Справа №336/2884/22
Провадження №2/336/3238/2022
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі головуючого судді Звєздової Н.С., за участю секретаря судового засідання Бублій Є.А.,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» про стягнення страхової виплати, -

встановив:

Представник позивача адвокат Авраменко Д.О. звернувся до суду з позовною заявою до ТОВ «СК «КРЕДО», в якій просить стягнути з відповідача на користь позивача грошові кошти у сумі 158 403,36 гривні, що складаються з: страхової виплати - 125 000,00 гривень, індексу інфляції 24 461,92 гривня, 3% річних від суми основного боргу - 4 366,44 гривень та пені - 4 575,00 гривень

Позов обґрунтовує тим, що 22.05.2019 між ТДВ «Страхова компанія «КРЕДО» (далі - Відповідач) та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків DNHENS-194M1QG (далі Договір страхування), відповідно до якого, починаючи з 23.05.2019 здоров`я та життя останнього було застраховано. Страхова сума за умовами Договору страхування складає 125 000,00 грн. Страховим випадком відповідно до п. 6.1.1. Договору страхування є смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку. Згідно п.п.3.4.1. п. 3.4. розділу 3 Умов страхування до Договору страхування, у разі смерті застрахованої особи, страхова виплата, передбачена Договором страхування, здійснюється у розмірі 100% страхової суми. ОСОБА_2 загинув 08.07.2019 в приміщенні ТОВ «ДРІАДА-МЕТИЗ», станом на день нещасного випадку дія Договору страхування не була припинена. По факту смерті ОСОБА_2 із заявою про настання страхового випадку до Відповідача звернулась дружина загиблого - ОСОБА_3 . Проте, в подальшому син загиблого (позивач по справі) - ОСОБА_1 прийняв спадщину від свого батька, і на даний час являється єдиним спадкоємцем. 18.06.2020 позивач звернувся до Відповідача із заявою (від 17.06.2020) про страхову виплату, разом з якою було надано завірені належним чином копії необхідних документів, а саме: копія 1-2 сторінки паспорта ОСОБА_1 ; копія ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 09.07.2019; копія лікарської довідки про причину смерті ОСОБА_2 №020-1595 від 09.07.2019; копія лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 №020-1595 від 09.07.2019; копія Договору страхування DNHENS-194M1QG від 22.05.2019 з усіма додатками; копія висновку експертного дослідження №021-1595-2019 (оригінал вказаного висновку знаходиться в матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005754); копія висновку експертного дослідження №051-1399-2019 (оригінал вказаного висновку знаходиться в матеріалах досудового розслідування, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005754). 03.07.2022 від Відповідача на адресу позивача надійшов лист вих. №Э.37.7.0.0/1347 від 26.06.2020, яким останнього повідомлено про те, що після надання ним завірених належним чином копій необхідних документів, а саме: лікарське свідоцтво про смерть, акт про нещасний випадок на виробництві, Відповідач повернеться до подальшого розгляду справи. 15.04.2022 позивачем на адресу Відповідача було направлено повторну заяву (від 12.04.2020) про страхову виплату, разом з якою було надано завірені належним чином копії необхідних документів, про які вказував Відповідач, а саме: постанова про закриття кримінального провадження від 30.12.2020, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005754; довідка вих. № 11/12 від 11.12.2020, надана ТОВ «ДРІАДА-МЕТИЗ» про те, що по факту загибелі ОСОБА_2 у приміщенні даного підприємства, вказаним підприємством акт про нещасний випадок на виробництві не складався; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 09.07.2019; копія лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 №020-1595 від 09.07.2019; довідка вих. №103/01-16 від 10.07.2020, видана приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. про те, що позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 01.06.2022 від Відповідача надійшов лист вих. № Э.37.7.0.0/664 від 19.05.2021, яким той повідомив позивача про те, що чекає від нього документ, що посвідчує особу - одержувача страхової виплати, копію свідоцтва про право на спадщину, розгорнуте лікарське свідоцтво про смерть, акт судово-медичної експертизи. Ознайомившись із доводами та вимогами Відповідача, викладеними у вказаних листах, позивач вважає їх неправомірними, та такими, що не відповідають умовам Договору страхування та вимогам законодавства України, а також такими, що мають ознаки формальної відписки та не бажання Відповідача здійснити страхову виплату відповідно до умов Договору страхування. У зв`язку з тим, що відповідач вчасно (починаючи з 06.05.2021) не здійснив страхову виплату, заборгованість останнього перед позивачем складає страхова виплата - 125000 грн., індекс інфляції 24461,92 гривня, 3% річних від суми основного боргу - 4366,44 гривень, пеня - 4575,00 гривень, які представник позивача просить стягнути з Відповідача, а також сплачений судовий збір за подання позову - 1584,03 грн. та витрати на професійну правову допомогу - 15000 грн.

Ухвалою суду від 12.07.2022 відкрите провадження у справі, розгляд якої призначено у спрощеному позовному провадженні без виклику (повідомлення) сторін.

Відповідачу копія ухвали про відкриття провадження у справі та копія позовної заяви з додатками направлялись поштою за місцем знаходження останнього. Вказані документи отримані. Згідно з ст.128 та ст.272 ЦПК України, учасники справи є повідомленими про розгляд справи належним чином.

18.08.2022 на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому представник відповідача просить відмовити в задоволенні позову у повному обсязі посилаючись на те, що згідно п.п. 3.2., 3.3. Умов страхування до Договору страхування (що згідно п. 12.2. Договору є його невід`ємною частиною) для отримання страхової виплати у випадку смерті Застрахованої особи спадкоємець (-ці) у строк не пізніше 1 (одного) року з дня настання події, повинні звернутися до Страховика з заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку. До заяви про страхову виплату повинні додаватися такі документи, залежно від страхового випадку (зокрема): документи, що підтверджують факт настання страхового випадку (копія свідоцтва про смерть, копія лікарського свідоцтва про смерть, посмертний епікриз у випадку смерті Застрахованої особи, довідку з поліції, якщо страховий випадок відбувся внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; судове рішення або вирок суду; документи правоохоронних та інших компетентних органів); копії ІПН та документа, що посвідчує особу, - одержувача страхової виплати; копія свідоцтва про право на спадщину (для спадкоємця Застрахованої особи). Згідно п. 11 загальних Положень «Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ» (далі - Правила страхування), з якими Страхувальник ознайомлений, визначений перелік документів, що підтверджують настання страхового випадку, а саме пп. 11.1.2. встановлює, що у разі смерті (загибелі) Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку Вигодонабувач або, якщо Вигодонабувач не був призначений або помер, спадкоємець Застрахованої особи, що визначений у встановленому законодавством порядку, надає: а) письмову заяву на страхову виплату; б) оригінал Договору страхування (страхового свідоцтва (полісу); в) виписний епікриз; г) акт форми Н-1, якщо нещасний випадок стався на виробництві; д) свідоцтво про смерть; е) свідоцтво про право на спадщину завірене в нотаріальному порядку (для спадкоємців); є) документ, що посвідчує особу одержувача страхової виплати; ж) інші документи, за вимогою Страховика, які мають значення для визнання події страховим випадком. Оскільки ОСОБА_2 на час смерті був робітником ТОВ «РАДАР ВС», то саме на вказаному підприємстві повинно було бути складено акт за формою Н-1, в якому мають бути відображені усі обставини й причини нещасного випадку, а також заходи щодо їх запобігання в подальшому. Акт форми Н-1 має містити усі відомості про стан справ на момент нещасного випадку: робоче місце, обладнання, спосіб та послідовність виконання роботи, хто і коли давав завдання на виконання робіт, під час яких стався нещасний випадок тощо. Саме ТОВ «РАДАР ВС» одержавши повідомлення про нещасний випадок, який стався з його працівником, повинен був утворити комісію, яка повинна була скласти Акт за формою Н-1, як того вимагають Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві та Договір страхування, укладений між відповідачем та загиблим. На адресу страхової компанії по теперішній час не надані: копія свідоцтва про право на спадщину (для спадкоємця Застрахованої особи) та документи компетентного органу з висновками по нещасному випадку (акт про нещасний випадок на виробництві, тощо). Крім того, відповідно до п. 1.3.4. Умов страхування по Договору страхування № DNHENS-194M1QG, Страховик має право відмовити у здійсненні страхової виплати у випадках, передбачених розділом 4 Умов страхування. У той же час. пункт 4.1.5. Умов страхування до Договору передбачає, що підставою для відмови Страховика у здійсненні страхової виплати є ненадання Страхувальником (Застрахованою особою) документів згідно п.3.3 Умов страхування або надання Страхувальником (Застрахованою особою) документів (медичних довідок), що не відповідають вимогам пп. 3.3.1., 3.3.2. Умов страхування. Оскільки із наданих Позивачем документів неможливо було встановити факт настання нещасного випадку із Застрахованою особою ОСОБА_2 по події, яка сталась 08.07.2019, то Страховиком було прийняте попереднє рішення про відмову у виплаті страхового відшкодування. Страховим актом від 12.09.2019 у здійсненні страхової виплати було відмовлено.

