КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Апеляційне провадження № 22-ц/824/9124/2022
справа № 359/9293/21
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

3 листопада 2022 року Київський апеляційний суд в складі:

Судді - доповідача: Андрієнко А.М.

Суддів: Соколової В.В.

Поліщук Н.В.

За участі секретаря Моторіної В.А.

Розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві цивільну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 та представника Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» Ястребової Віри Андріївни на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» про стягнення заборгованості по виплаті заробітної плати,

У С Т А Н О В И В :

У вересні 2021 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача Державного підприємства «Зал офіційних делегацій», в якому просила суд стягнути на її користь заборгованість по виплаті заробітної плати.

Позовні вимоги обґрунтувала тим, що ОСОБА_1 працює в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді економіста з договірних питань та претензійних робіт. Їй встановлений посадовий оклад в розмірі 5664 гривні 00 копійок, а також надбавка за виконання особливо важливої роботи в розмірі 50% від посадового окладу та надбавка за інтенсивність праці та особливий характер роботи в розмірі 50% від посадового окладу. Позивач посилається на те, що розмір посадового окладу був визначений без дотримання п.6.3 колективного договору, укладеного між адміністрацією та радою трудового колективу ДП «Зал офіційних делегацій», а також без урахування міжпосадових коефіцієнтів співвідношень посадових окладів керівників, фахівців і службовців, робочих і працівників підприємства. У зв`язку з цим у відповідача виникла заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 731 534 гривень 5 копійок. Однак ДП «Зал офіційних делегацій» ухиляється від добровільного погашення вказаної заборгованості.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з державного підприємства «Зал офіційних делегацій» на користь ОСОБА_1 заборгованість по виплаті заробітної плати в розмірі 209143 гривень 70 копійок.

У задоволенні позову в частині вимоги про стягнення грошових коштів в більшому розмірі відмовлено.

Стягнуто з державного підприємства «Зал офіційних делегацій» в дохід держави судовий збір в розмірі 2091 гривні 44 копійок.

Не погодившись із рішенням суду, 15.07.2022 року ОСОБА_1 та 28.07.2022 року представник Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» Ястребова В.А. звернулись до суду з апеляційними скаргами, в яких ОСОБА_1 просить рішення суду змінити та позовні вимоги задовольнити в повному обсязі, мотивуючи тим, що при ухвалені рішення суд першої інстанції припустився арифметичної помилки, адже з 1 січня 2017 року по 31 січня 2019 року розмір заробітної плати позивача повинен був становити 19 152 грн на місяць, а з 1 лютого 2019 року 26 334 грн на місяць, а не 16 416 як вказано у рішенні.

Вказує, що судом не враховане підвищення посадових окладів, які залежали від мінімальної заробітної плати, встановленої в Україні у відповідності до Штатних розписів в державному підприємстві «Зал офіційних делегацій».

Представник Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» Ястребова В.А. у своїй апеляційній скарзі просить рішення суду скасувати та постановити нове, яким у задоволені позовних вимог відмовити повністю, мотивуючи тим, що рішення є необґрунтованим та безпідставним, таким що підлягає скасуванню.

На обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що при ухвалені рішення судом першої інстанції не було враховано той факт, що позивач була двічі звільнена з роботи та двічі поновлена на роботі. При поновленні на роботі позивачу відповідачем було виплачено середній заробіток за час вимушеного прогулу, який було розраховано судами із фактично отримуваної позивачем заробітної плати і в цій частині рішення судів позивачем не оскаржувались та були виконані відповідачем повністю. З 04.08.2021 року позивачу оголошено простій, наказом №119/к «Про оголошення простою ОСОБА_1 економісту з договірних питань та претензійної роботи». Підставою оголошення простою є відсутність організаційних та технічних умов необхідних для виконання позивачем посадових обов`язків. Під час перебування на простої позивачу встановлено оплату в розмірі 2/3 посадового окладу. А тому вважає, що судом першої інстанції безпідставно проведено нарахування заробітної плати у іншому розмірі.

Пред ставник відповідача в судове засідання не з'явилася, про час та місце розгляду справи належним чином повідомлена, просила розглядати справу в режимі відеоконференції, яка була призначена судом, однак, з технічних причиннеодноразово не відбулася.

