Справа № 619/5543/21
Провадження № 2/535/478/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року смтКотельва

Котелевський районний суд Полтавської області в складі:

головуючого судді - Гуляєвої Г.М.,

з участю: секретаря судового засідання Міняйло О.Г.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (зареєстрований та проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (зареєстрованої та проживаючої за адресою: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та поділ спільного майна подружжя, в якому просить шлюб між ним та ОСОБА_2 (до шлюбу- ОСОБА_3 ) зареєстрований 12.02.2000 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, актовий запис № 103 - розірвати. Крім того, просив визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , розташований на земельній ділянці розміром 2800 кв.м. та складається з житлового будинку літ.А-1, загальною площею 64,4 кв.м. з надвірними будівлями: сарай літ.Б, погріб літ.В, літня кухня літ.Г, вбиральня літ.Д, огорожа №1-2.

В обґрунтування позовної заяви позивач зазначив, що 12.02.2000 року він разом з відповідачкою зареєстрували шлюб Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, за актовим записом №103. Дітей від шлюбу сторони не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки у них різні погляди на ведення домашнього господарства та сімейного бюджету, а також через постійні зради відповідачки. Вищезазначені обставини призвели до повного розірвання шлюбних відносин, які повністю припинились з серпня 2021 року, і поновлювати їх сторони наміру не мають. З цього моменту спільне господарство не ведеться, та вони проживають окремо.

Крім того, за час перебування у шлюбі з відповідачкою, ними було придбано на підставі договору купівлі-продажу від 13.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., житловий будинок АДРЕСА_3 .

В судове засідання позивач ОСОБА_1 та його представник -адвокат Курінний Д.О. не з`явились, подали до суду письмову заяву від 01.11.2022 року про розгляд справи за їх відсутності, позовні вимоги підтримали в повному обсязі (а.с.86).

Відповідач ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, надала до суду заяву та відзив на позовну заяву від 01.11.2022 року, в якому зазначила що позовні вимоги в частині розірвання шлюбу визнає, та не заперечує проти розірвання шлюбу, та просить після розірвання шлюбу залишити їй прізвище " ОСОБА_4 ". В частині позовних вимог щодо поділу спільного майна подружжя не визнає, та просить приватизований будинок, що був придбаний за час подружнього життя, та зареєстрований на її ім`я - ОСОБА_2 , залишити у її власності, при цьому також зазначила, що її чоловік є інвалід дитинства по зору- 2 група, вона доглядала за ним, виконувала всю домашню роботу, вела все сільське господарство, в селі мала свій бізнес, а кошти складала в загальний сімейний бюджет. ОСОБА_1 забрав спільні кошти, які ними заощадженні на придбання квартири в м.Харків, в сумі 32 тисячі євро, після чого подав на розлучення та виїхав за кордон в Індію, де живе більше року і повертатись не планує.

Виходячи з наведеного, а також положень ч.3 ст.211 ЦПК України, суд вважає, що судовий розгляд справи можливо здійснити на підставі наявних у справі матеріалів.

Розглянувши матеріали справи та дослідивши письмові докази, суд вважає, що позовні вимоги підлягають задоволенню, виходячи з такого.

Судом встановлено, що шлюб між сторонами зареєстрований 12.02.2000 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, актовий запис №103, що підтверджується Свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 (а.с.31).

Дітей від шлюбу сторони не мають. Спільне життя з відповідачкою не склалося, оскільки у них різні погляди на ведення домашнього господарства та сімейного бюджету, а також через постійні зради відповідачки. Вищезазначені обставини призвели до повного розірвання шлюбних відносин, які повністю припинились з серпня 2021 року, і поновлювати їх сторони наміру не мають. З цього моменту спільне господарство не ведеться, та вони проживають окремо.

Крім того, за час перебування у шлюбі, ними було придбано на ім`я ОСОБА_2 , на підставі договору купівлі-продажу від 30.11.2007 року, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є., житловий будинок АДРЕСА_3 .

