Провадження № 2/638/1906/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року Дзержинський районний суд м. Харкова у складі:

Головуючого судді Цвірюка Д.В.,

за участю секретарів Ткаченко К.С., Куценко К.Д., Межирицької В.Ю.,

представника позивача ОСОБА_1 ,

представника відповідача ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Дзержинського районного суду м.Харкова в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину, -

встановив:

Позивач ОСОБА_3 звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова з позовною заявою до ОСОБА_4 , в якій просить змінити розмір стягнення аліментів на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітньої доньки з твердої грошової суми у розмірі 2000 грн. на 1/3 частки всіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно і до досягнення дитиною повноліття.

В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що між нею та відповідачем був зареєстрований шлюб. Від шлюбу ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась спільна донька ОСОБА_6 . Відповідно до рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.06.2017 року на відповідача був покладений обов`язок щомісяця сплачувати аліменти у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень на утримання малолітньої доньки. Зазначає, що на сьогодні збільшились потреби доньки у речах, необхідних для дитини її віку. Крім того, за роки, які минули з часу винесення рішення суду про стягнення аліментів значно зросли ціни на споживчі товари, послуги тощо. Аліментів, стягуваних рішенням суду, не достатньо для забезпечення належного рівня життя дитини, для її фізичного, морального, культурного, духовного та соціального розвитку. Також вказує, що відповідач є співзасновником та кінцевим бенефіціарним власником ТОВ «Компанія Динаміка», окрім того, ОСОБА_4 займається індивідуальною підприємницькою діяльністю, на утриманні інших неповнолітніх чи непрацездатних осіб не має. У зв`язку з чим просить позовні вимоги задовольнити у повному обсязі. Крім того позивач просить стягнути з відповідача на її користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 22 300,00 грн.

Відповідачем надано до суду відзив на позовну заяву, згідно якого проти позовних вимог заперечує, вважає, що вимога позивача про зміну способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від доходу (заробітку) має на меті збільшення їх розміру. Зазначає, що посилання позивача на те, що відповідач є співзасновником ТОВ «Компанія Динаміка» і є фізичною особою підприємцем, не можуть бути враховані судом, оскільки при постановленні рішення про стягнення з нього аліментів у 2017 році ці обставини вже існували та були враховані судом. Вказує, що позивачем не надано жодних доказів, що майновий стан відповідача значно покращився. Навпаки, відповідач стверджує, що його дохід є мінливим, наразі жодних дивідендів не отримує та не отримував. Зазначає, що позивач вже скористалась правом на збільшення розміру аліментів шляхом їх індексації, внаслідок чого державним виконавцем складено розрахунок заборгованості, і наразі, з урахуванням індексації щомісячний розмір аліментів складає близько 3000 грн. Крім того, вказує, що з 2012 року і дотепер він одноосібно несе значні витрати пов`язані з навчанням дитини та іншими її потребами (навчання у «Авторській школі Бойка», навчання в танцювальній студії, стоматологічні послуги). Ці витрати є значними для відповідача та суттєво впливають на його майновий стан. Також, щодо розміру 1/3 частки від доходу (заробітку) відповідача, зазначає, що відповідно до діючого законодавства України такий розмір стягнення аліментів не передбачено, а доказів на обґрунтування необхідності стягнення аліментів в розмірі більшому ніж ј частина заробітку (доходу), позивачем не надано. Щодо вимоги про стягнення витрат на правничу допомогу зазначає, що сума у розмірі 22 300,00 грн. є недоведеною, не відповідає принципам співмірності та розумності судових витрат, критерію реальності адвокатських витрат, а отже така вимога є безпідставною і задоволенню не підлягає. На підставі викладеного просить суд відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Ухвалою суду від 02.09.2021 року відкрито спрощене позовне провадження у справі з повідомленням (викликом) сторін.

Ухвалою суду від 06.09.2022 року витребувано з Головного управління статистики у Харківській області інформацію про середню заробітну плату за 2021-2022 роки. Також вказаною ухвалою витребувано з Центру обслуговування платників Шевченківської Державної податкової інспекції ГУДПС у Харківській області інформацію щодо доходів відповідача за 2021, 2022 роки.

