КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
справа №755/1204/2022 Головуючий у І інстанції - Виниченко Л.М.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 жовтня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача Приходька К.П.,

суддів Писаної Т.О., Журби С.О.,

за участю секретаря Немудрої Ю.П.,

розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року, постановленої за наслідками розгляду заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на правничу допомогу

у справі за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія управління активами», третя особа: Приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Гуревічов Олег Миколайович про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, -

установив:

В провадженні Дніпровського районного суду м. Києва перебувала на розгляді цивільна справа за вказаним вище позовом.

За результатами розгляду справи, 14 липня 2022 року Дніпровським районним судом м. Києва ухвалено заочне рішення про задоволення позову.

19 липня 2022 року ОСОБА_1 звернулася до Дніпровського районного суду м. Києва із заявою про розподіл витрат на правничу допомогу, в якій з посиланням на вимоги ч.8 ст.141 ЦПК України, просила стягнути з відповідача на її користь витрати на правничу допомогу у розмірі 3000 грн.

Заяву обґрунтовувала тим, що в тексті позовної заяви було зроблено заяву про надання доказів судових витрат протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду.

До закінчення розгляду справи визначити вартість витрат на правничу допомогу позивач не мала можливості, оскільки до закінчення розгляду справи неможливо було встановити повний обсяг послуг правничої допомоги та відповідно їх вартість.

Також оплата вартості послуг з правничої допомоги за умовами укладеного договору проводиться після надання всього комплексу послуг на підставі підписаного між сторонами акту виконаних робіт.

В межах укладеного договору про надання правової (правничої) допомоги позивачу було надано правничі послуги, перелік та вартість яких визначена в акті виконаних робіт.

Загальна вартість наданих послуг склала 3 000 грн., які позивач оплатила в повному обсязі, що підтверджується платіжними документами.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року, у задоволенні заяви ОСОБА_1 про розподіл судових витрат на правничу допомогу - відмовлено.

Не погоджуючись з ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в обґрунтування доводів якої зазначила, що у зв`язку з тим, що справа розглядалась за правилами спрощеного провадження без виклику сторін, відповідно і представництва з боку адвоката Косачова Ю.Б. не здійснювалося, а відтак і документи на підтвердження повноважень суду не надавались.

Звертає увагу на те, що надання консультацій позивачці з приводу правових питань визнання виконавчого напису від 27 січня 2020 року таким, що не підлягає виконанню та підготовка правової позиції та складання позовної заяви є витратами на професійну правничу допомогу та входять до складу судових витрат.

Зазначає, що вона не була зобов`язана надавати суду повноваження адвоката на стадії коли адвокат лише готував позовну заяву і не приймав участі в самих судових засіданнях.

Щодо наданого нею Акту приймання-передачі виконаних робіт, зазначила, що в преамбулі вказаного акту помилково зазначено іншу справу.

Однак, за текстом самого акту сторони чітко вказали по якій справі було виконано роботи та їх перелік з визначенням вартості наданих послуг.

Аналізуючи вказаний акт та додані до нього документи, а також саму заяву позивачки та матеріали справи, можна зробити висновок, що даний акт складався саме на надання правової допомоги по справі №755/1204/22.

Помилка яка міститься в акті є сугубо технічною опечаткою.

Крім цього, відсутність заперечень з боку відповідача свідчить про згоду останнього з поданими позивачкою доказами та сумою судових витрат на правничу допомогу.

Щодо не доведення позивачкою того, що вона не могла визначити орієнтовний розрахунок судових витрат на правничу допомогу на час подання позову, зазначила, що відповідно до п.2 додаткової угоди від 07 червня 2021 року до договору про надання правової допомоги від 07 червня 2021 оку зазначено, що оплата послуг Захисника проводиться протягом п`яти банківських днів після підписання між Сторонами акту виконаних робіт.

Клієнт має право сплатити захиснику авансовий платіж за послуги які будуть в подальшому надані Захисником Клієнту.

Акт виконаних робіт датований 19 липня 2022 року, а відтак, на момент подання позовної заяви позивачка не мала зобов`язань щодо сплати по вказаному акту.

Крім того, в самому акті виконаних робіт сторони зазначають що даний акт засвідчує, що послуги правової допомоги надані Клієнту належної якості та належним чином і Клієнт не має претензії до Захисника щодо якості та обсягів наданих послуг а також щодо їх вартості.

Укладання лише додаткової угоди до договору про надання правової допомоги та погодження переліку і вартості послуг, які в майбутньому можуть бути надані, не наділяє Позивачку технічної можливості визначити розмір судових витрат по даній справі на момент подання позовної заяви, оскільки позивачка позбавлена можливості визначити обсяг правової допомоги яку позивачці необхідно буде отримати в рамках розгляду даної справи, а відтак і визначити загальну вартість послуг правової допомоги які входять до складу судових витрат, пов`язаних з розглядом справи.

В результаті виявлення технічної помилки, позивач та адвокат який надавав правову допомогу позивачеві під час підготовки позову по даній справі, уклали Додаткову угоду до акту від 19 липня 2022 року приймання-передачі виконаних робіт наданої правової допомоги за договором про надання правової допомоги від 07 червня 2021 року.

Просила скасувати ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року, та ухвалити нове судове рішення, яким її заяву про розподіл судових витрат задовольнити.

Відзив на апеляційну скаргу у встановлений апеляційним судом строк не надходив.

Відповідно до ч.3 ст.360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, в порядку, передбаченому статтею 367 ЦПК України, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.

Постановляючи ухвалу про відмову у задоволенні заяви про розподіл витрат на правничу допомогу, суд першої інстанції виходив з того, що суду не надано належних, достовірних та достатніх доказів на підтвердження понесення таких витрат, пов`язаних з розглядом даної справи, та по сплаті таких витрат адвокату у цій справі.

Так, позивач не довела, що не могла визначити орієнтовний розрахунок судових витрат на правову допомогу на час подання позову, та не була позбавлена можливості у позовній заяві зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, оскільки поданню позову в січні 2022 року передувало укладення позивачем договору про надання правової допомоги від 07 червня 2021 року, додатковою угодою до якого від 07 червня 2021 року встановлено розмір гонорару, зокрема вартість винагороди по конкретно визначених видах надання правової (правничої) допомоги.

З висновками суду першої інстанції погоджується і колегія суддів, оскільки вони ґрунтуються на матеріалах справи, а також узгоджуються з вимогами чинного законодавства з огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 14 липня 2022 року, задоволено позов ОСОБА_1 до TOB «Фінансова компанія управління активами», третя особа: ПН КМНО Гуревічов О.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню.

Визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис від 27 січня 2020 року вчинений ПН КМНО Гуревічовим О.М., зареєстрований в реєстрі за №5247, про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Фінансова компанія управління активами» заборгованості у розмірі 42923 грн. 41 коп. та стягнуто з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 1488 грн. 60 коп.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.270 ЦПК України, суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

Частиною 8 ст.141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

Відповідно до ухвали Дніпровського районного суду м. Києва від 27 січня 2022 року про відкриття провадження у справі, розгляд справи проводився у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.

Відповідно правового висновку викладеного у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 року у справі № 755/9215/15-ц, вимоги частини восьмої статті 141 ЦПК України щодо строку та порядку подання доказів про розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, мають застосовуватися і до справ, що розглядаються в спрощеному провадженні, де судові дебати відсутні.

Разом з тим, за правилами ч.2 ст.83 ЦПК України, позивач, особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб, повинні подати докази разом з поданням позовної заяви.

Відповідно до вимог ч.4 ст.83 ЦПК України, якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.

Нормою статті 246 ЦПК України встановлено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.

Окрім цього, відповідно до ч.1,2 ст.134 ЦПК України, разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи.

У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору.

Як убачається з матеріалів справи, позивач у позові, відповідно до норми п.9 ч.3 ст.175 ЦПК України, зазначала, що нею понесені витрати по сплаті судового збору у розмірі 992,40 грн., вона очікує понести судові витрати по сплаті судового збору за подання заяви про забезпечення позовних вимог у розмірі 496,20 грн. та не має можливості визначити повний та остаточний розрахунок суми судових витрат, які в подальшому може понести в зв`язку з розглядом справи, оскільки не володіє такою інформацією та надасть докази інших судових витрат, які сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи у відповідності до ч.8 ст.141 ЦПК України.

До заяви про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу позивачем додано договір про надання правової допомоги від 07 червня 2021 року, укладений між ОСОБА_1 та захисником Косачовим Ю.Б., пунктом 3.1 якого визначено, що гонорар та витрати передбачені додатковою угодою.

