КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
єдиний унікальний номер справи 755/1384/2020
номер апеляційного провадження: 22-ц/824/1017/2022
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2022 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді - доповідача Білич І.М.,

суддів: Коцюрби О.П., Слюсар Т.А.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу адвоката Багратіона Давіда Георгійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , на заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року, ухвалене під головуванням судді Дніпровського районного суду м. Києва Яровенко Н.О.,

у цивільній справі № 755/1384/2020 за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі, -

в с т а н о в и л а :

У січні 2020 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини.

Свої вимоги обґрунтовувала тим, що після розірвання шлюбу у 2019 році, дитина ОСОБА_4 залишився проживати з нею. Після припинення шлюбних відносин, за усною домовленістю сторін, відповідач зобов`язався надавати щомісячно грошові кошти у сумі 5 000 грн. на утримання сина. Сплативши декілька разів вказану суму, відповідач припинив надавати таку допомогу.

Враховуючи, що батько участі в утриманні дитини не бере, від сплати аліментів ухиляється, позивач звернулася до суду про стягнення аліментів в розмірі 5 000 грн., але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

Заочним рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року позов ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі - задоволено.

Стягнути з ОСОБА_1 аліменти на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5000, 00 грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову та досягнення дитиною повноліття.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840,80 грн. в дохід держави.

Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 28 жовтня 2021 року заяву відповідача ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини в твердій грошовій сумі - залишено без задоволення.

Не погоджуючись із заочним рішенням суду, відповідач в особі свого представника подав апеляційну скаргу, за результатами розгляду якої просивпосилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права та неправильне застосування судом норм процесуального права, просив заочне рішення суду першої інстанції змінити в частині розміру аліментів, що підлягають стягненню з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 на утримання сина ОСОБА_4 , та визначити аліменти у розмірі 1 100 грн. щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму, встановленого для дитини відповідного віку.

Вказуючи, що при ухваленні рішення суд першої інстанції не надав належної оцінки матеріальному становищу відповідача, оскільки розмір доходу платника не є недостатнім для сплати ним аліментів у розмірі 5 000 грн.

Позивач в позовній заяві не надала жодного доказу щодо доходів відповідача та належності йому майна, доказів доходів відповідача від постійних неофіційних заробітків, щомісячної постійної матеріальної допомоги від батьків на які вона посилається.

Крім того, жодних домовленостей з позивачем щодо щомісячних виплат в розмірі 5 000 гривень не було. Позивач надала суду докази перерахування грошових коштів на свою банківську карту ще до розлучення з нею.

Тим більше, відповідач за своєю ініціативою в безготівковій та готівковій формі надавав грошові кошти на утримання свого сина.

Також, зазначив щодо порушення судом норм процесуального права при ухвалені заочного рішення суду, оскільки відповідач не з`явився у судове засідання, на якому було ухвалено судове рішення та не повідомив про причини своєї неявки відносно цього засідання, оскільки не був належним чином повідомлений про дату проведення вказаного судового засідання, а тому не знав про таке повідомлення та відповідно його не бачив.

Від ОСОБА_2 надійшов відзив на апеляційну скаргу в якому остання заперечуючи проти доводів апеляційної скарги зазначала, що, відповідач являється працездатною особою, інших неповнолітніх дітей на утриманні не має. Доказів на підтвердження неможливості працювати за станом здоров`я матеріали справи не містять, а відсутність належного заробітку не може бути підставою для визначення меншого розміру аліментів на дитину.

Відповідно до ч. 1. ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Відповідно до п. 1 ч. 4 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного провадження не можуть бути розглянуті справи у спорах: що виникають з сімейних відносин, крім спорів про стягнення аліментів, збільшення їх розміру, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки ( пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів, зміну способу їх стягнення, розірвання шлюбу та поділ майна подружжя.

Відповідно доч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без проведення судового засідання та повідомлення учасників процесу про розгляд справи.

Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що подана апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (ст. 129 Конституції України).

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст.129 Конституції України та ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

Згідно ст.211 ЦПК України розгляд судом цивільної справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.

Порядок виклику та вручення судових повісток визначено положеннями ст.ст. 128, 130 ЦПК України.

Частиною 2 ст.128 ЦПК України передбачено, що суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою.