У відзиві додатково зазначив, що смерть ОСОБА_2 не є нещасним випадком в розумінні ст. 8 Закону України «Про страхування» та умов Договору страхування, відповідно до п. 6.2 якого нещасним випадком слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі Застрахованої особи (Страхувальника, Вигодонабувача, спадкоємця) подію. В свою чергу, як вбачається з витягу з єдиного реєстру досудових розслідувань № 0005754 від 09.07.2019, ОСОБА_2 загинув під час виконання робіт з підвищенню небезпекою в приміщенні цеху ТОВ «ДРІАДА», тобто, дії померлого були спрямовані на виконання трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття Застрахованої особи до його відбуття на ТОВ «ДРІАДА-МЕТІЗ», що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, та які повністю залежали від його волі. ОСОБА_2 зробив такі дії на підставі власного волевиявлення, розуміючи відповідні ризики та розуміючи, що такі дії та їх вчинення можуть становити відповідну небезпеку для його здоров`я, а саме, у разі порушення ним правил безпеки праці (правил виконання робіт та поведінки). Без отримання зазначених документів встановити факт настання страхового випадку не вбачається можливим, оскільки згідно пункту 4 Умов страхування до Договору, який передбачає, що згідно п. 4.2. (пп.9) Умов страхування до Договору страхування не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження та функціональні розлади, стійка втрата Застрахованою особою працездатності, смерть Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, які відбулися внаслідок порушення Застрахованою особою норм та правил безпеки праці, правил дорожнього руху та правил безпеки на залізничному транспорті. Крім того п. 3.3. Умов страхування до Договору страхування встановлено обов`язок Позивача до заяви про страхову виплату надати документи в залежності від страхового випадку, а саме: копія свідоцтва про смерть, копія лікарського свідоцтва про смерть, посмертний епікриз, вирок суду та документи інших компетентних органів, копії ІПН та документа, що посвідчує особу, - одержувача страхової виплати, а також копія свідоцтва про право на спадщину (для спадкоємця Застрахованої особи). Подання свідоцтва про право на спадщину є обов`язковим, оскільки Вигодонабувачем за договором страхування є сам Страхувальник ( ОСОБА_2 ), то ймовірне страхове відшкодування у цій справі спадкується на загальних підставах та повинно бути зазначене у свідоцтві про право на спадщину з відповідним розподілом між спадкоємцями. Згідно п. 3.5.Умов страхування до Договору страхування, Страховик (Відповідач) протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п. 3.3. Умов страхування, приймає рішення про здійснення або про відмову в здійсненні страхової виплати, яке оформляється Страховим актом. Оскільки Позивач, як вірогідний спадкоємець, по теперішній час не виконав свого обов`язку по наданню відповідних документів, то у Відповідача навіть не настав обов`язок по прийняттю відповідного остаточного рішення, тобто, вимоги Позивача щодо стягнення страхового відшкодування на свою користь у будь-якому разі є необгрунтованими, оскільки строк на прийняття рішення Відповідачем навіть ще не розпочався у зв`язку з відсутністю документів компетентних органів, які б підтверджували або спростовували інформацію, щодо до факту порушення Застрахованою особою правил безпеки праці. Саме тому, Відповідач скористався своїм правом, що передбачене п. 1.3.8 Умов страхування до Договору і відклав розгляд справи до отримання необхідних документів.

Щодо стягнення судових витрат у відзиві зазначено, що оскільки спір виник внаслідок неправильних дій Позивача, а саме неподання Страховику свідоцтва про право на спадщину та доказів, які б свідчили про підтвердження чи спростування факту порушення правил охорони праці Застрахованою особою, судові витрати Позивача у будь-якому разі не повинні відшкодовуватись Відповідачем. Якщо ж, зазначені документи будуть надані Позивачем протягом розгляду судової справи (з наданням відповідних копій Відповідачу), якщо право Позивача на отримання страхового відшкодування буде підтверджено, а також якщо разом з отриманням витребуваних документів не будуть встановлені додаткові факти, які виключають визнання події 08.07.2019 страховим випадком, то Відповідач неодмінно здійснить страхову виплату у відповідності до умов договору. Крім того, підстави для стягнення пені, інфляційних та 3% річних відсутні з огляду на правомірність рішення страхової компанії. До того ж, Позивачем не надано документів, які б обґрунтовували саме суму його витрат на правову допомогу у розмірі 15 000 гривень, не доведено що такі витрати були фактичними і неминучими, адже складання позовної заяви у цій справі не викликає труднощів, оскільки позовна заява є типовою, а консультація Позивача для її складання чи визначення міфічної стратегії не тільки не є обов`язковими, а взагалі є непотрібними. Підготовка процесуальних документів, яка зайняла 7 годин витраченого часу адвоката не співмірна з фактично затраченим часом. Відтак, такі вимоги є необґрунтованими.

За клопотанням представника відповідача ухвалою суду від 19.08.2022 у Дніпровського управління поліції Головного управління національної поліції у м. Києві та Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДАР ВС» витребувано додаткові докази.

Витребувані докази надійшли до суду : 27.09.2022 та 10.10.2022, відповідно.

31.08.2022 представником позивача адвокатом Авраменком Д.О. подано відповідь на відзив, в якій, посилаючись на постанову Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного цивільного суду під час розгляду справи №753/11000/14-ц, просив позов задовольнити та стягнути з відповідача на користь заявлені і позові суми, а також судові витрати у вигляді сплаченого судового збору та витрат на правничу допомогу у сумі 18000 гривень. Відповідь обґрунтовує тим, що під час внесенням відомостей до ЄРДР по факту загибелі ОСОБА_2 , слідчий вказав короткий виклад обставин на підставі первинної інформації (акту огляду місця події СОГ), які мають бути встановлені під час проведення досудового розслідування даної справи. В матеріалах вище вказаного кримінального провадження відсутня будь-яка інформація (достовірні докази) щодо порушення ОСОБА_2 норм та правил безпеки праці, що призвело до його загибелі. Твердження Відповідача про те, що постанову про закриття кримінального провадження № 0005754 від 09.07.2019 він отримав разом з позовною заявою, не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки постанову від 30.12.2020 про закриття кримінального провадження № 0005754 від 09.07.2019 Позивач надіслав Відповідачу 15.04.2021 разом з повторною заявою від 12.04.2021 про страхову виплату. Відповідач навмисно створює замкнуте коло стосовно неможливості отримання свідоцтва про право на спадщину, оскільки відмовляється приймати рішення про страхову виплату, виражене у формі страхового акту. Що стосується твердження Відповідача щодо ненадання йому акту службового розслідування Товариства з обмеженою відповідальністю «РАДАР ВС», складеного за формою Н-1, посилаючись при цьому на п.п. 11.1.2. п.11 Правил страхування, то по-перше, у вказаних пунктах Правил страхування зазначено, що у разі смерті застрахованої особи в результаті нещасного випадку Спадкоємець надає: г) акт форма Н-1, якщо нещасний випадок стався на виробництві, але за інформацією, наданою ТОВ «ДРІАДА-метиз» (довідка вих. № 11/12 від 11.12.2020) та ТОВ «РАДАР ВС» (лист від 08.12.2022), ОСОБА_2 жодних робіт на замовлення вказаних підприємств не здійснював, відповідно акт за формою Н-1 по факту загибелі ОСОБА_2 вказаними підприємствами не складався, відтак нещасний випадок, що стався з останнім не вважається таким, що стався на виробництві, оскільки під час настання нещасного випадку загиблий перебував у приміщенні ТОВ «ДРІАДА-МЕТИЗ» у приватних справах. Також твердження Відповідача про ознайомлення Страхувальника із Правилами страхування не відповідають дійсним обставинам справи, оскільки ні в електронній заяві, на підставі якої було укладено Договір страхування, ні в самому Договорі страхування немає інформації про те, що Відповідач ознайомлював ОСОБА_2 із правилами страхування. Страхувальником і одночасно застрахованою особою за Договором страхування - є ОСОБА_2 , а Позивач - є його спадкоємцем, який очевидно не міг бути ознайомлений із Правилами страхування під час Укладання договору страхування. Крім того, Відповідач, під час листування із Позивачем з питання отримання страхової виплати не ознайомлював останнього зі змістом Правил страхування та не вказував про їх наявність і вимоги у відповідях, адресованих Позивачу. До того ж, серед підстав для відмови у здійсненні страхової виплаті, зазначених у п. 4.1. розділу 4 Умов страхування до Договору страхування, відсутня така умова як ненадання Страхувальником (Застрахованою особою або Вигодонабувачем) документів, передбачених п.п. 11.1.2. п. 11 Правил страхування. По-друге, із відповіді ТОВ «РАДАР ВС» від 08.12.2020 на запит Позивача від 04.12.2020 стало відомо, що у день загибелі (08.07.2019) ОСОБА_2 був відсутній на робочому місці, про що було складено відповідний акт, а тому Акт про нещасний випадок на виробництві за формою Н-1 по факту його загибелі не складався. Про наявність такої відповіді Позивач повідомив Відповідача спочатку у телефонному режимі за номером телефону, вказаному на сайті Відповідача, в подальшому з Позивачем зв`язалась ОСОБА_4 , представилась працівником Відповідача і попросила відправити копію відповіді ТОВ «РАДАР ВС» на електронну адресу Відповідача, вказану на сайті останнього. Через певний час вказана особа зателефонувала Позивачу і запропонувала йому надати інформацію від ТОВ «ДРІАДА-МЕТИЗ» (у приміщенні якого стався нещасний випадок) про наявність чи відсутність акту за формою Н-1 стосовно вище вказаної події. По-третє, як вбачається з інформації, зазначеної у Відзиві, у відповідача є копія Акту службового розслідування № 1 від 12.07.2019, складеного ТОВ «РАДАР ВС», проте Відповідач наголошує про обов`язок ТОВ «РАДАР ВС» скласти Акт службового розслідування за формою Н-1. Вказані обставини зайвий раз підтверджують той факт, що Відповідачу надано всю наявну інформацію як Позивачем, так і ТОВ «РАДАР ВС», і жодні інші документи, які нібито приховують від Відповідача, як він сам стверджує, відсутні. По-четверте, відповідно п. 3.3. розділу 3 Умов страхування до Договору страхування, до заяви про страхову виплату повинен додаватися вичерпний перелік документів, залежно від страхового випадку: документи, що підтверджують факт настання страхового випадку (медична картка, виписка з історії хвороби, листок непрацездатності, довідка медичного закладу, рентген-знімки, копія свідоцтва про смерть, копія лікарського свідоцтва про смерть, посмертний епікриз - у випадку смерті застрахованої особи, довідку з ДАІ, якщо страховий випадок відбувся в наслідок дорожньо-транспортної пригоди, судове рішення або вирок суду, документи органів Державної служби України з надзвичайних ситуацій, правоохоронних та інших компетентних органів); копії ІПН та документа, що посвідчує особу, - одержувача страхової виплати; копія свідоцтва про право на спадщину (для спадкоємця Застрахованої особи). Таким чином п. 3.3 визначає, що страховий випадок може бути підтверджений, в залежності від його характеру, якщо заявник надав хоча б один з передбачених документів. Згідно п. 4.2. Договору страхування, Страховик (Відповідач) зобов`язується у разі настання страхового випадку здійснити страхове відшкодування (виплату) Страхувальнику або Вигодонабувачу (Позивачу). Відповідно до п.п. 1.1.3. п.1.1. розділу 1 Умов страхування до Договору страхування при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у строки та в порядку, передбачені Правилами страхування та розділом 3 Умов страхування. Згідно п.п. 4.1.5 п. 4.1. розділу 4 Умов страхування до Договору страхування причини відмови у страховій виплаті є ненадання Страхувальником (Застрахованою особою) документів згідно п. 3.3. Умов страхування. Тобто, за змістом зазначених норм можна дійти висновку, що у разі настання страхового випадку, Відповідач зобов`язаний виплатити страхове відшкодування. Порушення Позивачем інших умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо таке порушення положень Договору страхувальником перешкодило Відповідачу переконатися, що ця подія є страховим випадком. Разом з тим, відповідно до п.п. 1.3.2 п.1.3. розділу 3. Умов страхування до Договору страхування та абзацу 4 ст. 25 Закону України «Про страхування» у разі необхідності страховики можуть робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку. Проте, за наявною інформацією Відповідач під час розгляду заяви Позивача про страхову виплату із запитами про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій не звертався. Наведене вище дає підстави зробити висновок про те, що Позивач надав Відповідачу всі необхідні документи, які надають можливість Відповідачу повною мірою встановити причини та обставини настання страхового випадку, а Відповідач навмисно затягує час та ухиляється від обов`язку здійснити страхову виплату Позивачу.

31.08.2022 представником позивача адвокатом Авраменком Д.О. подано клопотання про долучення доказів по справі, в якому просив встановити додатковий строк для їх подання та долучити Лист ТОВ «РАДАР ВС» від 08.12.2020. Клопотання задоволено, вказаний документ долучено до матеріалів справи.

31.08.2022 представником позивача адвокатом Авраменком Д.О. подано заперечення на клопотання представника відповідача про витребування доказів, в якому просив залишити вказане клопотання без задоволення. Вказане клопотання залишене без задоволення.

31.08.2022 представником позивача адвокатом Авраменком Д.О. подано заяву (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, в якій просив стягнути з ТОВ «СК «КРЕДО» на користь позивача 18 000 гривень.

10.10.2022 представником позивача адвокатом Авраменком Д.О. подано додаткові пояснення до позову, в яких піддав сумніву долучений представником відповідача до відзиву на позов Акт службового розслідування №1 від 12.07.2019 ТОВ «РАДАР ВС», підставою якого став начебто Наказ ТОВ «РАДАР ВС» від 09.07.2019 № 1/19, оскільки з відповіді ТОВ «РАДАР ВС» (заява від 04.10.2022), адресованої до суду 05.10.2022 вбачається, що акт форми Н-1 за фактом загибелі ОСОБА_2 не складався з об`єктивних причин. Зазначені обставини дають підстави зробити припущення про те, що Відповідач міг самостійно виготовити копію такого Наказу з метою введення Суду в оману, оскільки печатка ТОВ «РАДАР ВС» на Акті розмита, оригінал чи належним чином завірена директором ТОВ «РАДАР ВС» його копія, відсутня. Крім того, питання порушення ОСОБА_2 норм та правил безпеки праці, а також перебування таких порушень у причинно-наслідковому зв`язку із його загибеллю, на дослідження експертам Київського НДЕКЦ МВС України в рамках досудового розслідування відповідного кримінального провадження, не ставились, а відтак такі питання експертами не досліджувались. Сам по собі факт встановлення виконання ОСОБА_2 робіт з підвищеною небезпекою не свідчить про автоматичне порушення ним норм та правил безпеки праці, що перебуває у причинно-наслідковому зв`язку з його загибеллю. ОСОБА_2 на момент загибелі пройшов навчання і перевірку знань з охорони праці, навчання і перевірку знань з технології робіт та навчання і перевірку знань правил пожежної безпеки, що підтверджується посвідченням № 000-85-2019-26 від 26.04.2019. Отже, очевидним є те, що ОСОБА_2 загинув у результаті нещасного випадку, про що свідчать як матеріали кримінального провадження №0005754, де ухвалою слідчого судді Дніпровського районного суду м. Києва (справа №755/11466/19) від 18.07.2019 було задоволено клопотання старшого слідчого СВ Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві Балюки О.М. про призначення експертизи безпеки життєдіяльності. Виконання експертизи було доручено експертам Київського НДЕКЦ МВС України. Підсумовуючи зазначене, вказав, що Відповідач не надав суду докази на підставу своїх заперечень про те, що ОСОБА_2 порушив норми та правила безпеки праці, що у свою чергу перебувало у причинно-наслідковому зв`язку з його загибеллю.

04.11.2022 представником відповідача подано заперечення на клопотання представника позивача від 06.10.2022 про долучення до матеріалів справи копії посвідчення ОСОБА_2 . Вказане клопотання представником відповідача залишено без задоволення.

Оскільки розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що передбачено ч. 2 ст. 247 ЦПК України.

Дослідивши позовну заяву та письмові докази, оцінивши їх за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до ч.1 ст.6 Закону України «Про страхування» добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Згідно ст.8 Закону України «Про страхування», страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до ст.16. Закону «Про страхування», договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Згідно ч. 2 та 3 абзацу 1 ст.20 Закону «Про страхування», страховик зобов`язаний: протягом двох робочих днів, як тільки стане відомо про настання страхового випадку, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати або страхового відшкодування страхувальнику; при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату або виплату страхового відшкодування у передбачений договором строк. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати (страхового відшкодування) шляхом сплати страхувальнику неустойки (штрафу, пені), розмір якої визначається умовами договору страхування або законом;

Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Статтею 979 ЦК України передбачено обов`язок страховика в разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст. 980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону.

Згідно ст. 990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Згідно з ч.3 ст.16 Закону України «Про страхування», договори страхування укладаються відповідно до правил страхування.

Статтею 982 ЦК України визначено, що істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акту (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

Частина друга ст. 26 Закону України «Про страхування» передбачає, що умовами договору страхування можуть бути передбачені інші підстави для відмови у здійсненні страхових виплат, якщо це не суперечить закону.

Частинами першою-третьою статті 991 ЦКУ та частиною першою статті 26 Закону України «Про страхування» визначено, що страховик має право відмовитися від здійснення страхової виплати у разі: 1) навмисних дій страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; 2) вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; 3) подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; 4) одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; 5) несвоєчасного повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; 6) наявності інших підстав, встановлених законом.

Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Рішення страховика про відмову здійснити страхову виплату повідомляється страхувальникові у письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови.

Частинами другою та третьою статті 26 Закону України «Про страхування» визначено, що рішення про відмову у страховій виплаті приймається страховиком у строк не більший передбаченого правилами страхування та повідомляється страхувальнику в письмовій формі з обґрунтуванням причин відмови. Відмову страховика у страховій виплаті може бути оскаржено страхувальником у судовому порядку.

Відповідно до статей 627, 629 ЦК України сторони є вільними в укладенні договорів, виборі контрагента та визначенні умов договору. Договір є обов`язковим для виконання. Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другою сторони.

Згідно ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.

Судом встановлено, що 22.05.2019 між Товариством з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» (далі - Відповідач) та ОСОБА_2 було укладено Договір добровільного страхування від нещасних випадків DNHENS-194M1QG (далі Договір страхування), відповідно до якого, починаючи з 23.05.2019 здоров`я та життя останнього було застраховано. (а.с.29-37)

Згідно п. 12.2. Договору страхування, Умови страхування до Договору страхування є його невід`ємною частиною.

Згідно п.п.3.4.1. п. 3.4. розділу 3 Умов страхування до Договору страхування, у разі смерті застрахованої особи, страхова виплата, передбачена Договором страхування, здійснюється у розмірі 100% страхової суми.

Згідно розділу 5 Договору страхування, Страхова сума за умовами Договору страхування складає 125 000,00 грн.

Страховим випадком відповідно до п. 6.1.1. Договору страхування є смерть застрахованої особи внаслідок нещасного випадку.

Згідно п.6.2 Договору страхування, нещасним випадком також є поразка електричним струмом.

Відповідно до розділу 7 Договору страхування, він діє 12 місяців, тобто з 23.05.2019 до 22.05.2020, включно.

ОСОБА_2 загинув 08.07.2019 під час виконання робіт з підвищеною небезпекою в приміщенні цеху ТОВ «ДРІАДА», який розташований за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, буд.8, що підтверджується постановою слідчого СВ Дніпровського УП ГУНП в місті Києві Савченка А.В. про закриття кримінального провадження від 30.12.2020. (а.с. 24).

Вказана обставина також підтверджується Лікарським свідоцтвом про смерть № 020-1595від 09.07.2019, виданим Київським міським клінічним бюро судово-медичної експертизи, згідно якого смерть ОСОБА_2 настала у ТОВ «ДРІАДА-ЛІС» по вул. Алма-Атинська,8 (а.с.16)

Факт смерті також підтверджується свідоцтвом про смерть ОСОБА_2 серії НОМЕР_1 від 09.07.2019. (а.с.14)

З фактом смерті ОСОБА_2 до Єдиного реєстру досудових розслідувань було внесено запис про кримінальне правопорушення за №0005754 від 09.07.2019 за ч.2 ст.272 КК України. (а.с.17,103)

Згідно Довідки про причину смерті від ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_2 помер в результаті ураження електричним струмом. (а.с.15)

Вказана обставина також підтверджується висновком експертного дослідження № 021-1595-2019 від 12.08.2019, відповідно до якого, смерть ОСОБА_2 настала від ураження електричним струмом. (а.с. 18-21)

Згідно висновку експертного дослідження №051-1399-2019 від 10.07.2019, в результаті судово-токсилогічного дослідження крові від трупа гр. ОСОБА_2 не знайдено: метиловий та етиловий спирти, а також пропілів, бутиловий, аліловий спирти та їх ізомери. (а.с.22-23)

Станом на день нещасного випадку дія Договору страхування не була припинена.

08.08.2019 по факту смерті ОСОБА_2 із заявою про настання страхового випадку до Відповідача звернулась дружина загиблого - ОСОБА_3 . (а.с.94-101)

Страховим актом №Z1978PB70000CN від 12.09.2019 ТДВ «СК «КРЕДО» попередньо було відкладено прийняття остаточного рішення по страховій виплаті у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 з підстав того, що: 1) немає документів (Згідно п.п. 1.2.6, 3.2, 3.3. Умов страхування до Договору страхування), відповідно до яких необхідно надати документи, що підтверджують факт та обставини настання страхового випадку, зазначених у п. 1.3.1 та п.3.3 Умов страхування; 2) згідно п.1.3.8 Умов страхування до Договору страхування, страховик має право відкласти здійснення страхової виплати у разі, якщо по факту, який став причиною настання страхового випадку, здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні або розпочато судовий процес. Здійснення страхової виплати відкладається до закінчення розслідування та судового розгляду або встановлення невинуватості Страхувальника (Застрахованої особи) або Вигодонабувача (спадкоємця). (а.с.107-108)

Згідно п.1.2.6 Умов Договору страхування, для вирішення питання про здійснення страхової виплати, Страхувальник зобов`язаний надати Страховику (або Страховому агенту), документи, зазначені у п.3.3 цих Умов.

Згідно п. 3.2 Умов страхування до Договору страхування для отримання страхової виплати у випадку смерті Застрахованої особи спадкоємець (-ці) у строк не пізніше 1 (одного) року з дня настання події, повинні звернутися до Страховика з заявою про страхову виплату та надати документи, які підтверджують факт настання страхового випадку.

Відповідно до п.3.3. Умов страхування до Договору страхування, до заяви про страхову виплату повинні додаватися такі документи, залежно від страхового випадку (зокрема): 1) документи, що підтверджують факт настання страхового випадку: документи, що підтверджують факт настання страхового випадку (медична картка, виписка з історії хвороби, листок непрацездатності, довідка медичного закладу; копія свідоцтва про смерть, копія лікарського свідоцтва про смерть, посмертний епікриз у випадку смерті Застрахованої особи; довідку з поліції, якщо страховий випадок відбувся внаслідок дорожньо-транспортної пригоди; судове рішення або вирок суду; документи органів ДСНС, правоохоронних та інших компетентних органів); 2) копії ІПН та документа, що посвідчує особу, - одержувача страхової виплати); 3) копія свідоцтва про право на спадщину (для спадкоємця Застрахованої особи).

Відповідно до Довідки приватного нотаріуса Носівського районного нотаріального округу Дмитренко Віти Михайлівни № 103/01-16 від 10.07.2020, після померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 , нею 21.12.2019 була заведена спадкова справа № 71/2019. Єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину є син спадкодавця ОСОБА_1 . (а.с.26)

18.06.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до Відповідача із заявою (від 17.06.2020) про страхову виплату, разом з якою було надано завірені належним чином копії наступних документів: копія 1-2 сторінки паспорта ОСОБА_1 ; копія ідентифікаційного коду ОСОБА_1 ; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 09.07.2019; копія лікарської довідки про причину смерті ОСОБА_2 №020-1595 від 09.07.2019; копія лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 №020-1595 від 09.07.2019; копія Договору страхування DNHENS-194M1QG від 22.05.2019 з додатками; копія висновку експертного дослідження №051-1399-2019 та копія висновку експертного дослідження №021-1595-2019, здійсненого в рамках кримінального провадження внесеного до ЄРДР за №0005754).

Листом (вих. №Э.37.7.0.0/1347) від 26.06.2020 ТДВ «СК «КРЕДО» повідомило ОСОБА_1 про те, що Страховиком 12.09.2019 прийнято рішення № Z1978HB70000CN про відмову у виплаті страхового відшкодування, у зв`язку з відсутністю документів, необхідній для прийняття рішення. ОСОБА_1 запропоновано надати наступні документи: лікарське свідоцтво про смерть (п.3.3 Умов страхування), акт про нещасний випадок на виробництві (п.1.3.1 Умов страхування).

Відповідно до п.1.3.1 Умов страхування, Страховик має право вимагати від Страхувальника надання необхідної інформації, що має значення для оцінки ступеня страхового ризику.

15.04.2022 ОСОБА_1 на адресу Відповідача було направлено повторну заяву (від 12.04.2020) про страхову виплату, разом з якою було надано наступні копії документів: постанова про закриття кримінального провадження від 30.12.2020, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005754; довідка вих. № 11/12 від 11.12.2020, надана ТОВ «ДРІАДА-МЕТИЗ» про те, що по факту загибелі ОСОБА_2 у приміщенні даного підприємства, вказаним підприємством акт про нещасний випадок на виробництві не складався; копія свідоцтва про смерть ОСОБА_2 від 09.07.2019; копія лікарського свідоцтва про смерть ОСОБА_2 №020-1595 від 09.07.2019; довідка вих. №103/01-16 від 10.07.2020, видана приватним нотаріусом Носівського районного нотаріального округу Дмитренко В.М. про те, що позивач є єдиним спадкоємцем ОСОБА_2 .

Листом (вих. № Э.37.7.0.0/664) від 19.05.2021 ТДВ «СК «КРЕДО» повідомило ОСОБА_1 про те, що для здійснення страхової виплати Страхова компанія чекає від спадкоємця Застрахованої особи документ, що посвідчує особу - одержувача страхової виплати, копію свідоцтва про право на спадщину, Розгорнуте Лікарське свідоцтво про смерть, Акт судово-медичної експертизи.

Вказані обставини визнані сторонами, а тому в силу ч.1 ст.82 ЦПК України, не підлягають доказуванню.

Обґрунтовуючи відмову в задоволенні позову, представник ТДВ «СК «КРЕДО» у відзиві посилався на те, що ОСОБА_1 до теперішнього часу не було надано свідоцтва про право на спадщину та акту за формою Н-1 по факту загибелі ОСОБА_2 на підприємстві.

Ознайомившись з наданими у відзиві обґрунтуваннями вищевказаного, суд приходить до наступних висновків.

Згідно абз.1 ст.25 Закону України «Про страхування», здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводиться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта (аварійного сертифіката), який складається страховиком або уповноваженою ним особою (аварійним комісаром) у формі, що визначається страховиком.

З наведеного вище вбачається, що передумовою отримання свідоцтва про право на спадщину страхової виплати є рішення Відповідача про страхову виплату, виражене у формі страхового акта. У подальшому, після складання Відповідачем страхового акта, Позивач мав би звернутись до нотаріуса із заявою про отримання свідоцтва про право на спадщину страхової виплати. На підставі наданої Позивачем заяви, нотаріус має звернутись із запитом до Відповідача стосовно належної Позивачу страхової виплати, і, отримавши відповідь від Відповідача стосовно розміру належної Позивачу страхової виплати, має видати Позивачу свідоцтво про право на спадщину страхової виплати, а останній має надати таке свідоцтво Відповідачу.

Відповідно до ст.ст.1217, 1218 ЦК України, спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ч.1 ст.1229 ЦК України, страхові виплати (страхове відшкодування) спадкуються на загальних підставах.

Згідно ст.1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Згідно ст. 1269 ЦК України, спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини

Положеннямич.ч.1 ст.1296 ЦК України встановлено, що спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину.

Аналізуючи чинне законодавство України в цій частині, суд приходить до висновку, що свідоцтво про право на спадщину - це документ, який посвідчує перехід права власності на спадкове майно від спадкодавця до спадкоємців. Видачею свідоцтва про право на спадщину завершується оформлення спадкових прав.

Отримання спадкоємцем, який прийняв спадщину, свідоцтва про право на спадщину відповідно до статті 1296 ЦК України є його правом, а не обов`язком, про що зазначено у постанові Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування»

Відповідно до ч.3 ст.1296 ЦК України, відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.

З огляду на вищевказане, суд приходить до висновку, що вимоги ТДВ «СК «КРЕДО» щодо обов`язкового надання позивачем ОСОБА_1 свідоцтва про право на спадщину після померлого ОСОБА_2 , для отримання страхового відшкодування є необґрунтованими, оскільки факт неотримання позивачем свідоцтва про право на спадщину та невизначення законодавцем строку, протягом якого спадкоємець має оформити свої спадкові права, не може підтверджувати, що у такого спадкоємця не виникло право на вказаний позов.

Висновки суду узгоджуються з правовою позицією Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у справі № 385/321/20 (провадження № 61-9916сво21) від 05.09.2022.

Крім того, на підтвердження майнового інтересу для проведення страхової виплати спадкоємцю не обов`язково надавати свідоцтво про право на спадщину, оскільки матеріальний закон пов`язує набуття статусу спадкоємця не з отриманням свідоцтва, а з подачею заяви про прийняття спадщини. Такий правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду від 12 вересня 2018 року у справі № 287/1/16-ц.

Також, суд критично ставиться до твердження представника відповідача, що смерть ОСОБА_2 не є нещасним випадком в розумінні ст.8 Закону України «Про страхування» та п.6.2 умов Договору страхування та дії померлого були спрямовані на виконання ним трудових (посадових) обов`язків чи завдань роботодавця з моменту прибуття Застрахованої особи до його відбуття на ТОВ «ДРІАДА-МЕТІЗ», що фіксується відповідно до правил внутрішнього трудового розпорядку підприємства, та які повністю залежали від його волі.

Так, згідно с.8 Закону України «Про страхування» в редакції, чинній станом на день смерті ОСОБА_2 , страховий ризик - певна подія, на випадок якої проводиться страхування і яка має ознаки ймовірності та випадковості настання; страховий випадок - подія, передбачена договором страхування або законодавством, яка відбулася і з настанням якої виникає обов`язок страховика здійснити виплату страхової суми (страхового відшкодування) страхувальнику, застрахованій або іншій третій особі.

Відповідно до п. 6.2 Договору страхування, нещасним випадком слід вважати раптову, випадкову, короткочасну, незалежну від волі Застрахованої особи (Страхувальника, Вигодонабувача, спадкоємця) подію, що фактично відбулась і внаслідок якої настав розлад здоров`я (травматичне пошкодження, опіки, відмороження, випадкове гостре отруєння отруйними рослинами, хімічними речовинами (промисловими або побутовими), недоброякісними харчовими продуктами (за винятком сальмонельозу, дизентерії), ліками; ботулізм; захворювання кліщовим енцефалітом (енцефаломієлітом), поліомієлітом, сказ внаслідок укусу тварини, правець) Застрахованої особи або її смерть.

Нещасним випадком також є наступні події, які призвели до розладу здоров`я або смерті Застрахованої особи: утеплення, поразка блискавкою або електричним струмом, укус тварин або отруйних комах, змій, проникнення стороннього тіла, протиправні дії третіх осіб.

З матеріалів справи вбачається, що смерть ОСОБА_2 сталася в результаті ураження електричним струмом під час того, як останній перебував на території ТОВ «ДРІАДА-МЕТИЗ».

Посилання представника відповідача на те, що ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з ТОВ «РАДАР ВС» та при виконанні ним на ТОВ «ДРІАДА-МЕТІЗ» він порушив правила безпеки праці (правила виконання робіт та поведінки), що й привело до його загибелі, не доведено жодним належним та допустимим доказом.

Навпаки, вказані твердження представника відповідача спростовуються матеріалами кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №0005754 від 09.07.2019 за ч.2 ст.272 КК України.

Так, згідно Листа Дніпровського управління поліції ГУНП в м. Києві №6800/125/50-2022 від 15.09.2022, виходячи з матеріалів кримінального провадження, відомості про яке внесено до ЄРДР за № 0005754, згідно висновку експерта №14-287 від 25.09.2020 Київського наукового-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС: 1) Технічну причину нещасного випадку, що стався з громадянином ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що мав місце 08.07.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 встановити не представилось можливим; 2) Організаційні причини випадку, що стався з громадянином ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_3 що мав місце 08.07.2019 року, за адресою: АДРЕСА_1 встановити не представилось можливим; 3) Виходячи з наявних даних експерт приходить до висновку, що робота, яку виконував ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , за адресою: АДРЕСА_1 в момент настання нещасного випадку 08.07.2019, належить до категорій робіт з підвищеною небезпекою; 4) У зв`язку з тим, що не представилось можливим, достовірно визначити технічні та організаційні причини нещасного випадку з ОСОБА_2 стверджувати, що директором ТОВ «Дріада-Метиз» невиконані норми в області охорони праці та безпеки життєдіяльності не представляється можливим.(а.с. 187)

Тобто, з вказаного вище вбачається, що відсутній будь-який документ, який би підтверджував, що ОСОБА_2 загинув з власної вини в результаті порушення ним правил та умов праці (техніки безпеки).

Навпаки, матеріали справи містять копію посвідчення №000-85-2019-26 від 26.04.2019, виданого на ім`я ОСОБА_2 , відповідно до якого ОСОБА_2 в 2019 році успішно пройшов результати перевірки знань з охорони праці, технології робіт та правил пожежної безпеки. Дата наступної перевірки 2020 рік. (а.с.196)

Також, суд критично ставиться до вимог ТДВ «СК «КРЕДО», що для отримання страхової виплати, позивач повинен обов`язково надати акт за формою Н-1 по факту загибелі ОСОБА_2 на підприємстві, оскільки останній перебував у трудових відносинах з ТОВ «РАДАР ВС».

Обґрунтовуючи вказані вимоги, представник відповідача посилався на Акт службового розслідування №1 від 12.07.2019 «Про причини смерті працівника ОСОБА_2 », складений на підставі Наказу директора ТОВ «РАДАР ВС» від 09.07.2019р. №1/19, в якому зазначено, що «Під час проведення службового розслідування нещасного випадку у період з 09.07.2019 по 12.07.2019 комісією у складі голови комісії: ОСОБА_5 , та членів: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , встановлено, що причиною смерті ОСОБА_2 стало ураження електричним струмом 08.07.2019, про що свідчить копія довідки про причину смерті до форми №106/о №020-1595 від 09.07.2019» (а.с.106)

Суд не приймає вказаний документ, як доказ, оскільки на виконання ухвали суду від 09.08.2022 ТОВ «РАДАР ВС» було надано лише Акт ТОВ «РАДАР ВС» №1 від 08.07.2019 та Наказ директора ТОВ «РАДАР ВС» №26/19-К від 09.07.2019.

Наказу директора ТОВ «РАДАР ВС» від 09.07.2019р. №1/19 суду надано не було.

Згідно ст. 171 Кодексу Законів про Працю України, обов`язок роботодавця щодо розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві, входить, що роботодавець повинен проводити розслідування та вести облік нещасних випадків, професійних захворювань і аварій на виробництві відповідно до порядку, встановленого Кабінетом Міністрів України.

Постановою Кабінету Міністрів України від 17.04.2019 р. № 337 затверджено Порядок розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, який визначає процедуру проведення розслідування та обліку нещасних випадків, професійних захворювань та аварій на виробництві, що сталися з особами, визначеними частиною першою статті 35 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».

Вимоги цього Порядку поширюються на всіх юридичних і фізичних осіб, які відповідно до законодавства використовують найману працю, та осіб, зазначених у п.1 цього Порядку.

Судом встановлено, що згідно наданого на вимогу ухвали суду Акту ТОВ «РАДАР ВС» №1 від 08.07.2019, директором Гиря В.А., головним диспетчером Гавриленко А.В., уповноваженою особою від колективу ТОВ «РАДАР ВС» Кох О.В. було встановлено, що 08.07.2019 електромонтер ОПС ОСОБА_2 не вийшов на робоче місце о 09.00. (а.с.202)

У зв`язку з вищевказаним, Наказом директора ТОВ «РАДАР ВС» №26/19-К від 09.07.2019 ОСОБА_2 , електромонтера ОПС відділу монтажу, виключено зі списків працівників товариства з 08 липня 2019 року у зв`язку зі смертю.(а.с.203)

Будь-яких інших документів (як то акт за формою Н-1) ТОВ «РАДАР ВС» суду надано не було, з чого суд робить висновки, що ТОВ «РАДАР ВС» не складався Акт за формою Н-1 по факту загибелі ОСОБА_2 , а відтак позивач позбавлений можливості надати копію такого акту Страховику.

Акт за формою Н-1 по факту загибелі ОСОБА_2 комісією ТОВ «РАДАР ВС» не складався, у зв`язку з тим, що загибель ОСОБА_2 сталася не на території ТОВ «РАДАР ВС» та не під час виконання останнім трудових обов`язків підприємства чи за дорученням роботодавця.

Вказане підтверджується Листом директора ТОВ «РАДАР ВС» від 08.12.2020 (а.с.172)

Також вказаний Акт за формою Н-1 не складався і на ТОВ «ДРІАДА-МЕТИЗ», що підтверджується Листом №11/12 від 11.12.2020, відповідно до якого на території підприємства 08.07.2019 стався нещасний випадок, в результаті чого через ураження електричним струмом загинув ОСОБА_2 , який не був працівником Підприємства та не перебував у трудових чи інших цивільно-правових відносинах з Підприємством. У зв`язку з вказаним, на виробництві за фактом загибелі ОСОБА_2 . Підприємством не складався акт за формою Н-1 по факту загибелі працівника. (а.с.25)

Обґрунтовуючи свої заперечення щодо позовних вимог, представник відповідача посилався на п.4 Умов страхування до Договору, який передбачає, що згідно п. 4.2. Умов страхування до Договору страхування не визнаються страховими випадками травматичні ушкодження та функціональні розлади, стійка втрата Застрахованою особою працездатності, смерть Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку, які відбулися внаслідок (пп.9) порушення Застрахованою особою норм та правил безпеки праці, правил дорожнього руху та правил безпеки на залізничному транспорті.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (ст.13 ЦПК України). Згідно із ст.ст.12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

Відповідно до пп. 1.3.2 п.1.3. розділу 3 Умов страхування до Договору страхування та абзацу 4 ст. 25 Закону України «Про страхування», у разі необхідності страховики можуть робити запити про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій, що володіють інформацією про обставини страхового випадку, а також можуть самостійно з`ясовувати причини та обставини страхового випадку.

Проте, з матеріалів справи не вбачається, що Відповідач під час розгляду заяв Позивача про страхову виплату, а також під час перебування справи на розгляді в суді, із запитами про відомості, пов`язані із страховим випадком, до правоохоронних органів, банків, медичних закладів та інших підприємств, установ і організацій не звертався.

Представником відповідача не надано жодного доказу того, що смерть ОСОБА_2 08.07.2019 на ТОВ «ДРІАДА-МЕТИЗ» сталася в результаті порушення загиблим правил безпеки праці чи будь-яких інших норм техніки безпеки, встановлених на підприємстві.

Підсумовуючи вищевказане, суд приходить до вмотивованого висновку про те, що смерть ОСОБА_2 , яка сталася 08.07.2019 на підприємстві ТОВ «ДРІАДА-МЕТИЗ», за адресою: м. Київ, вул. Алма-Атинська, буд.8 є нещасним випадком, оскільки наданими суду письмовими доказами не доведено того, що ОСОБА_2 було порушено правила безпеки праці, в результаті чого він загинув від ураження електричним струмом.

Суд критично ставиться до посилань представника відповідача на той факт, що ОСОБА_2 при укладанні Договору страхування №DNHENS-194M1QG від 22.05.2019 був ознайомлений з Правилами страхування, розміщеним на офіційному сайті страхової компанії http://skcredo.com.ua.

Так, згідно із ч.1 ст.633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування, страхування, тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.

У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку ТДВ «СК «КРЕДО»).

Оскільки умови договорів приєднання розробляються Товариством, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим Товариство має підтвердити, що на час укладення відповідного Договору страхування діяли саме ці Правила страхування, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг страхової компанії) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

У Договорі страхування №DNHENS-194M1QG від 22.05.2019 та Умовах страхування відсутні дані стосовно того, що в разі настання страхового випадку (смерті Застрахованої особи внаслідок нещасного випадку) до заяви про страхову виплату повинно бути додано акт форми Н-1, якщо нещасний випадок стався на виробництві.

Крім того, відповідно до Листа ТОВ «ДРІАДА-МЕТИЗ» (довідка вих. № 11/12 від 11.12.2020) та ТОВ «РАДАР ВС» (лист від 08.12.2022), ОСОБА_2 жодних робіт на замовлення вказаних підприємств не здійснював, відповідно акт за формою Н-1 по факту загибелі ОСОБА_2 вказаними підприємствами не складався, відтак нещасний випадок, що стався з останнім не вважається таким, що стався на виробництві, оскільки під час настання нещасного випадку, загиблий перебував у приміщенні ТОВ «ДРІАДА-МЕТИЗ» у приватних справах. (а.с.25)

Обґрунтовуючи свої вимоги щодо надання акту за формою Н-1 по факту загибелі ОСОБА_2 , представник відповідача посилався на Правила страхування, розміщені на офіційному сайті Товариства http://skcredo.com.ua.

Поте, твердження Відповідача про ознайомлення Страхувальника із Правилами страхування не доведено жодним доказом, оскільки ні в електронній заяві, на підставі якої було укладено Договір страхування, ні в самому Договорі страхування №DNHENS-194M1QG від 22.05.2019 немає інформації про те, що ОСОБА_2 був ознайомлений із Правилами страхування.

Долучена до відзиву копія Особливих умов добровільного страхування від нещасних випадків клієнтів фінансових установ (нова редакція) 2017 року до Правил добровільного страхування від нещасних випадків №П-02 з таблицею виплат не містить підпису ОСОБА_2 .

Матеріали справи не містять підтверджень, що ОСОБА_2 був ознайомлений з цими Правилами страхування у ТОВ «СК «КРЕДО», розумів їх суть, ознайомився і погодився з ними, підписуючи Договір страхування №DNHENS-194M1QG від 22.05.2019, а також те, що вказані Правила страхування на момент укладання Договору страхування взагалі містили умови п.11.1.2, зокрема й щодо надання конкретного переліку документів у разі настання нещасного випадку з Застрахованою особою.

Крім того, роздруківка з сайту відповідача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила страхування.

Натомість, надані Правила страхування не підписані ОСОБА_2 , а матеріали справи не містять підтверджень, що останній при укладанні Договору страхування №DNHENS-194M1QG від 22.05.2019 розумів саме ці Умови та Правила страхування, ознайомився та погодився з ними, підписуючи Договір страхування від 22.05.2019.

За відсутності достатніх підтверджень про конкретні запропоновані відповідачеві Правила страхування, відсутності в Договорі страхування домовленості сторін, що в разі настання нещасного випадку обов`язковою умовою для отримання страхової виплати є надання акту за формою Н-1 в разі загибелі Застрахованої особи на підприємстві, надані відповідачем Правила страхування, не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із Застрахованим Договору страхування, оскільки названі документи достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Також у цій справі неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України, за змістом якої договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією з сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Правила страхування в ТДВ «СК «КРЕДО», що розміщені на офіційному сайті відповідача могли піддаватись змінам самим Товариством в період - з часу виникнення спірних правовідносин до моменту звернення до суду з вказаним позовом, тобто відповідач міг додати до відзову Правила страхування в ТДВ «СК «КРЕДО» у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для його позиції у справі.

За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані Застрахованій особі ( ОСОБА_2 ) Правила страхування в ТДВ «СК «КРЕДО», відсутність у Договорі страхування №DNHENS-194M1QG від 22.05.2019 домовленості сторін про обов`язкове надання акту за формою Н-1 в разі загибелі Застрахованої особи на підприємстві, надані Товариством Умови та Правила страхування в ТДВ «СК «КРЕДО» не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з ОСОБА_2 . Договором страхування, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Суд також вказує, що з урахуванням приписів частини шостої статті 81 ЦПК України обґрунтування наявності обставин повинні здійснюватися за допомогою належних, допустимих і достовірних доказів, а не припущень, що й буде відповідати встановленому ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) принципу справедливості розгляду справи судом.

Згідно із практикою Європейського суду з прав людини за своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає.

Згідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно положень ст. 5 ЦПК України суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб у спосіб, визначений законом або договором.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

За змістом ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Виходячи із змісту ст.76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Частини 1,2 ст.77 ЦПК України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Стаття 80 ЦПК України презюмує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.

Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи. Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення ЄСПЛ у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року, рішення ЄСПЛ в справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010, рішення ЄСПЛ у справі «Трофимчук проти України» від 28.10.2010).

Відповідно до пп. 1.1.2. п.1.1. розділу 1 Умов страхування до Договору страхування протягом двох робочих днів з моменту отримання заяви Страхувальника про страхову виплату, вжити заходів щодо оформлення всіх необхідних документів для своєчасного здійснення страхової виплати. г

Відповідно до пп. 1.1.3. п.1.1. розділу 1 Умов страхування до Договору страхування при настанні страхового випадку здійснити страхову виплату у строки та в порядку, передбачені Правилами страхування та розділом 3 Умов страхування. Страховик несе майнову відповідальність за несвоєчасне здійснення страхової виплати шляхом сплати Страхувальнику пені у розмірі 0,01 % від належної до сплати суми за кожен день прострочення.

Відповідно до п. 3.5 розділу 3 Умов страхування до Договору страхування страховик протягом 20 (двадцяти) робочих днів з моменту одержання заяви про страхову виплату і документів, передбачених п. 3.3 Умов страхування до Договору страхування, приймає рішення про здійснення або про відмову в здійсненні страхової виплати, яке оформляється страховим актом.

Приписами п. 3.6 розділу 3 Умов страхування до Договору страхування передбачено, що у разі прийняття рішення про здійснення страхової виплати, вона виплачується страховиком застрахованій особі (спадкоємцям застрахованої особи) протягом 5 (п`яти) банківських днів з моменту оформлення страхового акта.

Відповідно до ст.11 ЦКУ, підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.

Відповідно до статей 626-629 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Сторони є вільними в укладенні договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. Зміст договору становлять умови (пункту), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами.

Згідно із статтею 979 ЦК України, за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

За змістом ст.980 ЦК України предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону.

Згідно ст.990 ЦК України страховик здійснює страхову виплату відповідно до умов договору на підставі заяви страхувальника (його правонаступника) або іншої особи, визначеної договором, і страхового акта (аварійного сертифіката). Страховий акт (аварійний сертифікат) складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, що встановлюється страховиком.

Положеннями ст.991 ЦК України визначено випадки відмови від здійснення страхової виплати, а саме: навмисні дії страхувальника або особи, на користь якої укладено договір страхування, якщо вони були спрямовані на настання страхового випадку, крім дій, пов`язаних із виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинених у стані необхідної оборони (без перевищення її меж), або щодо захисту майна, життя, здоров`я, честі, гідності та ділової репутації; вчинення страхувальником або особою, на користь якої укладено договір страхування, умисного злочину, що призвів до страхового випадку; подання страхувальником завідомо неправдивих відомостей про об`єкт страхування або про факт настання страхового випадку; одержання страхувальником повного відшкодування збитків за договором майнового страхування від особи, яка їх завдала; несвоєчасне повідомлення страхувальником без поважних на те причин про настання страхового випадку або створення страховикові перешкод у визначенні обставин, характеру та розміру збитків; наявність інших підстав, встановлених законом. Договором страхування можуть бути передбачені також інші підстави для відмови здійснити страхову виплату, якщо це не суперечить закону.

Згідно п.5 ч.1 ст.989, ст.991 ЦК України та ст.26 Закону «Про страхування», для вирішення питання щодо виплати страхового відшкодування правове значення має факт повідомлення Страховика про настання страхового випадку в строк, який дає останньому можливість дослідити обставини і дійти висновку про визнання його страховим випадком чи про відмову в цьому.

Тобто, за змістом зазначених норм можна дійти висновку, що у разі настання страхового випадку, Страховик зобов`язаний виплатити страхове відшкодування, а порушення позивачем інших умов договору є підставою для відмови у виплаті страхового відшкодування лише в тому разі, якщо таке порушення положень Договору страхувальником перешкодило Страхувальнику переконатися, що ця подія є страховим випадком.

Враховуючи встановлені судом обставини справи, вищевикладені норми матеріального та процесуального права, вивчивши доводи та пояснення сторін, дослідивши матеріали справи, оцінивши наявні в ній докази, суд приходить до обґрунтованого висновку, про те, що позовні вимоги є законними та обґрунтованими, а тому такими, що підлягають повному задоволенню, та стягненню з відповідача на користь позивача, заявлених у позові сум.

Що стосується вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд приходить до наступного висновку.

Як передбачено у статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Витрати на професійну правничу допомогу відносяться до витрат, пов`язаних з розглядом справи (пункт 1 частини третьої статті 133 ЦПК України) та становлять одну із складових судових витрат (частина перша статті 133 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 135 ЦПК України сума забезпечення витрат на професійну правничу допомогу визначається судом з урахуванням приписів частини четвертої статті 137, частини сьомої статті 139 та частини третьої статті 141 цього Кодексу, а також їх документального обґрунтування.

За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: (1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; (2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.

Приписами частини першої статті 26 Закону України від 05.07.2012 № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі - Закон № 5076-VI) визначено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.

Згідно зі статтею 30 Закону № 5076-VІ гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Судом встановлено, що 10.07.2019 між позивачем та адвокатом Авраменко Дмитром Олександровичем укладений Договір №10/07/19 про надання правової (правничої) допомоги (далі - Договір). Предметом договору є зобов`язання адвоката надавати правову допомогу клієнту в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором.

Також, 01.06.2021 між адвокатом та позивачем було укладено Додаткову угоду №3 до Договору №10/07/19 від 10.07.2019, в якому обумовлено було вартість послуг адвоката у сумі 15 000 гривень.

Професійна правнича допомога, обумовлена Договором, надавалась адвокатом Авраменком Д.О. на підставі Ордеру на надання правничої допомоги від 04.07.2022.

Згідно долученої під час розгляду заяви адвоката, розмір суми на відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу було збільшено до 18 000 гривень.

В обґрунтування збільшення витрат на правову допомогу, адвокатом долучено Акт здачі-приймання наданих послуг від 22.08.2022, узгоджений з клієнтом (позивачем по справі)

Відповідачем у відзиві заперечувалося стягнення витрат на правову допомогу, яким просив відмовити у такому стягненні, оскільки вимоги позивача про стягнення судових витрат на правову допомогу в розмірі зазначеному у позові є не співмірним ні зі складністю справи, ні часу, витраченого на виконання робіт, ні обсягу наданих послуг, ні ціною позову.

Право на професійну правничу допомогу гарантовано ст. 59 Конституції України, офіційне тлумачення якого надано Конституційним Судом України у рішеннях від 16 листопада 2000 року № 13-рп/2000, від 30 вересня 2009 року № 23-рп/2009.

Так, у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року N 23-рп/2009 зазначено, що правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема, в судах та інших державних органах, захист від обвинувачення тощо.

За змістом ст. 30 Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.

Відповідно до ст.33 Правил адвокатської етики, єдиною допустимою формою отримання адвокатом винагороди за надання правової допомоги клієнту є гонорар.

Розмір гонорару та порядок його внесення мають бути чітко визначені в угоді про надання правової допомоги. Засади обчислення гонорару (фіксована сума, погодинна оплата, доплата гонорару за позитивний результат по справі тощо) визначаються за домовленістю між адвокатом та клієнтом і також мають бути закріплені в угоді.

Факт надання правової допомоги підтверджується Договором №10/07/19 про надання правової (правничої) допомоги від 10.07.2019, Додатковою угодою №3 від 01.06.2021 до Договору №10/07/19 від 10.07.2019, ордером, який знаходиться в матеріалах справи, детальним описом виконаних робіт, адвокатом, Актами від 04.07.2022 та 22.08.2022 здачі-приймання робіт (наданих послуг) про виконання доручення, яким узгоджена сума гонорару адвоката за надану правову допомогу в загальному розмірі 18 000 гривень.

До того ж, відповідно до висновку Об`єднаної Палати Касаційного господарського суду Верховного Суду викладеного у постанові від 03 жовтня 2019 року у справі №922/445/19, витрати на надану професійну правничу допомогу разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.

Європейським судом з прав людини висловлена правова позиція, згідно з якою при розгляді питань компенсації витрат, понесених сторонами на отримання ними юридичної допомоги (в тому числі й під час розгляду їх справ в національних судах) задоволенню судом підлягають лише ті вимоги, по яким доведено, що витрати заявника були фактичними, неминучими, необхідними, а їх розмір розумним та обґрунтованим (остаточне рішення Європейського суду з прав людини від 10 січня 2010 року, №33210/07 і 41866/08) та «Гуриненко проти України» (рішення Європейського суду з прав людини від 18 лютого 2010 року, №37246/04).

Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною (Постанова Верховного Суду у справі №648/1102/19 від 12.02.2020р).

Додатковою постановою Верховного Суду від 18 серпня 2021 року у справі №300/3178/20 (адміністративне провадження № К/9901/19007/21) зазначається, що з огляду на те, що відповідач не обґрунтував необхідність зменшення розміру відшкодування судових витрат, понесених позивачем на професійну правничу допомогу, а позивач (заявник) навів детальне обґрунтування та подав належні докази на підтвердження розміру понесених витрат на таку допомогу, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що розмір судових витрат (витрати на професійну правничу допомогу під час розгляду справи в судах апеляційної та касаційної інстанцій) у сумі 10 тис. грн. є співмірним із часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом виконаної адвокатом роботи, а також значенням справи для учасників.

Отже, представником позивача надано належні докази, які є необхідними для компенсації витрат на правничу допомогу під час розгляду справи.

При цьому, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, ураховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи (аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19).

Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц (провадження № 14-382цс19) вказала, що принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов`язок доведення їх не співмірності.

Відповідачем не доведено не співмірності заявлених позивачем витрат на правничу допомогу та їх розміру.

У рішенні (щодо справедливої сатисфакції) від 19 жовтня 2000 року у справі «Іатрідіс проти Греції» (Iatridis v. Greece, заява № 31107/96) ЄСПЛ вирішував питання обов`язковості для цього суду угоди, укладеної заявником зі своїм адвокатом стосовно плати за надані послуги, що співставна з «гонораром успіху». ЄСПЛ указав, що йдеться про договір, відповідно до якого клієнт погоджується сплатити адвокату як гонорар є юридично дійсними, можуть підтверджувати, що у заявника дійсно виник обов`язок заплатити відповідну суму гонорару своєму адвокатові.

Правова позиція Верховного суду у справі № 234/466/20 у постанові від 25 листопада 2021 року також підтверджує можливість стягнення з винної сторони гонорару успіху.

На підставі викладеного, керуючись принципами розумності, обґрунтованості та співмірності стягнення витрат на правничу допомогу, не доведення відповідачем належними і допустимими доказами не співмірності та/або необґрунтованості таких витрат, суд дійшов до висновку про можливість стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правничу допомогу у сумі 18 000 гривень.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, тобто з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір у сумі 1584,03 гривні.

Керуючись ст. 3, 4, 10, 11, 76-81, 89, 141, 263-265, 268, 279 ЦПК України, суд -

ухвалив:

Позов задовольнити.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь ОСОБА_1 158 403 (сто п`ятдесят вісім тисяч чотириста тридцять шість) гривень 36 копійок, що складаються з: страхової виплати за Договором добровільного страхування від нещасних випадків DNHENS-194M1QG від 22.05.2019 - 12 5000 (сто двадцять п`ять тисяч) гривень, інфляційних втрат - 24 461 (двадцять чотири тисячі чотириста шістдесят одна) гривня 92 копійки, 3% річних від суми основного боргу 4 366 (чотири тисячі триста шістдесят шість) гривень 44 копійки, пені 4 575 (чотири тисячі п`ятсот сімдесят п`ять) гривень.

Стягнути з Товариства з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО» на користь ОСОБА_1 судові витрати,що складаються з: витрат на професійну правову (правничу) допомогу 18 000 (вісімнадцять тисяч) гривень та судовий збір - 1 584 (одна тисяча п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 03 копійки.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Реквізити учасників справи:

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , місце поживання: АДРЕСА_2 . РНОКПП НОМЕР_2 .

Відповідач: Товариство з додатковою відповідальністю «Страхова компанія «КРЕДО», місцезнаходження: пр. Моторобудівників, буд.34, м. Запоріжжя, 69068, .

Суддя: Н.С. Звєздова