Додатковою угодою до договору про надання правової (правничої) допомоги від 07 червня 2021 року між позивачем ОСОБА_1 та захисником Косачовим Ю.Б. визначено перелік видів надання правової допомоги та розмір вартості таких послуг.

Також 19 липня 2022 року позивачем та захисником Косачовим Ю.Б. підписано акт приймання-передачі виконаних робіт (наданої правової (правничої) допомоги) за договором про надання правової (правничої) допомоги, у якому зазначено про те, що по справі №755/8017/21 за позовом ТОВ «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги захисником надано, а клієнтом прийнято наступні послуги правової (правничої) допомоги та їх вартість: за вивчення документів правового характеру, їх аналіз та консультації з правових питань та питань чинного законодавства (усні) що стосуються предмету справи №755/1204/22 - 500 грн., за підготовку правової позиції та складання (викладення тексту з оформленням) позовної заяви по справі №755/1204/22 - 2500 грн.; всього до сплати 3000 грн.

Відповідно до квитанції ПриватБанк від 19 липня 2022 року позивач сплатила Косачову Ю.Б. 3 000 грн.

Розглядаючи даний спір на підставі наданих сторонами доказів, колегія суддів виходить з наступного.

Право на правничу допомогу в Україні гарантовано ст. 59 Конституції України та ст. 15 ЦПК України.

За приписами ст.ст.137,141 ЦПК України, витрати на правову допомогу відносяться до судових витрат.

Відповідно до ст.137 ЦПК України, витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.

За результатами розгляду справи, витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Згідно з ч.3 ст.137 ЦПК України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

У постанові від 09 червня 2020 року у справі №466/9758/16-ц при вирішенні питання щодо відшкодування витрат на правову допомогу Верховний Суд дійшов висновку, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.

На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).

Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені.

Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.

Аналогічні правові висновки викладені у постановах Верховного Суду від 03 травня 2018 року (справа №372/1010/16-ц), від 15 квітня 2020 року (справа №199/3939/18-ц), від 09 червня 2020 року (справа №466/9758/16-ц), від 08 червня 2022 року (справа №619/2548/17).

Відповідно до вимог ч.4 ст.263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

За правилами ч.1,3 ст.12, ч.1,5 ст.81 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

В силу вимог ч.6 ст.81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

За приписами частини 7 ст.81 ЦПК України, суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку про те, що позивач не довела, що не могла визначити орієнтовний розрахунок судових витрат на правову допомогу на час подання позову, та не була позбавлена можливості у позовній заяві зазначити попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на правничу допомогу у зв`язку з розглядом справи, оскільки поданню позову в січні 2022 року передувало укладення позивачем договору про надання правової допомоги від 07 червня 2021 року, додатковою угодою до якого від 07 червня 2021 встановлено розмір гонорару, зокрема вартість винагороди по конкретно визначених видах надання правової (правничої) допомоги.

Крім цього, суд першої інстанції правомірно не прийняв до уваги наданий позивачкою Акт приймання-передачі виконаних робіт (наданої правової (правничої) допомоги) за договором про надання правової (правничої) допомоги від 19 липня 2022 року на підтвердження факту понесення позивачем витрат на правничу допомогу у справі №755/1204/22 за позовом ОСОБА_1 до ТОВ «Фінансова компанія управління активами», третя особа: ПН КМНО Гуревічов О.М. про визнання виконавчого напису нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки в Акті зазначається як про справу №755/1204/22, так і про те, що Акт укладався за договором про надання правової допомоги від 07 червня 2021 року по справі №755/8017/21, за позовом ТОВ «Євро-реконструкція» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги, що не має відношення до цієї справи.

Також, захисник Косачов Ю.Б. жодних відповідних документів на підтвердження представництва позивача у даній справі не надав, а матеріали справи таких не містять, що виключає необхідність стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу.

Відтак, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованого висновку, відмовляючи ОСОБА_1 у стягненні на її користь з відповідача витрат на правничу допомогу.

Висновки суду в оскаржуваній ухвалі відповідають вимогам закону.

Викладені в апеляційній скарзі доводи на думку колегії суддів не є переконливими та такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст.375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст.367,368,374,375,381-384 ЦПК України, суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 19 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Повний текст постанови складений 18 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач К.П. Приходько

Судді Т.О. Писана

С.О. Журба