На підставі ст. 372 ЦПК України колегія суддів прийшла до висновку про можливість розгляду справи за відсутності осіб, що не з`явились, оскільки вони належно повідомлені про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст.. 212 ЦПК України ризики технічної неможливості участі у відео конференції несе учасник справи, який подав відповідну заяву.

ОСОБА_1 підтримала свою апеляційну скаргу та просила її задовольнити, апеляційну скаргу відповідача просила залишити без задоволення.

Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість постановленого рішення, колегія суддів прийшла до висновку, що апеляційна скарга позивача не підлягає задоволенню, а апеляційна скарга відповідача підлягає задоволенню , з наступних підстав.

Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Відповідно до ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 працювала в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді економіста з договірних питань та претензійної роботи.

Наказом ДП «Зал офіційних делегацій» №98/к від 17 березня 2017 року ОСОБА_1 була звільнена з роботи у зв`язку зі скороченням штату працівників, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23 серпня 2017 року (а.с.38-41), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 9 жовтня 2017 року (а.с.42-45), позивач була поновлена на роботі в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді економіста з договірних питань та претензійної роботи. Крім того, з ДП «Зал офіційних делегацій» на користь позивача був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2017 року по 23 серпня 2017 року в розмірі 67083 гривень 12 копійок.

Наказом ДП «Зал офіційних делегацій» №252/к від 14 вересня 2017 року на виконання рішення Бориспільського міськрайонного суду від 23 серпня 2017 року на підприємстві була створена позаштатна посада економіста з договірних питань та претензійних робіт. Іншим наказом ДП «Зал офіційних делегацій» №253/к від 14 вересня 2017 року ОСОБА_1 була поновлена на роботі на новоствореній позаштатній посаді.

Наказом № 252/к від 14.09.2017 року про створення позаштатної посади економіста з договірних питань та претензійних робіт, встановлено посадовий оклад у сумі 3 200 гривень та ознайомлено ОСОБА_1 із вказаним наказом під підпис.

Наказом ДП «Зал офіційних делегацій» №60/к від 20 червня 2019 року ОСОБА_1 була вдруге звільнена з роботи у зв`язку із скороченням посади, на підставі п.1 ст.40 КЗпП України.

Постановою Київського апеляційного суду від 4 серпня 2021 року (а.с.50-53) позивач була повторно поновлена на роботі в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді економіста з договірних питань та претензійних робіт. Крім того, з відповідача на користь ОСОБА_1 був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 червня 2019 року по 25 січня 2021 року в розмірі 271 828 гривень 00 копійок.

Відповідно до ст. 43 Конституції України кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

За змістом статті 94 КЗпП України та статті 1 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.

В силу положень статті 2 Закону України «Про оплату праці» заробітна плата складається із основної заробітної плати, додаткової заробітної плати та інших заохочувальних та компенсаційних виплат. Основна заробітна плата - це винагорода за виконану роботу відповідно до встановлених норм праці (норми часу, виробітку, обслуговування, посадові обов`язки). Вона встановлюється у вигляді тарифних ставок (окладів) і відрядних розцінок для робітників та посадових окладів для службовців. Додаткова заробітна плата - це винагорода за працю понад установлені норми, за трудові успіхи та винахідливість і за особливі умови праці. Вона включає доплати, надбавки, гарантійні і компенсаційні виплати, передбачені чинним законодавством; премії, пов`язані з виконанням виробничих завдань і функцій. До інших заохочувальних та компенсаційних виплат належать виплати у формі винагород за підсумками роботи за рік, премії за спеціальними системами і положеннями, компенсаційні та інші грошові і матеріальні виплати, які не передбачені актами чинного законодавства або які провадяться понад встановлені зазначеними актами норми.

Відповідно до частини першої статті 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.

Згідно зі ст. 115 КЗпП України заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.

Відповідно до ст. 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум.

Отже, стягнення з роботодавця середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні за своєю правовою природою є спеціальним видом відповідальності роботодавця, який нараховується у розмірі середнього заробітку і спрямований на захист прав звільнених працівників щодо отримання ними в передбачений законом строк винагороди за виконану роботу (усіх виплат, на отримання яких працівники мають право згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій).

