Справа № 495/1266/21
Номер провадження 2/495/592/2022
17 жовтня 2022 рокум. Білгород-Дністровський
Білгород-Дністровський міськрайонний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Боярського О.О.,
за участі секретаря судових засідань Саханова О.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження в м. Білгород-Дністровському цивільну справу за позовом Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 4», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виселення у зв`язку із наданням іншого благоустроєного житлового приміщення, -
Короткий зміст та обґрунтування позовних вимог.
Позивачі, Білгород-Дністровська міська рада, виконавчий комітет Білгород-Дністровської міської ради звернулися до суду з позовом до ОСОБА_1 , у якому просять виселити відповідачку ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з жилого приміщення - квартири АДРЕСА_1 та вселити в благоустроєну квартиру АДРЕСА_2 .
Позов обґрунтований наступним.
21.01.2010 року рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради №11 «Про розподіл квартир, що придбані Державною іпотечною установою в будинку АДРЕСА_3 », ОСОБА_1 виділена двокімнатна квартира АДРЕСА_4 , загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м.
Згідно ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.
26.01.2010 року ОСОБА_1 надала письмову згоду на переселення в квартиру АДРЕСА_5 .
На підставі вищевказаного рішення Держава надала ОСОБА_1 квартиру АДРЕСА_5 . Таким чином, ОСОБА_1 на законних підставах вселилася в квартиру АДРЕСА_5 .
Позивачі у позові вказують, що вселившись до квартири АДРЕСА_5 , відповідачка ОСОБА_1 не виселилась із жилої кімнати АДРЕСА_6 і на порушення ст. 10 ЖКУ стала використовувати жиле приміщення не відповідно до його призначення, порушувати правила користування жилим приміщенням: витрачати воду для заливу сусідів; перевірити як витрачається вода, газ, електрична та теплова енергія неможливо, так як вся жила площа повністю захаращена сміттям, який ОСОБА_1 зносить в квартиру з усіх сміттєвих баків м. Білгород-Дністровського.
На порушення ст. 67 ЖКУ ОСОБА_1 не вносить плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, опалення, квартирну плату) згідно тарифів за жиле приміщення в квартирі АДРЕСА_6 .
На підставі ст.ст. 109-114, 115 Житлового Кодексу Української РСР у позивача є всі законні підстави вимагати виселення ОСОБА_1 з жилої кімнати в квартирі АДРЕСА_6 у зв`язку з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення квартири АДРЕСА_5 .
Надане ОСОБА_1 у зв`язку з виселенням інше жиле приміщення знаходиться в межах даного населеного пункту і відповідає встановленим санітарним і технічним вимогам.
На підставі наведеного просять задовольнити позов.
Ухвалою суду від 28.04.2022 року прийнято до провадження справу, та призначено підготовче судове засідання.
17.10.2022 року сторони у судове засідання не з`явились.
Адвокат Шаркевич В.Т., який діє в інтересах позивачів на підставі договору про надання правової допомоги, в судове засідання не з`явився, надав заяву у якій просив розгляд справи провести за його відсутності та відсутності позивачів, вказав, що проти ухвалення заочного рішення не заперечує.
Відповідачка ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 17.10.2022 року надала до суду заяву, у якій просила розгляд справи відкласти посилаючись на погане самопочуття зазначила при цьому, що 16.10.2022 року її хотіли отруїти грибами. Суд критично ставиться до вказаної заяви та вважає її зловживанням процесуальними правами та намаганням відповідача затягнути розгляд справи, оскільки відповідач ОСОБА_1 не вперше подає до суду подібні заяви, які не підтверджуються будь-якими ухвалити у справі заочне рішення.
Третя особа на стороні позивача голова ОСББ «Перемоги 4» Леонтьєва Н.Д. в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 17.10.2022 року надала до суду заву, відповідно до якої просила суд ухвалити заочне рішення у справі.
Третя особа на стороні позивача ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилася, про час та місце розгляду справи повідомлена належним чином. 17.10.2022 року надала до суду заву, відповідно до якої просила суд ухвалити заочне рішення у справі.
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Неявка в судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею, згідно ч.1 ст. 223 ЦПК України, у порядку ст. ст. 280-281 ЦПК України, при заочному розгляді на підставі наявних у справі доказів.
Згідно з ч. 1 ст. 280 ЦПК України, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку про наявність підстав для ухвалення заочного рішення на підставі наявних у справі доказів.
Фактичні обставини справи.
Дослідивши матеріали справи у їх сукупності, всебічно та повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають істотне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить до висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню із наступних підстав.
Судом встановлено, що рішенням виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 26.01.2010 року №11 «Про розподіл квартир, що придбані Державною іпотечною установою в будинку АДРЕСА_3 » та додатку №1 до вищевказаного рішення, було надано ОСОБА_1 двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м. (а.с. 12-13)
Житлове приміщення, що надано ОСОБА_1 виділено на підставі рішення виконавчого комітету міської ради від 31.05.1985р. № 301 про включення ОСОБА_1 до списку на квартирний облік, як потребуюча поліпшення житлових умов, і на момент виділення квартири перебувала на квартирному обліку.
Як вбачається з оглядового листа від 26.01.2010 року, ОСОБА_1 та ОСОБА_3 надали особисту письмову згоду на поселення у двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 . При цьому, ОСОБА_4 відмовляється від переселення із кімнати в гуртожитку в надану квартиру АДРЕСА_4 , так як знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_5 , тому він змушений залишатися проживати в кімнаті гуртожитку, та звернувся до міського голови з проханням, про залишення його проживати в кімнаті гуртожитку, виходячи з розміру житлової площі, яка необхідна на теперішній час на їх склад сім`ї ОСОБА_6 . (а.с. 14).
Рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.01.2013 року, у справі за позовом виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення із житлового приміщення, апеляційну скаргу ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року задоволено частково. Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 17 вересня 2012 року скасовано, у задоволенні позову виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради Одеської області до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про виселення із житлового приміщенням відмовлено.

