Номер провадження: 22-ц/813/2579/22
Справа № 496/2952/20
Головуючий у першій інстанції Гуревський В. К.
Доповідач Громік Р. Д.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10.11.2022 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого Громіка Р.Д.,
суддів Драгомерецького М.М., Дришлюка А.І.,
розглянувши у спрощеному порядку без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2021 року у цивільній справі за позовом Військової частини НОМЕР_1 до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів,

ВСТАНОВИВ:
1. ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог.
Військова частина НОМЕР_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення безпідставно отриманих коштів, а саме: визнати набуті ОСОБА_1 кошти у розмірі 211214,88 грн такими, які були безпідставно набуті; зобов`язати громадянина ОСОБА_1 повернути кошти у розмірі 211214,88 грн військовій частині НОМЕР_1 ; усі понесені судові витрати покласти на відповідача.

Позивач зазначав, що капітан запасу ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира технічної батареї з морально-психологічного забезпечення, згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 від 08 листопада 2019 року №49, відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу» Збройних Сил України був звільнений з військової служби у відставку за пунктом «в» (за віком). При підрахунку періоду календарної вислуги років, за який ОСОБА_1 мав право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні, посадовими особами військовою частиною НОМЕР_1 до підрахунку були взяті два періоди календарної вислуги років з 05 серпня 1977 року по 27 січня 1990 року та з 16 липня 2015 року по 13 листопада 2019 року. Вищезазначені періоди календарної вислуги років були занесені до програмного забезпечення для підрахунку календарної вислуги років. Але програмним забезпеченням, відпрацьованим в програмному продукті Microsoft Exel, було підраховано календарну вислугу років як 41 рік. При цьому правильна кількість календарної вислуги років за періоди служби з 05 серпня 1977 року по 27 січня 1990 року та з 16 липня 2015 року по 13 листопада 2019 року складає 16 років. За 41 календарний, рік вислуги років сума одноразової грошової допомоги при звільненні складає 334660,40 грн. За 16 календарних років вислуги сума одноразової грошової допомоги при звільненні складає 123445,52 грн. В результаті допущеної рахункової помилки при підрахунку календарної вислуги років капітану запасу ОСОБА_1 було переплачено одноразову грошову допомогу при звільненні у сумі 211214,88 грн. Посилаючись на норми ст.ст. 1212, 1213, 1215 ЦК України просила позов задовольнити.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2021 року у задоволенні позову Військової частини НОМЕР_1 відмовлено.

Короткий зміст та доводи апеляційної скарги.
В апеляційній скарзі Військова частина НОМЕР_1 просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги, посилаючись на порушення судом норм матеріального права.
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції не поставив на розгляд питання про факт наявності рахункової помилки.

Короткий зміст відзиву ОСОБА_1 на апеляційну скаргу.
У відзиві на апеляційну скаргу вказано на те, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Порядок розгляду апеляційної скарги.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.

Згідно із частини тринадцятої статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.

Зважаючи на те, що справа є малозначною, її розгляд здійснено в порядку спрощеного позовного провадження, без повідомлення учасників справи.

Апеляційне провадження розглядається в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи.

З врахуванням тривалої недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року до серпня 2022 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 14, які фактично здійснюють судочинство), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду справи в строки, передбачені національним законодавством, судом апеляційної інстанції було здійснено розгляд справи з врахуванням поточного навантаження, яке обумовило збільшення строку розгляду справи по незалежним від суду причинам.

Відповідно до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повне судове рішення виготовлене 10 листопада 2022 року.

2. МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція апеляційного суду
Заслухавши доповідача, розглянувши матеріали справи і доводи, викладені в апеляційній скарзі, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню за таких підстав.

Мотиви, з яких виходить апеляційний суд, та застосовані норми права
У частині третій статті 3 ЦПК України передбачено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до припису ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Згідно ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом першої інстанції правильно встановлено, що капітан запасу ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді заступника командира технічної батареї з морально-психологічного забезпечення.
Відповідно до п. 2 ч. 5 ст. 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», відповідач був звільнень з військової служби у відставку за підпунктом «в» (за віком), наказами командирів військової частини НОМЕР_2 №49 від 08 листопада 2019 року, та військової частини НОМЕР_1 №249 від 13 листопада 2019 року.
По звільненню йому була виплачена одноразова грошова допомога, як це визначено в наказі військової частини НОМЕР_1 №249 від 13 листопада 2019 року. Виплатити одноразову грошову допомогу по звільненню відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, за 41 календарний рік у розмірі 339756 гривень 75 копійок, за фактом отримано 29.112019 року 334660 гривень 40 копійок.
Відповідно до абз. 8 п. 10 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393, строк календарної служби для визначення розміру одноразової грошової допомоги обчислюється згідно з пунктами 1 і 2 цієї постанови.
Для виплати одноразової грошової допомоги по звільненню з військової служби, у календарну вислугу років відповідачу були зараховані: дійсна військова служба в Радянської Армії (абзац дев`ятий пункту 1) - 12 років 5 місяців 22 дні; час роботи в державних органах у разі переходу на військову службу (абзац дванадцятий пункту 1) - 24 роки 5 місяців 16 днів; військова служба в Збройних Силах України (абзац перший пункту 1) 4 роки 3 місяці 29 днів.
При складанні цих чисел отримано підсумок 41 рік 3 місяця 5днів.
Календарна вислуга років, на момент звільнення відповідача з військової служби 13 листопада 2019 року, згідно постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 - складала 41 рік.
Ці обставини підтверджені документами з особової справи військовослужбовця, а саме:
- витягом з послужного списку військовослужбовця, Форма №1 Сторінка 7, від 27 серпня 2019 року: Проходження військової служби у ЗС капітана ОСОБА_1 з 05 серпня 1977 року по 27 січня 1990 року; з 16 липня 2015 року по теперішній час, а також час роботи в державних органах: з 29 січня 1991 року по 15 липня 2015 року підтверджено (посадова особа ПВК Південь в/ч НОМЕР_2 );
- розрахунком вислуги років №717 від 23 вересня 2019 року, складеного фінансово-економічним управлінням Командування Повітряних Сил Збройних Сил України (календарний строк служби: 41 рік);
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_2 №49 від 08 липня 2019 року про звільнення з військової служби у відставку за віком (вислуга років у ЗС: календарна - 41 рік);
- витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 №249 від 13 листопада 2019 року про звільнення з військової служби у відставку за віком (вислуга років станом на 13 листопада 2019 року складає 41 рік 03 місяці);
- грошовим атестатом військової частини НОМЕР_1 Форма №2 серія ЗУ №393706 від 13 листопада 2019 року, в якому у пункті 3 визначено: надбавка за вислугу років - 50%. Така надбавка встановлюється військовим при вислуги років 25 і більше, також сюди зараховуються періоди пунктів 1, 2 зазначені в постанові Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393. Це передбачено наказом МОУ №260 від 07 червня 2018 року, розділу IV;
- довідкою військової частини НОМЕР_1 , про розміри щомісячних додаткових видів грошового забезпечення №2134 від 13 листопада 2019 року. Примітки, абзац другій: Згідно до наказу в/ч НОМЕР_1 від 26 липня 2019 року (Про внесення змін до наказу командира в/ч НОМЕР_1 від 23 грудня 2018 №616) встановити вислугу років станом на 01 січня 2019 року, - 40,4 років;
- довідкою Державної Фіскальної Служби Одеській Митниці ДФС №166/15Д від 10 серпня 2015 року в тому, що з 29 січня 1991 року по 16 липня 2015 року ОСОБА_1 перебував на державній службі в митних органах України, та має 12 ранг державного службовця.
Також судом першої інстанції правильно встановлено, що згідно відповіді на ім`я ОСОБА_1 військового комісара ІНФОРМАЦІЯ_1 №2482 від 04 березня 2020 року в доповнення до вих. від 29 січня 2020 №671 повідомлено, що 11 лютого 2020 р. за вих. №115дск особова справа відповідача повернута листом від 06 лютого 2020 року №350/147/В/6дск фінансово-економічним управлінням командування Повітряних Сил з новим розрахунком вислуги років від 06 лютого 2020 року та листом від 27 січня 2020 року №248/14дск від 27 січня 2020 року департаменту фінансів Міністерства оборони України в якому зазначено, що постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 «Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським, співробітникам Служби судової охорони та членам їхніх сімей» зарахування роботи в Державній фіскальній службі України до вислуги років на пенсію не передбачено. Крім того повідомлено, що виходячи з даних особової справи відповідач маєте право на пенсію з урахуванням трудового стажу.
Крім того, в вищезазначеному листі зазначено, що на підставі листа від 27 січня 2020 року №248/14дск департаменту фінансів Міністерства оборони України на адресу командирів військових частин НОМЕР_2 та НОМЕР_1 надіслано лист 18 лютого 2020 року за вих. №1941 про внесення змін до наказів командира військової частини НОМЕР_2 від 08 листопада 2019 року №49, командира військової частини НОМЕР_1 від 13 листопада 2019 року №249, про перевірку правильності виплати відповідачу грошового забезпечення з 01 липня 2019 та надання на його адресу, завірених копій витягів з наказів командира військової частини НОМЕР_2 , командира військової частини НОМЕР_1 про внесення змін до вищезазначених наказів, нової довідки про додаткові види грошового забезпечення та довідки форми №21.
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч. 1 ст. 1212 ЦК України особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно. Особа зобов`язана повернути майно і тоді, коли підстава, на якій воно було набуте, згодом відпала.
Згідно з ч. 1 ст. 1213 ЦК України набувач зобов`язаний повернути потерпілому безпідставно набуте майно в натурі.
Відповідно до ст. 1215 ЦК України не підлягає поверненню безпідставно набуті: 1) заробітна плата і платежі, що прирівнюються до неї, пенсії, допомоги, стипендії, відшкодування шкоди, завданої каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, аліменти та інші грошові суми, надані фізичній особі як засіб до існування, якщо їх виплата проведена фізичною або юридичною особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача; 2) інше майно, якщо це встановлено законом.
Так, стаття 1215 ЦК України чітко вказує, що при наявності розрахункової помилки набуте майно є безпідставно набутим.
Згідно із висновку Другої судової палати Касаційного цивільного суду в справі №501/2500/15-ц від 20 червня 2018 року суди виходили з недоведеності факту недобросовісного набуття відповідачем цих грошових коштів та відсутності рахункової помилки, яка призвела до цього, що виключає можливість їх стягнення на підставі ст. 1215 ЦК України.
До правовідносин щодо набуття грошових коштів без достатньої правової підстави, якщо ці кошти є заробітною платою і платежами, що прирівнюються до неї, яка проведена іншою особою добровільно, за відсутності рахункової помилки з її боку і недобросовісності з боку набувача, застосуванню підлягають положення статті 1215 ЦК України, за якою зазначені грошові кошти поверненню не підлягають.
Згідно з пунктом 24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 грудня 1999 року №13 «Про практику застосування судами законодавства про оплату праці» до лічильних (рахункових) помилок належать неправильності в обчисленнях, дворазове нарахування заробітної плати за один і той самий період тощо. Не можуть вважатися ними не пов`язані з обчисленнями помилки в застосуванні закону та інших нормативно-правових актів, що має місце по даній справі. Це може бути, наприклад, отримання неправильного підсумку при складанні, невірне написання суми, помилки при введенні початкових даних в комп`ютерну програму, які не вимагають правової оцінки. Таким чином, рахункова помилка - це результат неправильного застосування правил арифметики, - не більш того. Різновидом лічильної помилки може бути, наприклад, отримання неправильного результату при додаванні.
Безпідставно набуте майно не підлягає поверненню за відсутності рахункової помилки при виплаті коштів, а також добросовісності з боку набувача.
Правильність виконаних розрахунків, за якими була проведена виплата, а також добросовісність набувача презюмуються, отже, зазначене у статті 1215 ЦК України майно підлягає поверненню у разі наявності цих фактів.
Позивач у позовній заяві зазначає, що врезультаті допущеної рахункової помилки при підрахунку календарної вислуги років капітану запасу ОСОБА_1 було переплачено одноразову грошову допомогу при звільненні.

Проте, дослідивши письмові докази, пояснення учасників справи, викладені в заявах по суті справи, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що переплата відповідачу одноразової грошової допомоги при звільненні виникла не з причини розрахункової помилки, а з причини спору щодо зарахування або не зарахування роботи ОСОБА_1 в Державній фіскальній службі України до вислуги років на пенсію.
Отже, за відсутності рахункової помилки та зловживань з боку відповідача, стягнення надміру виплаченої суми одноразової грошової допомоги при звільненні не допускається.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що відповідач отримав від позивача спірні грошові кошти, їх виплата проведена позивачем добровільно, без рахункової помилки та без недобросовісності з боку відповідача.

За таких обставин, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог.
Доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Скаржник не довів обставини, на які посилався як на підставу своєї апеляційної скарги, жодного належного та допустимого доказу на спростування висновків суду першої інстанції не надав.
Щодо доводів апеляційної скарги, то колегія суддів звертає увагу на те, що фактично позивач не згоден з обрахунком відповідачу вислуги років у Збройних Силах.
Більше того, позивач самостійно в наказі командира військової часини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 13 листопада 2019 року №249 зазначає, що вислуга років відповідача станом на 13 листопада 2019 року складає 41 рік 03 місці.
Вищезазначене, спростовує доводи скаржника про те, що програмним забезпеченням, відпрацьованим в програмному продуктів Мicrosoft Exel, було неправильно підраховано календарну вислугу років.
Наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження в суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки всім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства, і з якою погоджується суд апеляційної інстанції.
Крім того судова колегія вважає за необхідне зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.
Справа розглянута по суті правильно, законних підстав для скасування чи зміни рішення суду першої інстанції немає.
З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду залишити без змін.

Порядок оскарження постанови суду апеляційної інстанції.
У зв`язку з тим, що ціна позову в даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною і в силу вимог п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України ухвалене по ній апеляційним судом судове рішення не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. п. а) - г) п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд, -

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення.
Рішення Малиновського районного суду м. Одеси від 02 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2022 року.

Головуючий Р.Д. Громік

Судді: М.М. Драгомерецький

А.І. Дришлюк