Як вбачається з договору купівлі-продажу житлового будинку з надвірними будівлями, зареєстрованого в реєстрі за №12610 від 30.11.2007 року на земельній ділянці розміром 2800 кв.м. розташований житловий будинок літ.А-1, загальною площею 64,4 кв.м. з надвірними будівлями: сарай літ.Б, погріб літ.В, літня кухня літ.Г, вбиральня літ.Д, огорожа №1-2 (а.с.6-7).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №509887, виданого на підставі рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування, договору купівлі-продажу Рішення ХХХІY сесії V скликання Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 25.02.2009 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1500 га у межах згідно з планом земельна ділянка розташована: АДРЕСА_3 . Цільове призначення (використання) земельної ділянки для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (а.с.73).

Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №509886, виданого на підставі рішення органу державної влади або органу місцевого самоврядування, договору купівлі-продажу Рішення ХХХІY сесії V скликання Вільшанської селищної ради Дергачівського району Харківської області від 25.02.2009 року ОСОБА_2 є власником земельної ділянки площею 0,1034 га у межах згідно з планом земельна ділянка розташована: АДРЕСА_3 . Цільове призначення (використання) земельної ділянки для ведення особистого селянського господарства (а.с.70).

Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту (стаття 61 СК України).

Здійснення подружжям права спільної сумісної власності регламентується статтею 63 СК України, згідно з якою дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

Розпорядження спільним сумісним майном подружжя може відбутися шляхом його поділу, виділення частки. Поділ майна, що є у спільній сумісній власності подружжя, є підставою набуття особистої власності кожним з подружжя.

Право подружжя на поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, закріплено у статті 69 СК України. Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а в разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України(далі -ЦК України).

Частинами 1, 2 ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї. Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.

На теперішній час подружні відносини між сторонами припинені, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, сторони не бажають зберегти шлюб, позивач позов підтримує, відповідач не заперечує проти розірвання шлюбу, тому шлюб між ними повинен бути розірваний.

Відповідно до ч.3 ст.105 Сімейного Кодексу України шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, беручи до уваги вимоги ст.110 Сімейного Кодексу.

Відповідно до ст.112 ч.2 СК України суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, що мають істотне значення.

Таким чином, оцінивши зібрані по справі докази в їх сукупності, суд вважає, що шлюб між сторонами слід розірвати, оскільки подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу буде суперечити їхнім інтересам.

Відповідно до ст.113 СК України особа, яка змінила своє прізвище у зв`язку з реєстрацією шлюбу, має право після розірвання шлюбу надалі іменуватись цим прізвищем або відновити своє дошлюбне прізвища.

Відповідач ОСОБА_2 просить не змінювати прізвище під час державної реєстрації розірвання шлюбу, тому суд вважає за необхідне залишити їй прізвище " ОСОБА_4 ".

Згідно з ч. 2 ст. 115 СК України рішення суду про розірвання шлюбу після набрання ним законної сили надсилається судом до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

Згідно ч.2 ст.114 Сімейного Кодексу України у разі розірвання шлюбу судом шлюб припиняється у день набрання чинності рішенням суду про розірвання шлюбу.

Статтею 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними.

Сутність поділу полягає в тому, що кожному з подружжя присуджуються в особисту власність конкретні речі, а також здійснюється розподіл майнових прав та обов`язків. При здійсненні поділу в судовому порядку суд має виходити з презумпції рівності часток. При винесенні рішення суд має керуватися "обставинами, що мають істотне значення", якими можуть бути, насамперед, ступінь трудової та (або) фінансової участі кожного з подружжя в утриманні спільного майна, зроблених поліпшеннях, доцільність та обґрунтованість укладених правочинів, спрямованих на розпорядження спільним майном, наявність або відсутність вчинення одним з подружжя дій, що порушують права другого з подружжя, суперечать інтересам сім`ї, матеріальне становище співвласників тощо. Поділ спільного сумісного майна подружжя здійснюється з визначення кола об`єктів спільної сумісної власності подружжя і встановлення їхньої вартості. Вартість майна, що підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи (абзац перший пункту 22постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» від 21 грудня 2007 р. N 11).

Зі змісту п.п. 23,24 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя» вбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясовувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.