Рішення апеляційного суд мотивоване наступним.

«Посилаючись на самовільне зайняття квартири відповідачами, суд першої інстанції не прийняв до уваги рішення виконкому Білгород-Дністровської міської ради «Про розподіл квартир, що придбаних Державною іпотечною установою в будинку АДРЕСА_7 від 21.01.2010 р. про надання відповідачам спірного житла на підставі розпорядження Кабінету Міністрів України від 13 січня 2010р. №33-р. «Питання надання громадянам квартир, що придбані Державною іпотечною установою, у м. Білгород-Дністровському». Згідно розпорядження Державною іпотечною установою придбано у вказаному будинку 81 квартиру для забезпечення житлом громадян, які відповідно до законодавства потребують поліпшення житлових умов.

На підставі вищевказаного рішення Держава надала відповідачам спірну квартиру. Висновки суду першої інстанції відносно того, що сім`я Криворот окрім квартири АДРЕСА_5 займає й кімнату АДРЕСА_6 не можуть бути прийняті до уваги з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, ордер на спірну квартиру не виданий, оскільки один із членів сім`ї відповідачів ОСОБА_4 відмовляється від переселення із кімнати в гуртожитку в надану квартиру АДРЕСА_4 , так як ОСОБА_4 знаходиться у фактичних шлюбних відносинах з ОСОБА_7 , тому він змушений залишатися проживати в кімнаті гуртожитку, та звернувся до міського голови з проханням, про залишення його проживати в кімнаті гуртожитку, виходячи з розміру житлової площі, яка необхідна на теперішній час на їх склад сім`ї ОСОБА_6 .

Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 разом зі своїми неповнолітніми синами ОСОБА_3 та ОСОБА_4 знаходилися на квартирному обліку з 1985 року. Тобто на момент постановлення їх у квартирну чергу вони претендували на двокімнатну квартиру, однак квартира їм була надана лише в 2010 році, тобто через 25 років.

Отже, на момент подання заяви про надання квартири сім`я ОСОБА_8 складалась з матері ОСОБА_1 та неповнолітніх синів: ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , а на момент надання - з трьох повнолітніх осіб різної статі, з яких ОСОБА_4 має сім`ю та проживає в цивільному шлюбі з ОСОБА_5 .

Білгород-Дністровської міської ради при прийнятті рішення про виділення квартири не звернув увагу на вікові зміни в сім`ї ОСОБА_6 , у зв`язку з чим виділив їм житлову площу в порушення вимог ст.50 ЖК України двокімнатну квартиру замість необхідної їм трьохкімнатної.

На цей факт не звернув уваги й Білгород-Дністровський міськрайонний суд при вирішенні питання про виселення вказаних осіб.

Колегія суддів вважає, що сім`я ОСОБА_6 вселилася в спірну квартиру дозволу власника будинку на підставі прийнятого рішення про надання їм спірного житла, яке на теперішній час не скасовано».

До теперішнього часу зазначене рішення щодо надання відповідачам спірної квартири не скасовано, не змінено, в судовому порядку не оскаржено.»

Вказане рішення апеляційного суду Одеської області а даний час не скасовано та набрало законної сили.