В судовому засіданні позивач та представник позивача позовні вимоги підтримали у повному обсязі з підстав, зазначених у позові.

Представник відповідача в судовому засіданні проти задоволення позовних вимог заперечував, просив відмовити в задоволенні з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву.

Суд, заслухавши вступне слово позивача та представника, представника відповідача, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до вимог ч. ч. 2, 3 ст. 12 ЦПК України учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом встановлено та не заперечується сторонами у справі, що ОСОБА_3 та ОСОБА_4 перебували в зареєстрованому шлюбі, який згодом було розірвано.

Сторони по справі є батьками ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану №3 Харківського обласного управління юстиції від 25.11.2005 року.

Рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.06.2017 року, яке набрало законної сили, стягнуто з ОСОБА_4 , на користь ОСОБА_5 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 2000 гривень щомісячно до досягнення дитиною повноліття.

Згідно ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.

Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України №789ХІІ (78912) від 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.

Стаття 180 СК України передбачає, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття

Частинами першою третьою статті 181 СК України передбачено, що способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними; за домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.

Аналізуючи вищевказані правові норми законодавства, які регламентують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, про можливість зміни способу стягнення аліментів, оскільки стягувачу аліментів надано виняткове право вибору та ініціювання подальшої зміни в судовому порядку способу стягнення аліментів (в частці від доходу платника або в твердій грошовій сумі). При цьому, закон не встановлює обов`язку доведення мотивів, на підставі яких позивач бажає скористатися такою можливістю, а тому платник аліментів позбавлений можливості впливати на обрання способу стягнення аліментів, однак може звернутися до суду з позовом про зменшення їх розміру.

В даному випадку не потрібно вдаватися до аналізу підстав передбачених ст.192 СК України для зміни розміру аліментів, так як з таким позовом позивач не зверталась.

Тому доводити позивачу обставини, передбачені ст.192 СК України, а саме зміну матеріального становища відповідача, не потрібно, так як це не відповідає вимогам чинного законодавства щодо зміни способу аліментів.

При цьому, судом встановлено, що відповідач є фізичною особою підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, що підтверджується витягом з реєстру платників єдиного податку від 26.10.2018 року №590.

Згідно відомостей з Державного реєстру фізичних осіб платників податків ДПС України про джерела та суми доходів, отриманих від податкових агентів, та/або про суми доходів, отриманими самозайнятими особами, а також суму річного доходу, задекларованого фізичною особою в податковій декларації про майновий стан і доходи за період з 1 кварталу 2021 року по 2 квартал 2022 року, наданої на виконання ухвали суду ГУ ДПС у Харківській області, ОСОБА_4 за вказаний період стабільно отримував дохід, виплачений самозайнятій особі.

Крім того, відповідно до даних Єдиного державного реєстру МВС, 03.03.2020 року за відповідачем було зареєстровано транспортний засіб Infinity QX50 1997, (2018).

Згідно ч.2 ст.195 СК України заборгованість за аліментами платника аліментів, який не працював на час виникнення заборгованості або є фізичною особою - підприємцем і перебуває на спрощеній системі оподаткування, або є громадянином України, який одержує заробіток (дохід) у державі, з якою Україна не має договору про правову допомогу, визначається виходячи із середньої заробітної плати працівника для даної місцевості.

Відповідно до інформації Головного управління статистики у Харківській області, наданої на виконання ухвали суду про витребування доказів, розмір середньої заробітної плати штатних працівників Харківської області станом на січень 2022 року становить 12 510, 00 грн.

Також, суд зазначає, що відповідно до п.4 ч.1 ст.161 ЦПК України визначено стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - одна чверть заробітку (доходу) платника аліментів.

У сукупності наведеного, враховуючи середній розмір заробітної плати для Харківської області, а також відомості про доходи відповідача, надані на виконання ухвали суду Головним управлінням ДПС у Харківській області, судом визнається необхідним та достатнім змінити спосіб стягнення аліментів, що присуджені з відповідача на користь позивача саме в розмірі 1/4 частки всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, до досягнення нею повноліття.

При цьому суд надає оцінку посиланням відповідача на незмінність його матеріального стану з часу ухвалення рішення суду про стягнення з нього аліментів та зазначає, що всупереч вимогам ст.ст. 12,81 ЦПК України відповідачем не було спростовано, що присуджений за рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.06.2017 у справі № 638/9931/15-ц розмір аліментів у сумі 2000 грн. залишається достатнім на цей час з огляду на збільшення цін на споживчі товари та послуги, а також збільшення потреби у речах, відповідних дитині відповідного віку, на які посилається у своєму позові ОСОБА_3 .

Щодо посилання відповідача на те, що позивач звернувшись до суду має на меті збільшити розмір аліментів, суд зазначає, що матеріали справи свідчать, що позивач звернулась до суду з позовом саме про зміну способу стягнення аліментів на її користь на утримання дитини з твердої грошової суми на частку від доходу (заробітку) відповідача, а не зміну розміру стягнення аліментів.

При цьому, суд вважає необхідним роз`яснити відповідачу, що згідно ч.1 ст.192 СК України розмір аліментів визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них.

Щодо посилання відповідача на те, що він несе значні витрати пов`язані з потребами дитини (навчання в танцювальній студії, стоматологічні послуги та інше), суд не приймає до уваги, оскільки зазначені відповідачем витрати можуть бути віднесені судом до додаткових витрат на дитину, що не є предметом позову у цій справі.

Суд наголошує, що судове доказування - це діяльність учасників процесу при визначальній ролі суду по наданню, збиранню, дослідженню і оцінці доказів з метою встановлення з їх допомогою обставин цивільної справи. При цьому, збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених ЦПК України.

Доказування є єдиним шляхом судового встановлення фактичних обставин справи і передує акту застосування в судовому рішенні норм матеріального права, висновку суду про наявність прав і обов`язків у сторін.

У відповідності до частини 1 статті 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи.

Згідно статті 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст.78 ЦПК України суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Згідно до пункту 4 частини 2 статті 43 ЦПК України учасники справи зобов`язані подавати усі наявні у них докази в порядку та строки, встановлені законом або судом, не приховувати докази.

Таким чином, оскільки позивач, на виконання свого процесуального обов`язку надала належні, і неспростовні докази на підтвердження своєї позиції, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову частково знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про часткове задоволення позовних вимог.

Відповідно до ст.141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Щодо стягнення з відповідача на користь позивача витрат на правову допомогу, суд виходить з наступного.

За змістом статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, зокрема, належать витрати на професійну правничу допомогу.

Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника. Представником у суді може бути адвокат або законний представник (частина перша статті 60 ЦПК України).

За змістом статті 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.

Повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданим відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», про що зазначено в частині четвертій статті 62 ЦПК України.

За положеннями пункту 4 статті 1, частин третьої та п`ятої статті 27 зазначеного Закону договір про надання правової допомоги - це домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору. До договору про надання правової допомоги застосовуються загальні вимоги договірного права. Зміст договору про надання правової допомоги не може суперечити Конституції України та законам України, інтересам держави і суспільства, його моральним засадам, присязі адвоката України та правилам адвокатської етики.

Пунктом 9 частини 1 статті 1 вищевказаного Закону встановлено, що представництво це вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.

Інші види правової допомоги види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність»).

Відповідно до статті 19 вказаного Закону видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.

Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 вказаного Закону).

Також за статтею 28 Правил адвокатської етики, затверджених звітно-виборним З`їздом адвокатів України від 09 червня 2017 року, гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту.

Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата тощо), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.

Розмір гонорару визначається за погодженням адвоката з клієнтом. Адвокат має право у розумних межах визначати розмір гонорару, виходячи із власних міркувань. При встановленні розміру гонорару можуть враховуватися складність справи, кваліфікація, досвід і завантаженість адвоката та інші обставини. Погоджений адвокатом з клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розмір гонорару може бути змінений лише за взаємною домовленістю. В разі виникнення особливих по складності доручень клієнта або у випадку збільшення затрат часу і обсягу роботи адвоката на фактичне виконання доручення (підготовку до виконання) розмір гонорару може бути збільшено за взаємною домовленістю.

Непогодження клієнтом та/або особою, яка уклала договір в інтересах клієнта, розміру гонорару при наданні доручення адвокату або в ході його виконання є підставою для відмови адвоката від прийняття доручення клієнта або розірвання договору на вимогу адвоката.

Тож домовленості про сплату гонорару за надання правничої допомоги є такими, що склалися між адвокатом та клієнтом, в межах правовідносин яких слід розглядати питання щодо дійсності такого зобов`язання (пункт 5.39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 12 травня 2020 року у справі № 904/4507/18 (провадження № 12-171гс19)).

Згідно вимог статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.

Зі змісту частини четвертої статті 137 ЦПК України вбачається, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі, впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).

Відповідно до частини 2 статті 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: у разі задоволення позову - на відповідача; у разі відмови в позові - на позивача; у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).

Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.

У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.

При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.

Склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмету доказування в справі, що свідчить про те, що витрати на правову допомогу повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Верховний Суд у постанові від 03 травня 2018 року в справі №372/1010/16-ц дійшов висновку, що якщо стороною буде документально доведено, що нею понесені витрати на правову допомогу, а саме, надано договір на правову допомогу, акт приймання-передачі наданих послуг, платіжні документи про оплату таких послуг, розрахунок таких витрат, то у суду відсутні підстави для відмови у стягненні таких витрат стороні, на користь якої ухвалено судове рішення.

У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 137 ЦПК України).

Витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини другої статті 137 ЦПК України).

Аналогічна позиція висловлена Об`єднаною палатою Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду у постановах: від 03 жовтня 2019 року у справі № 922/445/19, від 22 січня 2021 року у справі № 925/1137/19, Верховним Судом у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах: від 02 грудня 2020 року у справі № 317/1209/19 (провадження № 61-21442св19), від 03 лютого 2021 року у справі № 554/2586/16-ц (провадження № 61-21197св19), від 17 лютого 2021 року у справі № 753/1203/18 (провадження № 61-44217св18).

Склад витрат, пов`язаних з оплатою за надання професійної правничої допомоги, входить до предмета доказування у справі, що свідчить про те, що такі витрати повинні бути обґрунтовані належними та допустимими доказами.

Велика Палата Верховного Суду також вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).

Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи, зокрема, на складність справи, витрачений адвокатом час.

Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.

Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року, застосовує аналогічний підхід та вказує, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, якщо вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення ЄСПЛ у справі «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року (East/West Alliance Limited v. Ukraine, заява № 19336/04, § 268, від 12 жовтня 2006 року у справі «Двойних проти України» (§ 80), від 10 грудня 2009 року у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (§§ 34-36), від 26 лютого 2015 року у справі «Баришевський проти України» (§ 95).

У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.

Інтереси ОСОБА_3 під час розгляду справи в суді першої інстанції представляла адвокат Ковальова Лариса Володимирівна на підставі договору про надання правничої допомоги №62 від 04.08.2021 року, ордеру серії АС №1023808 від 16.08.2021 року та свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю №264.

У позовній заяві позивачем заявлено клопотання про компенсацію судових витрат, в якому просить стягнути з відповідача витрати на правничу допомогу у розмірі 22 300,00 грн., в підтвердження чого додатково надала акт приймання-передавання наданих послуг від 16.08.2021 року, квитанцію до прибуткового касового ордера №62, відповідно до якого ОСОБА_3 сплачено 12 300,00 грн. Також зазначає, що узгоджена винагорода за надання допомоги складає 22 300 грн.

Умовами укладеного договору передбачено, що адвокат бере на себе зобов`язання надавати правничу допомогу в обсязі та на умовах, передбачених цим Договором, а Клієнт зобов`язаний оплатити Замовлення у порядку та строки, обумовлені Сторонами та самим Договором.

Відповідно до Додатку №1 до Договору сторони погодили виплату суми гонорару (винагороди) за надання Адвокатом правничої допомоги, вказаної в Договорі, при цьому розмір гонорару Адвоката залежить від кількості витрачених годин та встановлюється в наступному розмірі відповідно до виконаних Адвокатом послуг за наступними тарифами: розрахунок вартості однієї години надання послуг 30% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, на дату підписання акта приймання-передачі послуг: зустріч та усна консультація клієнта, ознайомлення з матеріалами справи; розрахунок вартості однієї години надання послуг 70% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, на дату підписання акта приймання-передачі послуг: представництво та захист інтересів Клієнта в суді будь-якої інстанції (одна година); розрахунок вартості одного документа 70% від розміру однієї мінімальної заробітної плати, встановленої законодавством, на дату підписання акта приймання-передачі послуг: складання процесуальних та інших документів правового характеру (позовної заяви, клопотань і заперечень, відповіді на відзив, апеляційної та касаційної скарг тощо).

Клієнт сплачує гонорар у день підписання акту приймання-передачі наданих послуг. (п.4.8 Договору).

З акту приймання передавання наданих послуг від 16.08.2021 року з детальним описом наданих послуг за Договором, вбачається, що адвокатом Ковальовою Ларисою Володимирівною надано ОСОБА_3 наступні послуги: зустріч та усна консультація Клієнта, ознайомлення з матеріалами, збір необхідної інформації (1 година) 1800,00 грн., підготовка проекту позовної заяви (2,5 години при вартості 4200,00 грн./год.) 10 500,00 грн., а всього 12 300,00 гривень.

Як вбачається з матеріалів справи представником позивача складено та подано до суду матеріали позову, які не є великими за обсягом та складається лише з 28 сторінок, з яких описова та мотивувальна частини позовної заяви становлять 8 сторінок. Додатками до позовної заяви є лише свідоцтва про народження, копія рішення суду, витяг з ЄДРЮОФОП та ГФ, копії аркушів паспорта позивача, копія довідки фізичної особи платника податків, витяг з договору про надання правничої допомоги, додаток до договору №62 від 04.08.2021 року, акт приймання-передавання наданих послуг від 16.08.2021 року, квитанція до приходного касового ордера, копія свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю та ордер.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає заявлений розмір витрат на надання правничої допомоги занадто завищеним, а також враховуючи велику кількість практики Верховного Суду та правове обґрунтування спірних правовідносин, суд вважає, що справа є невеликої складності.

Отже враховуючи складність справи та виконані роботи, приймаючи до уваги результат розгляду даної справи, а саме часткове задоволення позовних вимог, принципи співмірності та розумності судових витрат, суд дійшов висновку про необхідність зменшення розміру судових витрат позивача та стягнення з відповідача на користь ОСОБА_3 витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 4000,00 грн., виходячи з того, що зустріч та усна консультація клієнта, ознайомлення з матеріалами, збір необхідної інформації 1000 грн., підготовка проекту позовної заяви 3000 грн.

За таких обставин, суд оцінивши витрати позивача з урахуванням всіх аспектів і складності справи, наданих доказів на підтвердження надання правничої допомоги адвоката, враховуючи що суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, вимога про компенсацію судових витрат підлягає частковому задоволенню, а саме з відповідача підлягають стягненню витрати позивача на правову допомогу у розмірі 3000 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.180, 182, 191, 192 СК України, ст.ст. 2, 4, 76-81, 133, 141, 259, 263, 265, 268, 273, 352, 354 ЦПК України, суд,-

ухвалив:

Позовні вимоги ОСОБА_3 до ОСОБА_4 про зміну способу стягнення аліментів на неповнолітню дитину задовольнити частково.

Змінити спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.06.2017 року по справі №638/9931/15-ц, стягнувши з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі ј частини всіх видів заробітку (доходу) щомісячно, але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня набрання даним рішенням суду законної сили і до досягнення дитиною повноліття.

В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовити.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави судовий збір у розмірі 681 (шістсот вісімдесят одну) гривню 00 копійок.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень.

З дня набрання даним рішенням суду законної сили припинити стягнення по виконавчому листу, виданому на підставі рішення Дзержинського районного суду м.Харкова від 16.06.2017 року про стягнення з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 аліменти на утримання ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 2000 гривень.

Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду через Дзержинський районний суд м. Харкова протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Повний текст рішення складено 14.11.2022 року.

Сторони:

позивач: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , рнокпп НОМЕР_2 , АДРЕСА_1 ;

відповідач: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , рнокпп НОМЕР_3 , АДРЕСА_1 .

Головуючий суддя: Д.В.Цвірюк