Відповідно до п.30 постанови Пленуму ВСУ від 21.12.2007 №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», рівність прав кожного із подружжя на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності (якщо інше не встановлено домовленістю між ними) та необхідність взаємної згоди подружжя на розпорядження майном, що є об`єктом права його спільної сумісної власності, передбачено ч.1 ст.63, ч.1 ст.65 СК.

При цьому суд враховує правові позиції ВСУ з аналогічних спорів, в яких ВСУ роз`яснює, що у процесі розгляду спорів про поділ майна подружжя необхідно враховувати такі обставини: час придбання майна; кошти, за які таке майно було придбано (джерело придбання); мета придбання майна, яка дозволяє визначити правовий статус сумісної власності подружжя.

Також, суд підкреслює, що тільки у випадку, якщо придбання майна відповідало зазначеним критеріям, таке майно може бути визнане спільно нажитим і підлягає розподілу між подружжям на підставі ст.60 СК України.

Судом встановлено, що сторони перебувають у шлюбі з 12.02.2000 року, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 від 12.02.2000 року.

За час шлюбу подружжям було придбано у спільну власність нерухоме майно, а саме житловий будинок площею 27,5 кв.м. та загальною площею 64,4 кв.м. з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_3 , що підтверджується договором купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Васіковою Л.Є. за реєстровим №2532645 від 30.11.2007 року згідно Витягу з Державного реєстру правочинів. Квартиру зареєстровано на відповідача ОСОБА_2 .

Відповідно даного договору загальна вартість житлового будинку з надвірними будівлями на момент продажу становила 45450,00 гривень.

Даний житловий будинок відповідно до ст.60 СК України є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу. Оскільки добровільно сторони не домовилися про розмір часток, які мають бути визначені кожному з них, суд вважає, що частки майна дружини та чоловіка є рівними, а тому розділяє спільний будинок на дві рівні частини, визнавши за позивачем право приватної власності на нерухоме майно 1/2 частину житлового будинку.

Відповідно до ч.1 ст.81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Належних та допустимих доказів, у розумінні ст.ст.77,78 ЦПК України на обгрунтування своєї позиції, викладеної у відзиві, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи відповідач не надав.

Виходячи із встановлених фактичних обставин справи, вимог чинного законодавства, оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 необхідно задовольнити повністю.

Що стосується судових витрат сторін по справі, суд прийшов до наступного.

Статтею 133 ЦПК України, визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.

Відповідно до ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тому виходячи із змісту вище зазначеної норми судові витрати підлягають стягненню з відповідача ОСОБА_2 в дохід держави в розмірі 992,40 грн., так як позивач, на користь якого ухвалено рішення, звільнений від сплати судового збору на підставі п.9 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", оскільки він є інвалідом 2-ї групи по зору з дитинства (висновок МСЕК довідка серія ВТЕ-7 №080136-безстроково).

Керуючись ст. ст.2,4,13,76-81,95, 258, 259, 263-265, 268, 273, 354 ЦПК України, ст. ст. 60, 69-71 СК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 зареєстрований 12.02.2000 року Дзержинським відділом реєстрації актів громадянського стану м.Харкова, актовий запис № 103 - розірвати.

Прізвище відповідача ОСОБА_2 під час внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб, не змінюється.

Визнати в порядку поділу спільного сумісного майна подружжя за ОСОБА_1 право власності на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_3 , розташований на земельній ділянці розміром 0,1500 га та складається з житлового будинку літ.А-1, загальною площею 64,4 кв.м. з надвірними будівлями: сарай літ.Б, погріб літ.В, літня кухня літ.Г, вбиральня літ.Д, огорожа №1-2.

Стягнути з відповідачки ОСОБА_2 судовий збір на користь держави в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати до органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем ухвалення рішення для внесення відомостей до Державного реєстру актів цивільного стану громадян та проставлення відмітки в актовому записі про шлюб.

З текстом рішення можна ознайомитись в Єдиному державному реєстрі судових рішень за посиланням http://reyestr.court.gov.ua.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення суду виготовлено та проголошено 08.11.2022 року.

Суддя: Г.М. Гуляєва