Згідно листа начальника КП «Білгород-Дністровськводоканал» від 09.12.2021 року, повідомляється, що за адресою: АДРЕСА_8 , в базі даний відділу збуту, рахується особовий рахунок № НОМЕР_2 , відкритий на ім`я ОСОБА_1 . За останні три роки оплата за послуги водопостачання відсутня. Борг становить 11295,21 грн. Лічильник відсутній, обсяг водопостачання рахується 120 літрів на добу на одну людину. (а.с. 165)

Згідно довідки голови ОСББ «Перемоги 4» від 05.12.2021 року №87, с листопада 2019 року ОСОБА_1 не сплачує внески на утримання будинку. Заборгованість складає 2441,40 грн. (а.с. 167)

Позиція суду та оцінка аргументів сторін.

Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 107 Житлового Кодексу України, у разі вибуття наймача та членів його сім`ї на постійне проживання до іншого населеного пункту або в інше жиле приміщення в тому ж населеному пункті договір найму жилого приміщення вважається розірваним з дня вибуття. Якщо з жилого приміщення вибуває не вся сім`я, то договір найму жилого приміщення не розривається, а член сім`ї, який вибув, втрачає право користування цим жилим приміщенням з дня вибуття.

Відповідно до частини 4 статті 311 ЦК України, фізична особа не може бути виселена або іншим чином примусово позбавлена житла, крім випадків, встановлених законом.

З часу одержання наймачем у порядку поліпшення житлових умов іншого жилого приміщення, укладення договору найму цього приміщення і його заселення договір найму попереднього жилого приміщення відповідно до ст. 107 ЖК ( 5464-10 ) вважається розірваним і в тому разі, коли наймач продовжує виконувати обов`язки за цим договором і не звільнив приміщення повністю.

Відповідно до ст. 109 Житлового Кодексу України, виселення із займаного жилого приміщення допускається з підстав, установлених законом. Виселення проводиться добровільно або в судовому порядку.

Згідно із частиною 4 статті 9 ЖК Української РСР, ніхто не може бути виселений із займаного жилого приміщення або обмежений у праві користування жилим приміщенням інакше як з підстав і в порядку, передбачених законом.

Згідно частини 1 статті 110 ЖК Української РСР, громадяни виселяються з жилих будинків державного і громадського житлового фонду з наданням іншого благоустроєного жилого приміщення, якщо: будинок, у якому знаходиться жиле приміщення, підлягає знесенню; будинок(жиле приміщення) загрожує обвалом; будинок (жиле приміщення) підлягає переобладнанню в нежилий.

Згідно частини 3 статті 116 ЖК Української РСР, осіб, які самоправно зайняли жиле приміщення, виселяють без надання їм іншого жилого приміщення.

Відповідно до частини третьої статті 47 Конституції України, ніхто не може бути примусово позбавлений житла інакше як на підставі закону за рішенням суду.

Згідно зі статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» та частиною четвертою статті 10 ЦПК України, суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (далі - Конвенція) і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) як джерело права.

У статті 8 Конвенції закріплено, що кожен має право на повагу до свого приватного і сімейного життя та до свого житла. Органи державної влади не можуть втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб.

Згідно з практикою ЄСПЛ втручання держави у право на житло є порушенням статті 8 Конвенції, якщо воно не здійснюється «згідно із законом», не переслідує легітимну мету, чи не розглядається як «необхідне в демократичному суспільстві».

Формулювання «згідно із законом» не лише вимагає, щоб оскаржуваний захід мав підставу в національному законодавстві, але також звертається до якості такого закону. Зокрема, положення закону мають бути достатньо чіткими у своїх термінах та передбачати засоби юридичного захисту проти свавільного застосування (Рішення ЄСПЛ у справі «Кривіцька та Кривіцький проти України» від 02 грудня 2010 року, § 43).

Суд констатує, що втручання у право на повагу до житла відповідача буде відповідати Конвенції не лише тоді, коли таке втручання здійснюється згідно із законом, але й якщо для такого втручання існують легітимні цілі, вичерпний перелік яких наведений у пункті другому статті 8 Конвенції. Обґрунтування пропорційності виселення Європейський суд з прав людини вважає обов`язковою умовою належного застосування статті 8 Конвенції (див. mutatis mutandis «Dakus v. Ukraine», № 19957/07, § 50-51, ЄСПЛ від 14 грудня 2017 року).

Згідно ст. 47 ЖК України норма жилої площі в Україні встановлюється в розмірі 13,65 кв.м. на одну особу.