Згідно з ч.5 вказаної статті судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ч.6 ст.128 ЦПК України судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи. Стороні чи її представникові за їхньою згодою можуть бути видані судові повістки для вручення відповідним учасникам судового процесу. Судова повістка може бути вручена безпосередньо в суді, а у разі відкладення розгляду справи про дату, час і місце наступного засідання може бути повідомлено під розписку.

Відповідно до положень пункту 1 ч.2 ст.223 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у разі неявки в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання.

Відповідно до частин 1,2,5 ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: керує ходом судового процесу; сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

З матеріалів справи вбачається, що ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 18 березня 2020 року було відкрито провадження у вказаній справі, судове засідання призначено на 24 квітня 2020 року. При цьому матеріали справи містять лише копію судової повістки про виклик до суду ОСОБА_2 . В матеріалах справи наявне зворотне поштове повідомлення від ОСОБА_1 згідно якого судова повістка повернута так як адресат відсутній за вказаною адресою (а.с.88, 97).

24 квітня 2020 року розгляд справи було відкладено для виклику відповідача на 19 червня 2020 року. За відсутності даних про повідомлення відповідача, суд оголосив перерву до 24 липня 2020 року. Та в подальшому здійснив розгляд справи в заочному порядку

За таких обставин, слід дійти висновку про відсутність належних та допустимих доказів обізнаності ОСОБА_3 про розгляд справи, який відбувся 24 липня 2020 року.

У апеляційній скарзі заявник указує на неналежне його повідомлення про розгляд справи судом першої інстанції, що позбавило його права на належний судовий захист та надання пояснень щодо фактичних обставин справи.

Колегія суддів з урахуванням вищевикладеного, вважає, що доводи апеляційної скарги про неналежне повідомлення щодо розгляду справи в суді першої інстанції є обґрунтованими та знайшли своє підтвердження.

Однією з основних гарантій права сторони на судовий захист є забезпечення права на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках - на касаційне оскарження судового рішення (ст.129 Конституції України).

Відповідно до ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка набрала чинності для України з 11 вересня 1997 року, таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.

У зв`язку із цим, розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки є порушенням ст.129 Конституції України та ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.

Частиною 1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка відповідно до ст.9 Конституції України є частиною національного законодавства України, передбачено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку належним і безстороннім судом, встановленим законом.

Зокрема, у пункті 24 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Надточій проти України" та пункті 23 рішення Європейського суду з прав людини у справі "Гурепка проти України N 2" наголошується на принципі рівності сторін? одному із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду, який передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість відстоювати свою позицію у справі в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.

Таким чином, неналежне повідомлення учасника справи про час та місце розгляду справи в суді першої інстанції є порушенням вимоги статті 6 Європейської конвенції з прав людини і основоположних свобод про доступ до правосуддя.

Пунктом 3 ч.3 ст.376 ЦПК України визначено, порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;

З урахуванням вищевикладеного та положень ст. 376 ЦПК України, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду підлягає скасуванню з підстав порушення норм процесуального права, а саме неналежного повідомлення учасника справи (відповідача) про дату, час і місце засідання суду, з урахуванням обґрунтування ним поданої апеляційної скарги такою підставою.

Щодо суті заявлених позовних вимог.

Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі, який рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 вересня 2019 року було розірвано.

Від шлюбу сторони мають дитину - сина ОСОБА_4 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 ).

Батьками дитини записані: ОСОБА_3 та ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження дитини.

Дитина проживає разом з матір`ю, що не заперечується сторонами.

Подаючи позов ОСОБА_2 вказувала на те, що після припинення шлюбних відносин, за усною домовленістю сторін, відповідач зобов`язався надавати щомісячно грошові кошти у сумі 5 000 грн. на утримання сина. Сплативши декілька разів вказану суму, відповідач припинив надавати допомогу на утримання спільної дитини. За наявних у неї даних відповідач має доходи від постійних не офіційних заробітків, а також щомісячно отримує допомогу від своїх батьків на проживання в орендованій квартирі, на особисті потреби включаючи матеріальну підтримку для дитини, саме як умовно встановив відповідач. Відтак, просила суд задовольнити заявлені позовні вимоги у відповідності до вимог ст. 184 СК України, та стягнути аліменти в твердій грошовій сумі в розмірі 5 000 гривень щомісячно.

Відповідно до положень ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Відповідно до ч. 3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.

Положеннями ст.184 СК України визначено, що суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789 Х11 (78912), у всіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.

