ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5406/22 Справа № 204/7059/21 Суддя у 1-й інстанції - Приваліхіна А.І., Суддя у 2-й інстанції - Лаченкова О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 листопада 2022 року Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого - Лаченкової О.В.

суддів - Городничої В.С., Петешенкова М.Ю.

розглянула у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області,

на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року,

по справі за позовом ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням,-

ВСТАНОВИЛА:

В вересні 2021 року до Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська надійшов позов ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач зазначив, що 28 листопада 2019 року він звернувся до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в балці «Військова». 29 листопада 2019 року відповідач виніс протиправне рішення № 788-26/VІІ, яким йому було відмовлено у наданні такого дозволу. З вказаним рішенням він не погодився, тому оскаржив його у судовому порядку. 25 серпня 2020 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/205/20 його позовні вимоги задоволено в повному обсязі: визнано протиправним та скасовано рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 788-26/VІІ від 29 листопада 2019 року; зобов`язано Любимівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га із земель комунальної власності відповідно до клопотання від 28 листопада 2019 року № 1599. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року вказане рішення суду залишено без змін. 17 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням про виконання рішення суду по справі № 160/205/20 від 25 серпня 2020 року, однак 06 жовтня 2020 року він отримав поштою відповідь (рішення) виконавчого комітету Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за № 1165 від 24 серпня 2020 року, яким йому фактично відмовлено у виконанні рішення суду та зазначено про оскарження даного рішення в апеляційному порядку. З даним рішенням позивач не погодився, тому він його оскаржив у судовому порядку. Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/14100/20 його позовні вимоги було задоволено частково. Зобов`язано відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 17 вересня 2020 № 1845. Зазначає, що дотепер, відповідач дозвіл на розробку землеустрою йому не надав, його клопотання від 17 вересня 2020 року повторно не розглянув. Вказує, що викладене свідчить про те, що у судах двох інстанцій встановлено факт порушення відповідачем його прав і законних інтересів, а також факт порушення відповідачем принципу належного врядування і обов`язків, передбачених ст. 19 Конституції України по відношенню до громадянина України. Також зазначає, що вищевказані дії відповідача були пов`язані із порушенням законного порядку розгляду його клопотань і, як наслідок, винесення протиправних рішень, порушено його право на безоплатне отримання у власність земельної ділянки відповідно до вимог ст. ст. 116-118 ЗК України в балці «Військова». Цим було принижено його гідність, оскільки протиправне перешкоджання в реалізації прав і законних інтересів практикою ЄСПЛ визначається як завдання моральних страждань, і у даному випадку вони виразилися у його душевних переживаннях, почуття образи й несправедливості по відношенню до нього зі сторони органів владних повноважень, зміні нормального життєвого ритму, що змушувало його прикладати додаткові зусилля для захисту своїх прав (звертаючись до суду та правоохоронних органів), витрачати свій особистий час, а також час, відведений для відпочинку і роботи, зазнавати душевних переживань із за тривалого почуття невизначеності.

Рішенням Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням - задоволено.

Визнано, що незаконним рішенням Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 788-26/VІІ від 29 листопада 2019 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , завдано моральної шкоди.

Стягнуто з Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (52042, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Любимівка, вул. Садова, буд. 1; ЄДРПОУ 4339741) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_1 ) заподіяну незаконним рішенням Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 788-26/VІІ від 29 листопада 2019 року моральну шкоду у сумі 62800 (шістдесят дві тисячі вісімсот) гривень.

Стягнуто з Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області (52042, Дніпропетровська область, Дніпровський район, с. Любимівка, вул. Садова, буд. 1; ЄДРПОУ 4339741) на користь держави судовий збір у розмірі 908 (дев`ятсот вісім) гривень.

В апеляційній скарзі Любимівська сільська рада Дніпровського району Дніпропетровської області просить скасувати рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року у справі № 204/7059/21 та постановити нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовити в повному обсязі.

У відзиві ОСОБА_1 на апеляційну скаргу Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області на рішення Красногвардійського районного суду м. Дніпропетровська від 25 травня 2022 року просить залишити рішення судді Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська Приваліхіної А.І. від 25.05.2022 по справі № 204/7059/21 без змін, а апеляційну скаргу Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області без задоволення.

Оскільки апеляційним судом у складі колегії суддів не приймалось рішення про виклик учасників справи для надання пояснень у справі, то справа розглядатиметься в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи, а копія судового рішення у такому разі надсилається у порядку, ч.5 ст.272 ЦПК України.

Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційних скарг, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що 28 листопада 2019 року за вхідним № 1599 позивач звернувся до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в балці «Військова».

Рішенням Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року № 788-26/VII «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0000 га», ОСОБА_1 відмовлено у наданні такого дозволу. Позивач не погодився з вказаним рішенням ради, тому оскаржив його у судовому порядку.

25 серпня 2020 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/205/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, задоволено в повному обсязі: визнано протиправним та скасовано рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 788-26/VІІ від 29 листопада 2019 року «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га»; зобов`язано Любимівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га із земель комунальної власності відповідно до клопотання від 28 листопада 2019 року № 1599. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року вказане рішення суду залишено без змін.

17 вересня 2020 року позивач звернувся до відповідача з клопотанням № 1845, в якому він просив відповідача, на виконання рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року по справі № 160/205/20, надати йому дозвіл на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га із земель комунальної власності відповідно до його клопотання від 28 листопада 2019 року. Також позивач просив відповідача надати йому інформацію про надання дозволів на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки в районі балки «Військова» в межах запитуваної території по його клопотанню від 28 листопада 2019 року № 1599, зазначених у графічних матеріалах до нього за період часу з 01 січня 2018 року по 17 вересня 2020 року. Крім того, позивач просив відповідача відшкодувати йому моральні страждання (шкоду), понесену внаслідок прийняття протиправного рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 788-26/VІІ від 29 листопада 2019 року про розгляд клопотання ОСОБА_1 від 28 листопада 2019 року № 1599 у розмірі 21404 гривні 44 копійки.

24 вересня 2020 року виконавчим комітетом Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області за вихідним № 1165 надано відповідь позивачу, в якій останнього повідомлено про те, що його клопотання буде розглянуто на сесії Любимівської сільської ради після набуття рішенням суду законної сили, та повідомлено про недоцільність та відсутність правових підстав для відшкодування моральної шкоди.

Не погодившись за вказаною відповіддю відповідача позивач оскаржив її у судовому порядку.

Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 26 березня 2021 року у справі № 160/14100/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправною бездіяльність та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії, задовольнити частково: зобов`язано відповідача повторно розглянути клопотання позивача від 17 вересня 2020 року № 1845.

Рішенням Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року № 570-10/VIIІ «Про повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, у зв`язку з не набранням більшості голосів депутатів від загального складу ради за результатами відкритого поіменного голосування.

З огляду на те, що рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 25 серпня 2020 року у справі № 160/205/20, рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 788-26/VІІ від 29 листопада 2019 року «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га», яким порушено право позивача на безоплатне отримання у власність земельної ділянки у балці «Військова», визнано протиправним та скасовано, суд першої інстанції прийшов до висновку, що діями відповідача позивачу була спричинена моральна шкода, яка полягає у душевних переживаннях почуття образи, несправедливості та приниження його, як особи, яка має соціальний статус ветерана війни, що призвело до зміни нормального життєвого ритму позивача, а також змушувало останнього прикладати зусилля для захисту своїх прав, зазнавати душевних переживань із-за тривалого почуття невизначеності, яких він зазнав у зв`язку з протиправною поведінкою щодо нього.

Оцінюючи розмір грошового відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції прийшов до висновку, про умисну вину відповідача, повторюваність його дій, тривалість порушення, поведінку депутатів, яка свідчить про небажання відповідача виконати судове рішення яке набрало законної сили, зважаючи на завдані позивачу душевні переживання із-за тривалого почуття невизначеності, через ухвалення відповідачем незаконного рішення, яке призвело до виникнення у нього почуття образи та несправедливості, зміни його нормального життєвого ритму, вжиття додаткових зусиль та заходів щодо захисту своїх прав, суд першої інстанції прийшов до висновку, що позовні вимоги щодо відшкодування моральної шкоди в розмірі 62800,00 грн. є обґрунтованими та такими, що не спростовані стороною відповідача.

Але з таким висновком суду погодитись неможливо з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Згідно з вимогами ч. ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Приписами ч. ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 16 ЦК України, кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів може бути, в тому числі, і відшкодування матеріальної та моральної (немайнової) шкоди.

Згідно з вимогами ст. 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю. Права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Держава відповідає перед людиною за свою діяльність. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.

Відповідно до вимог ст. 55 Конституції України, права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими способами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.

Статтею 56 Конституції України визначено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Нормами ст. 23 ЦК України встановлено право особи на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав та законних інтересів.

Крім того, ч. 2 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Приписами ч. 3 ст. 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Порядок відшкодування шкоди завданої органом державної влади визначений статтями 1173-1176 ЦК України та Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

У п. 3 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» роз`яснено, що під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.

Як роз`яснено в п. 5 постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.

Згідно з роз`ясненнями, наведеними у п. 9 постанови Пленуму, розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров`я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості.

Як вбачається з матеріалів справи, 28 листопада 2019 року за вхідним № 1599 позивач звернувся до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області з клопотанням про надання дозволу на розробку проекту землеустрою для відведення земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства в балці «Військова».

Рішенням Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 29 листопада 2019 року № 788-26/VII «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтованою площею 2,0000 га», ОСОБА_1 відмовлено у наданні такого дозволу, в зв`язку з тим, що відповідно до наданого заявником клопотання та графічних матеріалів із зазначенням бажаного місця розташування земельної ділянки встановлено, що зазначена земельна ділянка, входить в межі водоохоронної зони, які запроектовані для проведення робіт за проектом Покращення гідрологічного режиму р. Течія на території Любимівської сільської ради Дніпропетровського району, затвердженим рішенням Любимівської сільської ради від 20 червня 2014 року № 842-29/УІ.

25 серпня 2020 року рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду у справі № 160/205/20 позовні вимоги ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язати вчинити певні дії, задоволено в повному обсязі: визнано протиправним та скасовано рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області № 788-26/VІІ від 29 листопада 2019 року «Про розгляд клопотання ОСОБА_1 щодо надання земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства, орієнтовною площею 2,0000 га»; зобов`язано Любимівську сільську раду Дніпровського району Дніпропетровської області надати ОСОБА_1 дозвіл на розроблення проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки орієнтовною площею 2 га із земель комунальної власності відповідно до клопотання від 28 листопада 2019 року № 1599. Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року вказане рішення суду залишено без змін.

Рішенням Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року № 570-10/VIIІ «Про повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства», ОСОБА_1 відмовлено у наданні дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, орієнтовною площею 2,0000 га, з цільовим призначенням для ведення особистого селянського господарства на території Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області, у зв`язку з не набранням більшості голосів депутатів від загального складу ради за результатами відкритого поіменного голосування.

Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що оскільки позивач рішення Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області від 15 липня 2021 року № 570-10/VIIІ «Про повторний розгляд клопотання ОСОБА_1 про надання дозволу на розробку проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки у власність для ведення особистого селянського господарства» не оскаржував та не вирішував питання щодо його законності у судовому порядку, а сільською радою було розглянуто повторно клопотання за рішенням суду та вирішено відмовити позивачу в наданні такого дозволу, та виконано вимоги законодавства України, то за таких обставин вимоги про стягнення шкоди завданої незаконним рішенням відсутні.

Враховуючи вищенаведене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції прийшов до помилкового висновку про задоволення вимог щодо відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням, оскільки матеріалами справи завдана шкода не підтверджена належними та допустимими доказами, за таких обставин позовні вимоги про відшкодування завданої шкоди незаконним рішенням є необґрунтованою та безпідставною й не підлягають задоволенню.

Колегія суддів звертає увагу, що завданням цивільного судочинства у контексті статті 2 Цивільного процесуального кодексу України є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних справ, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Виконання завдань цивільного судочинства залежить від встановлення судом у справі об`єктивної істини та правильного застосування норм матеріального і процесуального права.

Статтями 77-80 ЦПК України передбачено, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно ст. 89 ЦПК України, виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області підлягає задоволенню, а рішення Красногвардійського районний суд м.Дніпропетровська від 25 травня 2022 року необхідно скасувати та в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області судові витрати в розмірі 1362,00 грн.

Керуючись ст. 367, 374, 376, 382, 389 ЦПК України, колегія суддів,-

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області - задовольнити.

Рішення Красногвардійського районного суду м.Дніпропетровська від 25 травня 2022 року - скасувати.

В задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області про відшкодування шкоди завданої незаконним рішенням - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь Любимівської сільської ради Дніпровського району Дніпропетровської області судові витрати в розмірі 1362,00 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, установлених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Головуючий суддя О.В.Лаченкова

Судді В.С.Городнича

М.Ю.Петешенкова