КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 листопада 2022 року м. Київ

Унікальний номер справи № 757/46847/21-ц

Апеляційне провадження № 22-ц/824/6963/2022

Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: головуючого - Левенця Б.Б.,

суддів - Ящук Т.І., Ратнікової В.М.,

за участю секретаря судового засідання - Гаврюшенко К.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2021 року, постановлену під головуванням судді Хайнацького Є.С., у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу, -

в с т а н о в и в :

У вересні 2021 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила стягнути з ОСОБА_2 борг в сумі 72 875 доларів США по курсу НБУ в гривневому еквіваленті станом на день прийняття рішення у справі та 3 % річних в сумі 765 355,84 грн. (а.с. 1-4).

Ухвалою Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2021 року відмовлено у відкритті провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення боргу (а.с. 20-21).

Не погодившись з ухвалою суду, 22 лютого 2022 року ОСОБА_1 подала до суду апеляційну скаргу, у якій просила скасувати оскаржувану ухвалу та направити справу до суду першої інстанції для розгляду по суті (а.с. 24-44).

Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що ухвала суду є незаконною та необґрунтованою, постановлена з неправильним встановленням обставин, які мають значення для справи, внаслідок неправильного дослідження та оцінки доказів. Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд виходив з того, що згідно відповіді органу реєстрації місця перебування та місця проживання особи відповідач 14 травня 2021 року був знятий з реєстрації по місцю проживання у зв`язку зі смертю. Вважає, що дані правовідносини допускають правовідносини, а тому висновок суду про те, що дані відносини не допускають правонаступництво, зроблено всупереч положенням ст. 1216 ЦК України та п. 6 ч. 1 ст. 186 ЦПК України.

Особи, які беруть участь у справі до суду не прибули, про час та місце розгляду справи були сповіщені повідомленнями на зазначену ними адресу та телефонограмами із забезпеченням технічної фіксації таких повідомлень, тобто належним чином, про що у справі є докази. Повідомлення ОСОБА_1 повернулось із відміткою працівників пошти про відсутність адресата за зазначеною нею адресою, заяви про зміну адреси місця проживання (знаходження) від вказаної особи не надходили (а.с. 60-76).

Виходячи з положень ст. 13 ЦПК України кожна сторона розпоряджається своїми правами на власний розсуд, у т.ч. правом визначити свою участь в судовому засіданні.

Відповідно до частини 1 ст. 131 ЦПК України, учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.

Поряд з цим, Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) неодноразово наголошував, що національні суди мають організовувати судові провадження таким чином, щоб забезпечити їх ефективність та відсутність затримок (див. рішення ЄСПЛ від 02.12.2010 у справі "Шульга проти України", № 16652/04). При цьому запобігати неналежній і такій, що затягує справу, поведінці сторін у цивільному процесі - завдання саме державних органів (див. рішення ЄСПЛ від 20.01.2011 у справі "Мусієнко проти України", № 26976/06).

Зважаючи на вимоги ч. 9 ст. 128, ч. 5 ст. 130, ст. 131, ч. 2 ст. 372 ЦПК України колегія суддів визнала повідомлення належним, а неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи.

Розглянувши матеріали справи, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість ухвали суду, судова колегія дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Відмовляючи у відкритті провадження у справі суд першої інстанції виходив з того, що станом на день подачі позову відповідач помер, тобто його цивільна процесуальна правоздатність припинилась.

Колегія суддів погодилась з таким висновком суду першої інстанції виходячи з наступного.

За правилами пункту 6 частини першої статті 186 ЦПК України суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.

Відповідно до статті 25 ЦК України здатність мати цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність) мають усі фізичні особи.

Цивільна правоздатність фізичної особи виникає у момент її народження.

У випадках, встановлених законом, охороняються інтереси зачатої, але ще не народженої дитини.

У випадках, встановлених законом, здатність мати окремі цивільні права та обов`язки може пов`язуватися з досягненням фізичною особою відповідного віку.

Цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.

У статті 26 ЦК України визначено, що усі фізичні особи є рівними у здатності мати цивільні права та обов`язки.

Фізична особа має усі особисті немайнові права, встановлені Конституцією України та цим Кодексом.

Фізична особа здатна мати усі майнові права, що встановлені цим Кодексом, іншим законом.

Фізична особа здатна мати інші цивільні права, що не встановлені Конституцією України, цим Кодексом, іншим законом, якщо вони не суперечать закону та моральним засадам суспільства.

Фізична особа здатна мати обов`язки як учасник цивільних відносин.

Згідно з частиною першою статі 42 ЦПК України у справах позовного провадження учасниками справи є сторони, треті особи.

У статті 46 ЦПК України визначено, що здатність мати цивільні процесуальні права та обов`язки сторони, третьої особи, заявника, заінтересованої особи (цивільна процесуальна правоздатність) мають усі фізичні і юридичні особи.

Частиною першою статті 47 ЦПК України передбачено, що здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи.

Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач (частина перша стаття 48 ЦПК України).

Системний аналіз вказаних норм права, а також положень частин першої, другої, четвертої статті 25, частини першої статті 26 ЦК України та частини другої статті 48 ЦПК України, дозволяє дійти висновку про те, що на момент звернення із позовом до суду відповідач у справі має бути живим, тобто повинен мати цивільну процесуальну правосуб`єктність.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної Палати Касаційного цивільного суду у постанові від 20 червня 2019 року за наслідками розгляду справи № 185/998/16-ц (касаційне провадження № 61-33766сво18).

На виконання вимог частини шостої статті 187 ЦПК України судом першої інстанції направлено запит до органу реєстрації місця перебування та місця проживання (перебування) відповідача ОСОБА_2 (а.с. 17).

На даний запит Печерська районна в місті Києві державна адміністрація надала відповідь, з якої вбачається, що згідно з відомостями Реєстру територіальної громади міста Києва ОСОБА_2 14 травня 2021 року був знятий з реєстрації місця проживання за адресою: АДРЕСА_1 , у зв`язку зі смертю (а.с. 18).

Оскільки ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , його цивільна процесуальна правоздатність та дієздатність припинилася і він не може бути стороною у цивільному процесі, тобто відповідачем у справі за позовом, пред`явленим позивачем 01 вересня 2021 року. Суд був позбавлений можливості відкрити провадження у справі. До постановлення ухвали про відкриття провадження у справі та до моменту набуття особою статусу сторони (відповідач) суддя не вправі здійснювати будь-які дії щодо з`ясування обставин, про які зазначає позивач, тому висновок суду першої інстанції про відмову у відкритті провадження у справі з підстав передбачених пунктом 6 частини першої статті 186 ЦПК України є правильним.

Доводи апелянта про помилковість висновку суду першої інстанції про те, що дані відносини не допускають правонаступництво, колегія суддів відхилила, оскільки таких висновків оскаржувана ухвала не містить.

Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що оскаржувана ухвала є законною та обґрунтованою, тому апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Інші доводи апеляційної скарги цих висновків не спростовують, тому колегія суддів їх відхилила.

При цьому, таке судове рішення не перешкоджає позивачці ОСОБА_1 заявляти вищевказані вимоги про стягнення боргу до спадкоємців померлого, які прийняли спадщину.

Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст.ст. 381-384 ЦПК України,-

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Ухвалу Печерського районного суду міста Києва від 02 жовтня 2021 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Дата складання повного судового рішення - 16 листопада 2022 року.

Судді Київського апеляційного суду: Б.Б. Левенець

Т.І. Ящук

В.М. Ратнікова