Справа № 161/9680/22
Провадження № 2/161/3414/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(заочне)

09 листопада 2022 року місто Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі :

головуючого - судді Черняка В.В.,

за участю секретаря судового засідання - Жаловаги І.П.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Луцьку цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки в спільному майні подружжя,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулась до суду із позовом про визначення частки в спільному майні подружжя.

В обґрунтування вимог вказує, що перебуває у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2013 року. Згідно договору купівлі-продажу від 09.07.2014 року на ім`я відповідача зареєстровано право власності на земельну ділянку для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд, площею 0,1261 га (кадастровий номер: :03:001:2632), розташовану в с. Струмівка Луцького району Волинської області. Згодом, на вказаній земельній ділянці було побудовано будинок, права власності на який також зареєстровано за відповідачем. Останнім часом, ОСОБА_2 часто не допускає позивача до користування спільним будинком, зазначає, що остання немає відношення до вказаних об`єктів нерухомості.

З огляду на наведене, з посиланням на ст. 60, 70 СК України, ОСОБА_1 просить суд визнати за нею право власності на Ѕ частину значеної земельної ділянки та житлового будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою суду від 05 серпня 2022 року позовну заяву було прийнято до розгляду та відкрито провадження.

Представником позивача до початку судового засідання подано до суду заяву про розгляд справи без участі сторони позивача, в якій позов підтримує та просить задовольнити, не заперечує проти заочного розгляду справи.

Відповідач та його представник в судове засідання повторно не з`явились, будучи належним чином повідомленими про час та місце слухання справи.Причин поважності неявки суду не повідомили, своїм правом на подання відзиву не скористались.

Враховуючи вказане, суд вважає за можливе ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, що відповідає вимогам ч.1 ст. 280 ЦПК України.

Фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється, що відповідає положенням ч.2 ст.247 ЦПК України.

Дослідивши письмові матеріали справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають до задоволення з таких підстав.

Частиною 1 статті 16 ЦК України передбачено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.

Способом захисту цивільних прав та інтересів може бути, окрім іншого, визнання права (п.1 ч.2 ст.16 ЦК).

Відповідно до ст.328ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Судом встановлено, що сторони перебувають у зареєстрованому шлюбі з 18 липня 2013 року (а.с.6).

Відповідно до інформаційної довідки № 303172798 від 21.06.2022 року, відповідач є власником земельної ділянки, площею 0,1261 га, що розташована за адресою: Волинська обл., Луцький р-н, с. Струмівка (кадастровий номер: :03:001:2632; цільове призначення: для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка), право власності на яку зареєстровано 09.07.2014 року, а також житлового будинку, площею 266,7 кв.м., розташованого за адресою: АДРЕСА_1 (дата державної реєстрації права власності 20.05.2019 року) (а.с. 8-9).

Зважаючи на дату реєстрації права власності відповідача на вказані об`єкти нерухомості, зазначене майно набуте ним під час перебування у зареєстрованому шлюбі з позивачем. На час розгляду справи шлюб є дійсним, факту його розірвання судом не встановлено.

Відповідно до частини 3 статті 368 Цивільного кодексу України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.

Відповідно до ст.60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.

Згідно ч. 1 ст.61СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.

Відповідно дост.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.

За приписами ч. 1 ст. 70 СК України, у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначене за домовленістю між ними або шлюбним договором.

Поділ майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, здійснюється шляхом виділення його в натурі, а у разі неподільності присуджується одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними (частини перша, друга статті 71 СК України), або реалізується через виплату грошової чи іншої матеріальної компенсації вартості його частки (частина друга статті 364 Цивільного кодексу України).

Згідно з ч.2 ст. 370 ЦК України у разі виділу частки із майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки кожного із співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними, законом або рішенням суду.

Відповідно ч.3 ст.372 ЦК України у разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.

Як вбачається з матеріалів справи, у період перебування сторін у шлюбі, відповідач набув право власності на спірні об`єкти нерухомості, які в силу приписів ч. 3 ст. 368 ЦК України та ст. 60 СК України, є об`єктом права спільної сумісної власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

При вирішенні даного спору суд виходить з позиції достатності доказів, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування, як це передбачено ст.80 ЦПК України.

Доказів на спростування презумпції спільної сумісної власності на зазначене майно, яке було придбане під час шлюбу сторін та оформлене на відповідача, ОСОБА_2 не надано, підстав для відхилення від рівності часток сторін у спірному майні судом не встановлено.

Оцінюючи належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку про наявність підстав до задоволення позову.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягає стягненню документально підтверджений судовий збір у розмірі 12405 грн.

Керуючись ст. ст. 10, 12, 77-82, 89, 141, 263-265 ЦПК України, ст. 60, 61,63, 70 СК України, суд,-

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про визначення частки в спільному майні подружжя - задовольнити повністю.

Визнати за ОСОБА_1 право на власності на Ѕ частину земельної ділянки, площею 0,1261 га, що розташована за адресою: Волинська область, Луцький район, село Струмівка (кадастровий номер: :03:001:2632; цільове призначення: для будівництва і обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка) та на Ѕ частину житлового будинку з надвірними спорудами, загальною площею 266,7 кв.м., який знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 12405 (дванадцять тисяч чотириста п`ять) грн. 00 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.

У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку, встановленому цим Кодексом. У цьому разі строк на апеляційне оскарження рішення починає відраховуватися з дати постановлення ухвали про залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення.

Позивач може оскаржити заочне рішення безпосередньо до Волинського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення.

Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_1 );

Відповідач: ОСОБА_2 ( АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_2 ).

Повний текст судового рішення складено 10 листопада 2022 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду

Волинської області В.В. Черняк