Справа № 357/5860/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі - головуючий суддя Цуранов А. Ю.,

розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), третя особа Третя Білоцерківська державна нотаріальна контора Київської області про скасування арешту невизначеного майна, всього нерухомого майна та вилучення запису про обтяження з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна,

В С Т А Н О В И В :

У липні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до Білоцерківського міськрайонного суду з вищевказаним позовом, в якому просив суд: 1) скасувати арешт невизначеного майна, всього нерухомого майна ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , накладений постановою Районного відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції серії АК № 720618 від 12.09.2007 року, реєстраційний запис обтяження № 5752811, та вилучити з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про обтяження (тип обтяження арешт нерухомого майна) № 5752811; 2) стягнути з відповідача на користь позивача судові витрати.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач у лютому 2022 року маючи здійснити намір заміни орендаря земельних ділянок призначених для сільськогосподарської продукції (паїв), які належать йому на праві власності, шляхом укладення нових договорів оренди вказаних земельних ділянок та провести державну реєстрацію цих договорів дізнався про те, що в Єдиному реєстрі заборон відчуження об`єктів нерухомого майна наявні відомості про реєстрацію обтяження № 5752811 щодо всього нерухомого майна ОСОБА_1 . Вказаний арешт внесено Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою до Реєстру на підставі постанови Районного відділу ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції серії АК № 720618 від 12.09.2007 року при виконанні наказу Господарського суду Київської області № 89/2-2006 від 10.05.2006 року про стягнення з СПД ОСОБА_1 118 грн. на користь ДП «Судові інформаційні системи», 85 грн. державного мита та виконавчого збору. Позивач вказує, що станом на дату подачі позову інформація в Єдиному реєстрі боржників Міністерства юстиції України щодо позивача відсутня, відкритих виконавчих провадження відносно ОСОБА_1 не знайдено, тому останній не є боржником, а наявний арешт є безпідставним та позбавляє його можливості у реалізації своїх прав, як власника, тому звернувся до суду за захистом.

18.07.2022 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями вказану справу передано на розгляд судді Цуранову А.Ю.

26.07.2022 року ухвалою судді прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи.

Відповідно до наявних у справі зворотних поштових повідомлень, позивач отримав копію ухвали про відкриття провадження 30.07.2022 року, відповідач та третя особа отримали копії ухвал про відкриття провадження разом з копіями позовів та додатками 01.08.2022 року.

Заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін на адресу суду не надходило.

Дослідивши матеріали справи, судом встановлено наступне.

Відповідно до Інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно № 303589702 від 27.06.2022 року, ОСОБА_1 є власником: 1) 1/2 земельної ділянки з цільовим призначенням для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд площею 0,1305 га з кадастровим номером :03:007:0036, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 09.04.2019 року, виданого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Київської області, реєстровий № 2-325, рішення про державну реєстрацію № 46388311 від 10.04.2019 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204); 2) 1/2 житлового будинку площею 107,7 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до свідоцтва про право власності на частку в спільному майні подружжя від 09.04.2019 року, виданого Білоцерківською районною державною нотаріальною конторою Київської області, реєстровий № 2-324, рішення про державну реєстрацію № 46388010 від 10.04.2019 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 204); 3) земельної ділянки в с. Шакарівка Білоцерківського району Київської області з цільовим призначенням для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 1,5771 га з кадастровим номером :01:004:0041, відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 28.11.2012 року, виданого приватним нотаріусом Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області, реєстровий № 2007, рішення про державну реєстрацію № 15006426 від 08.08.2014 року (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 04); 4) квартири площею 35 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , відповідно до договору купівлі-продажу від 27.11.2012 року, виданого Другою Білоцерківською міською державною нотаріальною конторою, реєстровий № 2-2629, (реєстраційний номер майна 19956525).