Відповідно до ч.1 ст. 27 Конвенції, кожна дитина має право на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

Статтею 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

При цьому, розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.

Колегія суддів вважає, що позовні вимоги про стягнення з відповідача аліментів у розмірі 5000 грн., у повній мірі узгоджується з вимогами ст. 182 СК України, адже матеріалами справи підтверджується відсутність перешкод для виконання відповідачем обов`язку по утриманню власної дитини у повному обсязі і сплати аліментів в розмірі, достатньому для забезпечення дитині можливості нормального розвитку.

Доводи скаржника про, те що позивач проживає разом з дитиною у квартирі, яка належить їй на праві власності, тоді як у відповідача власного житла не має та він змушений орендувати кімнату у приватному будинку, що свідчить про відсутність необхідності стягувати аліменти на дитину у розмірі 5000 грн., є необґрунтованими та не підтвердженні належними та допустимими доказами, а отже не можуть вплинути на правомірність ухваленого судом рішення, оскільки у даній категорії справ суд зобов`язаний враховувати інтереси дітей та ухвалювати судові рішення, спрямовані на їх захист шляхом стабільного забезпечення утримання дітей тим з батьків, який не проживає з ними, до досягнення останніми повноліття.

Крім того, колегія суддів вважає, що в справі відсутні відомості про незадовільний стан здоров`я відповідача чи перебування на його утриманні інших осіб, які в силу закону потребують його матеріальної допомоги, а отже, і відсутні підстави для зменшення розміру аліментів визначених судом першої інстанції у відповідності до положень ст. 182 СК України.

З урахуванням фактичних обставин справи та динаміки значення базового соціального стандарту, колегія суддів вважає, що аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 5000 грн. протягом тривалого часу забезпечуватимуть грошове утримання дитини повною мірою. Визначений судом розмір аліментів узгоджуватиметься з вимогами чинного законодавства України, відповідатиме інтересам дитини, покриватиме суттєву частину витрат на дитину і не порушуватиме як законні інтереси платника аліментів, так і законні інтереси їх отримувача.

Отже, колегія суддів вважає, що доводи відповідача в своїй сукупності не спростовують тверджень позивача про здатність сплачувати аліменти в зазначеному розмірі. Крім того, враховуючи стан здоров`я, відповідач має можливість щодо працевлаштування, та отримання доходу, як для забезпечення своєї життєдіяльності так і щодо сплати аліментів.

У відповідності до ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки, або особи, які їх заміняють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.

Відтак, визначаючи розмір аліментів, суд враховує обставини зазначені в ст. 182 СК України, а також виходить з того, що батько та мати мають рівні права та обов`язки щодо дитини, в тому числі і щодо її утримання, а тому враховуючи інтереси дитини та для забезпечення стабільних та гармонійних умов її життя, повного і всебічного розвитку, приймаючи до уваги розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на час постановлення судового рішення, враховуючи, що відповідач є працездатною особою і стан його здоров`я не перешкоджає для облаштування трудової діяльності, вважає за необхідне з урахуванням положень ст. 184 СК України визначити розмір аліментів у твердій грошовій сумі - 5 000 гривень щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову та до повноліття дитини.

Відповідно до ч.13 ст.141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

За правилами ч.6 ст.141 ЦПК України якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України. Якщо обидві сторони звільнені від оплати судових витрат, вони компенсуються за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів.

Оскільки, ОСОБА_2 в силу закону звільнена від сплати судового збору, судові витрати в розмірі 840,80 грн. за подання позову слід стягнути з ОСОБА_1 в дохід держави.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 376, 381- 384,387 ЦПК України, колегія суддів, -

п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу адвоката Багратіона Давіда Георгійовича, який діє в інтересах ОСОБА_1 , задовольнити частково.

Заочне рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 24 липня 2020 року скасувати та постановити нове судове рішення, за яким;

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини у твердій грошовій сумі задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 ) аліменти на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 ) на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 5000, 00 (п`ять тисяч гривень) грн. щомісячно, але не менше 50 % прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня пред`явлення позову 20 січня 2020 року та досягнення дитиною повноліття.

Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 840 гри. 80 коп. в дохід держави.

Постанова набирає законної сили з дня її проголошення та може бути оскаржена в касаційному порядку, шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Суддя-доповідач:

Судді: