Справа № 297/2922/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 жовтня 2022 року м. Берегове

Берегівський районний суд Закарпатської області в особі головуючого МИХАЙЛИШИН В. М., за участю секретаря Мартинишин О.О., розглянувши у підготовчому судовому засіданні об`єднану цивільну справу за первісною позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та зустрічною позовною заявою ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 , мешканка АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 , звернулась до Берегівського районного суду Закарпатської області із позовною заявою до ОСОБА_2 , мешканця АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , про розірвання шлюбу.

Позовна заява мотивована тим, що 24.09.2011 року сторони зареєстрували шлюб, за час якого у них народилося двоє дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Як зазначила позивачка за первісним позовом, за останні півтора року сімейне життя між ними поступово погіршувалося, що в кінцевому результаті призвело до фактичного припинення між ними шлюбних відносин. Кожен з них має різні погляди на шлюб та сім`ю, жодної моральної та фізичної підтримки від відповідача позивачка не отримує, кожен з них живе своїм життям. На даний час шлюбні відносини між ними припинені, з кінця минуло року проживають за різними адресами, спільне господарство не ведуть, подальше сумісне життя і збереження сім`ї позивачка вважає неможливим.

Ухвалою судді Берегівського районного суду Закарпатської області від 11.10.2022 року було відкрито провадження у справі в порядку загального позовного провадження та призначено підготовче засідання на 28 жовтня 2022 року.

20 жовтня 2022 року відповідачем ОСОБА_2 через канцелярію суду було подано зустрічну позовну заяву до ОСОБА_1 про визначення місця проживання дитини, а саме малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з його батьком ОСОБА_2 .

Зустрічна позовна заява мотивована тим, що під час шлюбу у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Позивачкою за первісним позовом було ініційована позовна заява про розірвання шлюбу. Разом з цим, між сторонами постійно виникає спір щодо доцільності проживання та виховання спільного сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 із батьком. Під час спільного проживання між сторонами часто виникали сімейні сварки та непорозуміння, що призвело до фактичного припинення шлюбних відносин. Тому, позивач за зустрічним позовом переїхав проживати окремо за адресою: АДРЕСА_2 , де проживає більше року. Так, з цього часу між сторонами почався спір стосовно місця проживання та виховання старшого сина ОСОБА_3 по причині, що останній вирішив переїхати до батька, оскільки з матір`ю перестав ладити. Як зазначає позивач за зустрічним позовом, всім що стосується сина, тобто утримання, виховання, дитсадки, в подальшому навчальні заклади та гуртки, займався він, батько. З дня подачі позову про розірвання шлюбу, відповідачка почала дзвонити позивачу з претензіями, щоб він повернув сина до неї проживати. Також, позивач за зустрічним позовом зазначив, що він має стабільний заробіток, є людиною психічно адекватною, спокійною, врівноваженою, серйозною, відповідальною та цілеспрямованою. У зв`язку з наведеним, ОСОБА_2 звернувся до суду із зустрічною позовною заявою.

Ухвалою Берегівського районного суду Закарпатської області від 28.10.2022 року прийнято зустрічну позовну заяву та об`єднано в одне провадження із первісним позовом.

Позивач за первісним позовом ОСОБА_1 в підготовче засідання не з`явилась, про місце, дату і час розгляду справи була повідомлена належним чином. При цьому, подала заяву про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримала в повному обсязі. Відзив на зустрічну позовну заяву не подала, зустрічні позовні вимоги визнала в повному обсязі.

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в підготовче засідання не з`явився, про місце, дату і час розгляду справи був повідомлений належним чином. Відзив на первісну позовну заяву не подав. При цьому, подав заяву про розгляд справи без його участі, зустрічні позовні вимоги підтримав в повному обсязі та просив їх задовольнити, первісний позов визнав в повному обсязі.

Вивчивши матеріали справи, суд приходить до наступного висновку.

ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали шлюб 24 вересня 2011 року про, що у виконкомі Мужіївської сільської ради Берегівського району Закарпатської області зроблено актовий запис за № 10.

Відповідно до ч. 2 ст. 112 Сімейного Кодексу України, суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що подальше спільне життя подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_2 і збереження сім`ї стало неможливим та суперечить їх інтересам та інтересам їх дітей.

Судом також встановлено, що сторони мають спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Відповідно до ч. 3, ч. 4, ч. 6 ст. 29 ЦК України, місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна. У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.

Місцем проживання фізичної особи, яка не досягла десяти років, є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я.

Фізична особа може мати кілька місць проживання.

Згідно зі ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.

Положеннями ст. 161 СК України закріплено, що якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом. Під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини беруться до уваги ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особиста прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. Орган опіки та піклування або суд не можуть передати дитину для проживання з тим із батьків, хто не має самостійного доходу, зловживає спиртними напоями або наркотичними засобами, своєю аморальною поведінкою може зашкодити розвиткові дитини.

Дана норма національного права є відображенням норм міжнародного публічного права, що закріплені у положенні ст. 9 ч. I Конвенції ООН від 20 листопада 1989 року «Про права дитини» (ратифікована Україною 27 лютого 1991 року), згідно з яким Держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

Так, згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється як найкращому забезпеченню інтересів дитини.

Поняття «забезпечення найкращих інтересів дитини» визначається п. 4 ст. 1 Закону України «Про охорону дитинства» від 26.04.2001 № 2402-III, як дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити.

Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції про права дитини, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року, держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.

Держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.

У п. 1 ст. 9 Конвенції передбачено, що держави-учасниці забезпечують те, щоб дитина не розлучалася з батьками всупереч їх бажанню, за винятком випадків, коли компетентні органи згідно з судовим рішенням, визначають відповідно до застосовуваного закону і процедур, що таке розлучення необхідне в якнайкращих інтересах дитини. Таке визначення може бути необхідним у тому чи іншому випадку, наприклад, коли батьки жорстоко поводяться з дитиною або не піклуються про неї, або коли батьки проживають роздільно і необхідно прийняти рішення щодо місця проживання дитини.

В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини (ч. 1 ст. 3 Конвенції).

У принципі 6 Декларації прав дитини, прийнятої резолюцією Генеральної Асамблеї ООН від 20 листопада 1959 року № 1385 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.

Ухвалюючи рішення у справі «М.С. проти України», Європейський суд з прав людини наголосив, що основне значення при визначенні місця проживання дитини має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. При цьому, Європейський суд з прав людини зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагонадійним.

Отже, при розгляді справ щодо місця проживання дитини суди насамперед мають виходити з інтересів самої дитини (враховуючи при цьому сталі соціальні зв`язки, місце навчання, психологічний стан тощо) та балансу між інтересами дитини, правами батьків на виховання дитини й обов`язком батьків діяти в її інтересах.

Оскільки визнання зустрічного позову відповідачкою ОСОБА_1 не суперечить закону та не порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд на підставі ч. 4 ст. 206 ЦПК України, прийняв визнання зустрічного позову ОСОБА_1 ..

За таких обставин, суд, оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок в їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить висновку, що шлюбно-сімейні відносини сторонами не підтримуються, шлюб між сторонами фактично розпався, носить формальний характер, рішення про звернення до суду із даним позовом є виваженим та відповідає волевиявленню позивача, а тому первісну позовну заяву та зустрічну позовну заяву слід задовольнити в повному обсязі.

Керуючись ч. 2 ст. 112, ст.ст. 141, 161 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, ч. 4 ст. 206, ст.ст. 260, 261, 262, 265, 267, 268, 352, 354, 355, 430 ЦПК України, суд -

ВИРІШИВ:

Первісну позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) про розірвання шлюбу - задовольнити.

Шлюб зареєстрований 24 вересня 2011 року про, що у виконкомі Мужіївської сільської ради Берегівського району Закарпатської області зроблено актовий запис за № 10, між ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_4 (уродженкою та мешканкою АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) та ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) - розірвати.

Зустрічну позовну заяву ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) про визначення місця проживання дитини - задовольнити.

Визначити місце проживання малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з його батьком ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 , за місцем його проживання.

Стягнути з ОСОБА_2 в користь ОСОБА_1 судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Стягнути з ОСОБА_1 в користь ОСОБА_2 судові витрати в розмірі 992 (дев`ятсот дев`яносто дві) гривні 40 копійок.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Апеляційна скарга може бути подана до Закарпатського апеляційного суду.

Суддя Віталій МИХАЙЛИШИН