Виходячи з цього суд вважає, що за наявних обставин, двокімнатна квартира АДРЕСА_5 , загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м., яка надана відповідачу на підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 26.01.2010 року №11 «Про розподіл квартир, що придбані Державною іпотечною установою в будинку АДРЕСА_3 » та у яку вселилася відповідачка ОСОБА_1 із своїм сином ОСОБА_3 , повністю відповідає за своєю площею нормам жилої площі, яка встановлена ст. 47 ЖК України.

На підставі викладеного суд приходить до висновку, що відповідач ОСОБА_1 проживає в квартирі АДРЕСА_1 , без достатніх правових підстав, самоправно зайнявши житлове приміщення, маючи при цьому у власності інше житло, яке було виділено їй на підставі рішення виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради від 26.01.2010 року №11 «Про розподіл квартир, що придбані Державною іпотечною установою в будинку АДРЕСА_3 » та додатку №1 до вищевказаного рішення, а саме - двокімнатну квартиру АДРЕСА_5 , загальною площею 62,9 кв.м., житловою площею 26,4 кв.м., яке на теперішній час не скасовано, що встановлено рішенням апеляційного суду, яке набрало чинності (а.с. 12-14).

Стосовно позовних вимог Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради щодо вселення відповідачки ОСОБА_1 в благоустроєну квартиру АДРЕСА_2 , суд зазначає наступне.

Ч.ч. 1,2 Ст. 29 Цивільного кодексу України встановлено, місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово. Фізична особа, яка досягла чотирнадцяти років, вільно обирає собі місце проживання, за винятком обмежень, які встановлюються законом.

Відповідно до ст. 2 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», громадянам України, а також іноземцям та особам без громадянства, які на законних підставах перебувають в Україні, гарантуються свобода пересування та вільний вибір місця проживання на її території, за винятком обмежень, які встановлені цим Законом.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні», вільний вибір місця проживання чи перебування - право громадянина України, а також іноземця та особи без громадянства, які на законних підставах перебувають на території України, на вибір адміністративно-територіальної одиниці, де вони хочуть проживати чи перебувати. Місце проживання - житло з присвоєною у встановленому законом порядку адресою, в якому особа проживає, а також апартаменти (крім апартаментів у готелях), кімнати та інші придатні для проживання об`єкти нерухомого майна, заклад для бездомних осіб, інший надавач соціальних послуг з проживанням, стаціонарна соціально-медична установа та інші заклади соціальної підтримки (догляду), в яких особа отримує соціальні послуги.

Таким чином, законодавством України не передбачено примусове вселення особи до житлового приміщення.

Окрім того, звертаючись до суду із вказаним позовом та обґрунтовуючи його, позивачі вказують, що ОСОБА_1 вселилась до квартири АДРЕСА_5 , та при цьому не виселилась із жилої кімнати АДРЕСА_6 .

Окрім того, рішенням апеляційного суду Одеської області від 22.01.2013 року, яке чинне на теперішній час, встановлено, що що сім`я ОСОБА_6 вселилася в квартиру АДРЕСА_5 з дозволу власника будинку на підставі прийнятого рішення про надання їм спірного житла, яке на теперішній час не скасовано, таким чином, судом встановлено що відповідачка ОСОБА_1 вже проживає у квартирі АДРЕСА_5 на законни піставах у зв`язку із чим у задоволенні вимог у цій частині необхідно відмовити, у зв`язку із їх безпідставністю.

Висновки за результатами розгляду справи

Дослідивши наявні у справі докази, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов до переконання про те, що позовні вимоги Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_1 підлягають частковому задоволеною.

Керуючись ст.ст. 21, 24, ч.ч. 3, 4 ст. 56, ч. 2 ст. 104, ч.3 ст.105, ч.1 ст.110, ст.ст. 112, 115 Сімейного кодексу України, ст.ст. 2, 4, 5, 10, 90, 258, 259, 263, 265, 268, 280-282, 293 ЦПК України, суд

У Х В А Л И В:

Позов Білгород-Дністровської міської ради, виконавчого комітету Білгород-Дністровської міської ради до ОСОБА_1 , треті особи на стороні позивача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_2 , об`єднання співвласників багатоквартирного будинку «Перемога 4», треті особи на стороні відповідача, які не заявляють самостійних вимог щодо предмету спору ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про виселення у зв`язку із наданням іншого благоустроєного житлового приміщення задовольнити частково.

Виселити ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , з жилого приміщення - кімнати АДРЕСА_1 .

В решті вимог відмовити у задоволенні.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Заочне рішення суду набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Суддя О.О.Боярський