Відповідно до ст. 233 КЗпП України у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається із матеріалів справи Рішенням Бориспільського міськрайонного суду від 23 серпня 2017 року (а.с.38-41), залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду Київської області від 9 жовтня 2017 року (а.с.42-45), позивач була поновлена на роботі в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді економіста з договірних питань та претензійної роботи. З ДП «Зал офіційних делегацій» на користь позивача був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу з 18 березня 2017 року по 23 серпня 2017 року в розмірі 67 083 гривень 12 копійок, які були виплачені позивачу, рішення набрало законної сили.

Після поновлення позивача на роботі вона була ознайомлена з Наказом № 252/к від 14.09.2017 року про створення позаштатної посади економіста з договірних питань та претензійних робіт, їй встановлено посадовий оклад у сумі 3 200 гривень. Наказ позивачем не оскаржувався.

Постановою Київського апеляційного суду від 4 серпня 2021 року (а.с.50-53) позивач була повторно поновлена на роботі в ДП «Зал офіційних делегацій» на посаді економіста з договірних питань та претензійних робіт. Крім того, з відповідача на користь ОСОБА_1 був стягнутий середній заробіток за час вимушеного прогулу з 21 червня 2019 року по 25 січня 2021 року в розмірі 271 828 гривень 00 копійок. Рішення суду виконане відповідачем повністю.

Також відповідачем надано довідку про відсутність заборгованості з виплати заробітної плати на момент подачі даної позовної заяви. (том 1 а.с. 36)

Тобто рішеннями судів про стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу було встановлено суми всіх належних позивачу до виплати сум на час звільнення.

В період , коли позивач була поновлена на роботі, тобто з серпня 2017 року по червень 2019 року вона отримувала заробітну плату згідно наказу № 252/к від 14.09.2017 року про створення позаштатної посади економіста з договірних питань та претензійних робіт, яким встановлено посадовий оклад у сумі 3 200 гривень та ознайомлено ОСОБА_1 із вказаним наказом під підпис.

Даний наказ не був скасований, а тому заробітна плата в зазначений період позивачу розраховувалася саме із зазначеного заробітку.

Відповідно до ч. 1 ст. 34 КЗпП України простій - це зупинення роботи, викликане відсутністю організаційних або технічних умов, необхідних для виконання роботи, невідворотною силою або іншими обставинами.

Як зазначає відповідач, ОСОБА_1 перебуває на простої з 04.08.2021 року на підставі наказів директора ДП «ЗОД» від 04.08.2021 року за №119/к, від 04.11.2021 року за №157/к, від 09.11.2021 року №162/к, від 11.11.2021 за № 164/к, також судом встановлено, що позивачем не було оскаржено ці накази.

Відповідно до бухгалтерських довідок відповідач здійснював виплати заробітної плати в період з поновлення позивача на посаді відповідно до постанови Київського апеляційного суду від 04 серпня 2021 року.( том 1 а.с. 220)

Посилання позивача на коефіцієнт, який був передбачений колективним договором та не був застосований до розрахунку її заробітної плати, не може бути прийняте до уваги, оскільки в своєму відзиві відповідач зазначив , що вказаний коефіцієнт був скасований і заробітна плата та середній заробіток позивачу був дійсно розрахований без урахування коефіцієнта, який на час розрахунку не був передбачений колективним договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Як вбачається з матеріалів справи, заявляючи вимоги про стягнення заборгованості по заробітній платі, позивач ОСОБА_1 не надала доказів на підтвердження того, що Державне підприємство «Зал офіційних делегацій» має перед нею заборгованість по заробітній платі.

Враховуючи встановлені судом обставини, колегія суддів прийшла до висновку, що суд першої інстанції неповно встановив обставини справи та прийшов до висновків, які не відповідають обставинам справи з порушенням норм процесуального та матеріального права, що відповідно до ст.. 376 ЦПК України є підставою для скасуваннярішення суду та постановлення нового рішення про задоволення апеляційної скарги Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» та про відмову у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Керуючись ст.ст. 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу представника Державного підприємства «Зал офіційних делегацій» Ястребової Віри Андріївни задовольнити.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 29 червня 2022 рокускасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 07 листопада 2022 року.

Суддя - доповідач:

Судді: