання по продажу, доставці та монтажу вікон не пізніше, ніж до 17 жовтня 2021 року.
Проте, судом встановлено, що у визначений термін ОСОБА_2 не були виконані зобов`язання за договором та не було доставлено та встановлено вікна за адресою замовника (покупця), а саме: АДРЕСА_1 (п. 3.1 Договору).
Згідно ст. ст. 626, 627 ЦК України - договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору. Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України, продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі-продажу.
Згідно положень статті 651 Цивільного кодексу України, зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
Якщо продавець, який одержав суму попередньої оплати товару, не передав товар у встановлений строк, покупець має право вимагати передання оплаченого товару або повернення суми попередньої оплати, (ч. 2 ст. 693 Цивільного кодексу України).
Відповідно до положення статті 526 Цивільного кодексу України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Під виконанням зобов`язань розуміють здійснення кредитором і боржником дій по вчиненню прав та обов`язків, що випливають із зобов`язання.
За своєю юридичною природою дії по виконанню зобов`язання є нічим іншим, як правочином, оскільки вони спрямовані на припинення зобов`язань. Саме тому до цих дій по виконанню застосовуються ті самі правила, що регулюють вчинення правочинів.
Статтею 610 Цивільного кодексу України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Правовими наслідками порушення зобов`язання за положенням статті 611 Цивільного кодексу України є серед іншого відшкодування збитків.
Відповідно до положення ст. 614, ч. 2 ст. 615 Цивільного кодексу України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом. Одностороння відмова від зобов`язання не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання.
Частинами 1 та 2 ст.10 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що споживач має право відмовитися від договору про виконання робіт (надання послуг) і вимагати відшкодування збитків, якщо виконавець своєчасно не приступив до виконання зобов`язань за договором або виконує роботу так повільно, що закінчити її у визначений строк стає неможливим.
Якщо значну частину обсягу послуги чи робіт (понад сімдесят відсотків загального обсягу) вже було виконано, споживач має право розірвати договір лише стосовно частини послуги або робіт, що залишилася.
Якщо під час виконання робіт (надання послуг) стане очевидним, що їх не буде виконано з вини виконавця згідно з умовами договору, споживач має право призначити виконавцю відповідний строк для усунення недоліків, а в разі невиконання цієї вимоги у визначений строк - розірвати договір і вимагати відшкодування збитків або доручити виправлення недоліків третій особі за рахунок виконавця.
Отже, в даному випадку відповідачем порушено істотні умови укладеного договору та станом на дату подання даного позову не виконано взятих на себе зобов`язань (не передано товар за отриманою передплатою у встановлений договором строк), що є підставою для стягнення з нього збитків у розмірі сплаченої суми передплати.
Враховуючи вищенаведені норми чинного законодавства, суд погоджується з вимогами ОСОБА_1 щодо відшкодування оплаченої нею передоплати за виконання робіт по продажу, доставці та монтажу вікон в сумі 16 000 грн. 00 коп.
Верховним Судом України в узагальненні судової практики з розгляду цивільних справ про захист прав споживачів (2009 - 2012 pp.) від 01.02.2013 також вказано, що за п. 20 постанови Пленуму № 5 при вирішенні питання про відповідальність та про наявність і розмір збитків, заподіяних споживачеві у зв`язку з недоліками товару (робіт, послуг), суду належить виходити як із загальних положень Закону або статей ЦК, так і зі спеціальних норм законодавства, а також з умов укладеного сторонами договору. Судам слід мати на увазі, що неустойка стягується тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Наприклад, статті 8, 10, 11 Закону України «Про захист прав споживачів» № 1023-ХІІ.
Як вказано в абз. 2 п. 20 постанови Пленуму №5, судам слід мати на увазі, що неустойка (штраф, пеня) стягується лише тоді, коли це передбачено укладеним сторонами договором чи відповідним нормативним актом. Пеня за порушення договору нараховується і стягується у відсотковому відношенні до суми заборгованості за кожний день прострочки, в тому числі за святкові, неробочі й вихідні дні.
Згідно з абз. 1 ч. 5 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів», у разі коли виконавець не може виконати (прострочує виконання) роботу (надання послуги) згідно з договором, за кожний день (кожну годину, якщо тривалість виконання визначено у годинах) прострочення споживачеві сплачується пеня у розмірі трьох відсотків вартості роботи (послуги), якщо інше не передбачено законодавством. У разі коли вартість роботи (послуги) не визначено, виконавець сплачує споживачеві неустойку в розмірі трьох відсотків загальної вартості замовлення.
Укладеним договором передбачалось виконання зобов`язання по продажу, доставці та монтажу вікон у строк 30 календарних днів, тобто до 17 жовтня 2021 року, проте, відповідачем взяті на себе зобов`язання виконано не було.
Окрім того, згідно п. 4.2 договору №203 від 17 вересня 2021 року передбачено, що у разі порушення продавцем терміну доставки товару встановленого договором, продавець сплачує покупцю неустойку (пеню) за кожен день прострочення в розмірі 0,001 % суми попередньої оплати товару.
Так, з 17 жовтня 2021 року по день подачі позову, тобто до 17 серпня 2022 року минуло 305 днів, а 0,001% вартості суми попередньої оплати товару становить 16 грн., виходячи з чого, загальна сума неустойки (пені) складає 4880 грн. (16 грн. х 305 днів).
Згідно до ст. 549 ЦК України встановлено, що пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 550 ЦК України право на неустойку виникає незалежно від наявності у кредитора збитків, завданих невиконанням або неналежним виконанням зобов`язання.
Стаття 551 ЦК України визначає, якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства. Розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Таким чином, за прострочення виконання робіт відповідач зобов`язаний згідно умов договору сплатити позивачу неустойку (пеню) в розмірі 0,001 відсотків авансового платежу за кожен день прострочки, починаючи з 17 жовтня 2021 року по 17 серпня 2022 року, що сприятиме ефективному захисту її законного права як споживача послуг та призведе до відновлення цього порушеного права.
Положеннями ст. 611 цього Кодексу передбачено, що в разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно ст. 625 ЦК України врегульовано правові наслідки порушення грошового зобов`язання. Так, відповідно до наведеної норми боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та 3 % річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника (спеціальний вид цивільно-правової відповідальності) за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат (збитків) кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів та отримання компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
Передбачене частиною другою статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат та 3% річних має компенсаційний, а не штрафний характер, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає в отриманні компенсації від боржника.
Такі висновки містяться, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц, від 23 жовтня 2019 року у справі №723/304/16-ц.
Враховуючи те, що спірні правовідносини за своєю суттю є грошовим зобов`язанням, а отже на них поширюється дія ст.625 ЦК України.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості, наведеного в позовній заяві, вбачається, що відповідач має заборгованість з інфляційних витрат в розмірі 3049 грн. 59 коп. (а.с. 2).
Оцінюючи вказаний поданий позивачем розрахунок інфляційних збитків з точки зору допустимості та належності, суд враховує, що такий був проведений із застосуванням відповідних розрахунків, належним чином обґрунтований та мотивований.
Таким чином, суд вважає, що з відповідача слід стягнути на користь позивача інфляційні витрати за період з листопада 2021 року по липень 2022 року в розмірі 3049 грн. 59 коп.
Стосовно позовної вимоги про відшкодування позивачу моральної шкоди, яку вона оцінює у 5000 грн. суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до ст. 611 ЦК України, моральна шкода відшкодовується, якщо це встановлено договором або законом.
В договорі, укладеному між сторонами, не передбачені випадки відшкодування моральної шкоди.
Згідно з п. 5 ч. 1 ст. 43 Закону України «Про захист прав споживачів» споживачі під час придбання, замовлення або використання продукції, яка реалізується на території України, для задоволення своїх особистих потреб мають право на відшкодування майнової та моральної шкоди, завданої внаслідок недоліків продукції (дефекту в продукції), відповідно до закону.
Відповідно до пункту 19 частини першої статті 1 Закону «Про захист прав споживачів» термін «продукція» у цьому Законі вживається в значенні будь-які виріб (товар), робота чи послуга, що виготовляються, виконуються чи надаються для задоволення суспільних потреб.
За змістом частини другої статті 22 Закону «Про захист прав споживачів» при задоволенні вимог споживача суд одночасно вирішує питання щодо відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
З огляду на викладене слід зазначити, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.
Таким чином, статті 4 та 22 Закону «Про захист прав споживачів» прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.
З наведеного вбачається, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК і статей 4 та 22 Закону «Про захист прав споживачів» навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.
Вказана правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц.
Відповідно до ст. 22 ЦК України особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.
Згідно ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
На підставі наведеного, вважаю, що діями відповідача, що полягали в невиконанні останнім умов договору щодо взятих на себе зобов`язань по продажу, доставці і монтажу вікон за договором №203 від 17 вересня 2021 року та тривале неповернення ним сплаченого авансового платежу позивачу завдано моральну шкоду, що виразилася у душевних стражданнях та переживаннях.
З огляду на це, ураховуючи характер та обсяг душевних і психічних страждань позивача, їх тривалість, суд вважає, що розумним, справедливим та виваженим відшкодуванням моральної шкоди позивачу є стягнення з відповідача на користь позивача 5000 грн.
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
На основі повно і всебічно з`ясованих обставин, підтверджених доказами, дослідженими в судовому засіданні, оцінивши їх належність, допустимість, достовірність, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин, та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд прийшов до висновку, що позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню у повному обсязі
На підставі ст. 141 ЦПК України, у зв`язку з задоволенням позову та в зв`язку з тим, що позивач за даною категорію справи була звільнена від сплати судового збору згідно ЗУ «Про захист прав споживачів», з відповідача в дохід держави підлягає стягненню судовий збір.
На підставі викладеного та, керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 15, 16, 23, 526, 549, 550, 551, 610, 614, 615, 626, 627, 629, 651, 653 ЦК України, ст. ст. 4, 12, 13, 76, 81, 141,264, 265, 280-284, 289 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про захист прав споживачів - задовольнити повністю.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 , проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ) передоплату за виконання робіт по продажу, доставці і монтажу вікон за договором №203 від 17 вересня 2021 року в сумі 16 000 (шістнадцять тисяч) грн. 00 коп., неустойку (пеню) за порушення строку виконання зобов`язань за договором в розмірі 4880 (чотири тисячі вісімсот вісімдесят) грн. 00 коп., збитки від інфляції в розмірі 3049 (три тисячі сорок дев`ять) грн. 59 (п`ятдесят дев`ять) коп. та моральну шкоду в розмірі 5000 (п`ять тисяч) грн. 00 коп., а всього 28 929 (двадцять вісім тисяч дев`ятсот двадцять дев`ять) грн. 59 (п`ятдесят дев`ять) коп.
Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: АДРЕСА_2 ) на користь держави судовий збір в сумі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, який його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд, якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі його пропуску з інших поважних причин.
Рішення може бути оскаржене до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а якщо рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому відповідного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий: Ю. В. Крива