В зазначеній Інформаційній довідці у розділі «Відомості з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна» містяться наступний запис про обтяження: тип: арешт нерухомого майна; реєстраційний номер обтяження: 5752811; зареєстровано: 29.09.2007 12:45:20 за № 5752811 реєстратором: Білоцерківська районна державна нотаріальна контора, 09100, Київська обл., Білоцерківський р., м. Біла Церква, вул. Павлюченко, 65-А, (04563) 5-15-87; підстава обтяження: постанова, АК № 720618, 12.09.2007, Районний відділ ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції; об`єкт обтяження: невизначене майно, все нерухоме майно; власник: ОСОБА_1 ; заявник: районний відділ ДВС Білоцерківського міськрайонного управління юстиції, 09112, Київська обл., м. Біла Церква, вул. Фастівська, 23.

Окрім того, наявна відмітка про перенесення даного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, номер запису про обтяження: 6612642, дата перенесення: 08.08.2014 11:38:48.

Відповідно до наявної в матеріалах справи копії постанови РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ серії АК № 720618 (АА № 814579) від 12.09.2007 року про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження, при примусовому виконанні перебували накази Господарського суду Київської області № 89/2-2006 від 10.05.2006 року про стягнення з СПД ОСОБА_1 118 грн. на користь ДП, 85 грн. державного мита та виконавчого збору та у зв`язку з тим, що боржник добровільно не виконує рішення суду, накладено арешт на все майно, що належить СПД ОСОБА_1 // з забороною здійснювати відчуження будь-якого майна.

Відповідно до результату пошуку інформації з Єдиного реєстру боржників від 02.07.2022 року, відсутні відкриті виконавчі провадження відносно ОСОБА_1 .

Позивач звертався до Білоцерківського відділу ДВС у Білоцерківському районі Київської області ЦМУ МЮ (м. Київ) з заявою про надання інформації щодо наявності виконавчих проваджень відносно нього від 06.02.2022 року та із заявою про зняття арешту з його майна від 06.02.2022 року, однак відповідь в матеріалах справи відсутня.

При вирішенні справи суд виходить з наступного.

Відповідно до частини 1 статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

В силу положень частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до статті 41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю.

Згідно статті 1 Першого протоколу Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Згідно з частиною 1 статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Згідно зі статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

За змістом частин 1, 2 статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти стосовно свого майна будь-які дії, які не суперечать закону.

Відповідно до частини 1 статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Пунктом 2 постанови № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 03.06.2016 року «Про судову практику в справах при зняття арешту з майна» роз`яснено, що позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або інші законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно).

Згідно з частиною 1 статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Вимоги позивача, що ґрунтуються на його праві власності на арештоване майно, розглядаються за правилами, встановленими для розгляду позовів про звільнення майна з-під арешту.

Наведена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України № 6-26цс13 від 15.05.2013 року.

Статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» № 1404-VIII від 02.06.2016 року (далі Закон № 1404-VIII), в редакції станом на момент розгляду справи, встановлено, що виконавче провадження є завершальною стадією судового провадження з примусового виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб).

В силу частини 1 ст. 56 Закону України «Про виконавче провадження», арешт майна (коштів) боржника застосовується для забезпечення реального виконання рішення.

Положеннями частини першої, другої та п`ятої статті 13 Закону № 1404-VIII передбачено, що під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами. Арешт на майно (кошти) накладається не пізніше наступного робочого дня після його виявлення, крім випадку, передбаченого частиною сьомою статті 26 цього Закону. Постанова про зняття арешту виноситься виконавцем не пізніше наступного робочого дня після надходження до нього документів, що підтверджують наявність підстав, передбачених частиною четвертою статті 59 цього Закону, та надсилається і самий день органу (установі), якому була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно боржника. Частиною 4 статті 59 цього Закону передбачено підстави для зняття виконавцем арешту з усього майна (коштів) боржника або його частини.

У всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду (ч. 5 ст. 59 Закону).

Як встановлено судом, на примусовому виконанні у РВ ДВС Білоцерківського МРУЮ в період з 12.09.2007 року при примусовому виконанні перебували накази Господарського суду Київської області про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості, при цьому в матеріалах справи наявні докази відсутності будь-якого відкритого виконавчого провадження з приводу примусового виконання будь-якого рішення, де боржником є позивач.

Статтею 37 Закону № 1404-VIII визначено підстави повернення виконавчого документу стягувачу, зокрема: 1) стягувач подав письмову заяву про повернення виконавчого документа; 2) у боржника відсутнє майно, на яке може бути звернено стягнення, а здійснені виконавцем відповідно до цього Закону заходи щодо розшуку такого майна виявилися безрезультатними; 3) стягувач відмовився залишити за собою майно боржника, нереалізоване під час виконання рішення, за відсутності іншого майна, на яке можливо звернути стягнення; 4) стягувач перешкоджає проведенню виконавчих дій або не здійснив авансування витрат виконавчого провадження, передбачене статтею 43 цього Закону, незважаючи на попередження виконавця про повернення йому виконавчого документа; 5) у результаті вжитих виконавцем заходів неможливо встановити особу боржника, з`ясувати місцезнаходження боржника - юридичної особи, місце проживання, перебування боржника - фізичної особи (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку з втратою годувальника, про відібрання дитини, а також виконавчі документи, за якими мають бути стягнуті кошти чи інше майно, та інші виконавчі документи, що можуть бути виконані без участі боржника); 6) у боржника відсутнє визначене виконавчим документом майно, яке він за виконавчим документом повинен передати стягувачу в натурі; 7) боржник - фізична особа (крім випадків, коли виконанню підлягають виконавчі документи про стягнення аліментів, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом чи іншим ушкодженням здоров`я, у зв`язку із втратою годувальника, а також виконавчі документи про відібрання дитини) чи транспортні засоби боржника, розшук яких здійснювався поліцією, не виявлені протягом року з дня оголошення розшуку; 8) відстрочка виконання рішення, надана судом, яким постановлено рішення, не закінчилася; 9) законом встановлено заборону щодо звернення стягнення на майно чи кошти боржника, якщо в нього відсутнє інше майно чи кошти, на які можливо звернути стягнення, а також щодо проведення інших виконавчих дій стосовно боржника, що виключає можливість виконання відповідного рішення; 10) відсутня його згода на заміщення приватного виконавця у випадках, передбачених Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів»; 11) запроваджено тимчасову адміністрацію банку-боржника, крім рішень немайнового характеру.

Частиною третьою статті 37 Закону № 1404-VIII передбачено, що у разі повернення виконавчого документа стягувачу на підставі пунктів 1, 3, 11 частини першої цієї статті арешт з майна знімається.

Про повернення стягувачу виконавчого документа виконавець виносить постанову. Повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених цією статтею, не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання протягом строків, встановлених статтею 12 цього Закону (частина четверта, п`ята статті 37 ЗУ «Про виконавче провадження»).

Частиною першою статті 40 Закону № 1404-VIII визначено, що у разі закінчення виконавчого провадження (крім закінчення виконавчого провадження за судовим рішенням, винесеним у порядку забезпечення позову чи вжиття запобіжних заходів, а також, крім випадків нестягнення виконавчого збору або витрат виконавчого провадження, нестягнення основної винагороди приватним виконавцем), повернення виконавчого документа до суду, який його видав, арешт, накладений на майно (кошти) боржника, знімається, відомості про боржника виключаються з Єдиного реєстру боржників, скасовуються інші вжиті виконавцем заходи щодо виконання рішення, а також проводяться інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження. Виконавче провадження, щодо якого винесено постанову про його закінчення, не може бути розпочате знову, крім випадків, передбачених цим Законом.

Про зняття арешту з майна (коштів) виконавець зазначає у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа, яка в день її винесення надсилається органу, установі, посадовій особі, яким була надіслана для виконання постанова про накладення арешту на майно (кошти) боржника, а у випадках, передбачених законом, вчиняє дії щодо реєстрації припинення обтяження такого майна.

Отже закінчення виконавчого провадження та повернення виконавчого документа стягувачу це складові завершення виконавчого провадження, проте вони мають різну правову підставу і відповідно різні правові наслідки.

Аналогічні норми містить також стаття 38 Закону України «Про виконавче провадження» № 606-XIV від 21.04.1999 року (далі Закон № 606-XIV).

В даному випадку, враховуючи дані про відсутність відкритого виконавчого провадження відносно позивача, відсутність доказів сплати позивачем заборгованості за наказами Господарського суду Київської області № 89/2-2006 від 10.05.2006 року, неможливо встановити підставу його завершення, а відповідно неможливо зробити висновок про безпідставність оскаржуваного арешту. При цьому, суд зауважує, що станом на дату прийняття рішення в матеріалах справи відсутні відомості щодо знищення органом ДВС матеріалів виконавчого провадження, в рамках якого накладено спірний арешт на майно боржника.

Відповідно до ч. 3 ст. 37, ст. 40, 59 ЗУ «Про виконавче провадження» у випадку повернення виконавчого документу стягувачу без виконання відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 37 цього Закону, не передбачено обов`язок виконавця знімати будь-які арешти з коштів чи майна боржника, так як підставою для завершення виконавчого провадження не було фактичне виконання рішення суду.

Відтак, ймовірно державний виконавець під час примусового виконання наказів Господарського суду Київської області № 89/2-2006 від 10.05.2006 року про стягнення з СПД ОСОБА_1 118 грн. на користь ДП, 85 грн. державного мита та виконавчого збору діяв виключно в межах чинного законодавства, а тому чинність арешту майна боржника виконавцем не було скасовано, при цьому докази відсутності будь-якого відкритого виконавчого провадження з приводу примусового виконання будь-якого рішення, де боржником є позивач, не свідчать про відсутність у нього зобов`язань за виконавчими документами.

Крім того, відповідно до статті 48 ЦПК України сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава.

За правилами ч. 1 ст. 51 ЦПК України суд першої інстанції має право за клопотанням позивача до початку першого судового засідання залучити до участі у ній співвідповідача.

Визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи.

Відповідно до роз`яснень пункту 2 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справа «Про судову практику в справах про зняття арешту з майна» від 03.06.2016 року № 5, відповідачами в справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний орган доходів і зборів, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення.

ОСОБА_1 звертаючись до суду не визначив належне коло осіб, яких може стосуватися вимога про зняття арешту, в тому числі не залучив до участі у розгляді справи відповідний належний орган державної влади, який здійснював (здійснює) виконання виконавчих проваджень - в якості третьої особи, а також відповідних стягувачів або їх правонаступників, в інтересах яких здійснювались вказані виконавчі провадження - в якості відповідачів.

Позивач, вказуючи про накладення арешту постановою Районного відділу ДВС, де стягувачем за виконавчим провадженням є ДП «Судові інформаційні системи», не залучив вказаних юридичних осіб до участі у справі.

Пред`явлення позову до неналежного відповідача (або непред`явлення позову до належного відповідача (співвідповідача) не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. Вказане може бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог по суті заявлених вимог.

Зазначене відповідає висновкам Великої Палати Верховного Суду, викладеним у постанові від 17.04.2018 року у справі № 523/9076/16 (провадження № 14-61цс18).

Враховуючи предмет позову у даній справі - скасування арешту майна, а також неналежність відповідача - Відділу ДВС у місті Біла Церква, суд вважає про відсутність підстав для вирішення питання юрисдикції спору господарському суду саме в межах цієї позовної заяви, тобто з неналежним колом її учасників (відповідач і третя особа).

При визначенні належного коло учасників справи, слід звернути увагу позивача про те, що не існує такого органу як Відділ Державної виконавчої служби у місті Біла Церква Білоцерківського району Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ), натомість є Білоцерківський міський відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ) та Білоцерківський районний відділ ДВС Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Київ).

Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Таким чином, оцінивши належність, допустимість, а також достатність наявних у справі доказів, їх взаємозв`язок у сукупності, встановивши правовідносини, які випливають із встановлених обставин та правові норми, які підлягають застосуванню до цих правовідносин, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для відмови у задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. 4, 12, 81, 258-259, 263-265, 273, 354 ЦПК України, суд

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позову ОСОБА_1 - відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його підписання до Київського апеляційного суду.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його підписання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

СуддяА. Ю. Цуранов