ДАРНИЦЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М.КИЄВА
провадження № 2/753/1541/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"06" жовтня 2022 р. Дарницький районний суд м. Києва у складі:

головуючого судді: Котвицького В.Л.,

за участю:

секретаря судового засідання: Яценка Ю.О.,

представника позивача: ОСОБА_3.,

представника відповідача 1: Чіпко В.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 , про скасування рішення державного реєстратора і запису про державну реєстрацію прав, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач у грудні 2021 року звернувся до Дарницького районного суду м. Києва з позовом, в якому просить суд скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 589393300 від 24.06.2021, прийняте державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації); скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 № 42674401 на 1/10 частини квартири АДРЕСА_1 ; скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 № 42674424 на 9/10 частини квартири АДРЕСА_1 .

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 05.03.2020 визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як подружжя та як чоловіка та жінки, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.03.2009 по 16.12.2010.

У той же час, в супереч закону, державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Ляшкевичем М.В. було прийнято рішення №58939300 від 24.06.2021 про реєстрацію права власності на 9/10 та 1/10 частин квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , про що зроблено записи №42674401 та №42674424.

Тобто, державний реєстратор прийняв рішення про реєстрацію права власності на всю квартиру АДРЕСА_1 одноосібно за ОСОБА_2 .

Позивач вважає такі дії державного реєстратора незаконними, прийнятими з порушенням чинного законодавства, а відповідно таким, що підлягає скасуванню, що у свою чергу тягне за собою скасування запису про реєстрацію права власності на спірну квартиру за ОСОБА_2 .

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 17.01.2022 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання в порядку загального позовного провадження.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 01.07.2022 за клопотанням представника позивача змінено процесуальний статус ОСОБА_2 з третьої особи на співвідповідача.

Ухвалою Дарницького районного суду м. Києва від 12.09.2022 закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті на 27.09.2022 на 16 год. 00 хв.

У судове засідання 27.09.2022 відповідач ОСОБА_2 та/або її представник в судове засідання не з`явились. Представник відповідача була повідомлена про дату, місце та час судового засідання належним чином, причини своєї неявки не повідомила, клопотання про відкладення судового засідання не подала. Протокольною ухвалою суду судове засідання було відкладено на 06.10.2022 на 15 год. 00 хв.

Відповідач ОСОБА_2 та/або її представник в судове засідання 06.10.2022 не з`явились. Разом з тим, 06.10.2022 від представника відповідача надійшла заява про відкладення розгляду справи у зв`язку із участю представника у іншому процесі. На підставі норми ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів. Суд ухвалив відмовити у задоволенні вказаної заяви, як у необґрунтованої, оскільки представник відповідача заздалегідь та завчасно була повідомлена про день, час та місце розгляду справи. Крім того, у попередніх засіданнях представником відповідача ОСОБА_2 висловлено позицію відповідача ОСОБА_2 щодо вказаного позову, зокрема 14.07.2022 до суду подано відзив, відповідно до якого відповідач ОСОБА_2 позовні вимоги не визнає та заперечує проти задоволення позову.

Представник позивача у судовому засіданні позовні вимоги підтримала в повному обсязі з підстав виколадених у позовній заяві.

Представник відповідача 1 у судове засідання не з`явився, позовних вимог не визнав, з підстав викладених у відзиві на позовну заяву.

Заслухавши представника позивача та представника відповідача 1, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані у справі докази, керуючись законом, суд дійшов до наступного висновку.

Відповідно до ст. 15 ЦК України кожна особа має права на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Згідно частин 1 та 2 статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, визнання правочину недійсним.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Згідно із ч. 1 ст. 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється у порядку іншого судочинства.

В судовому засіданні встановлено, що відповідно до свідоцтва про право власності від 21.01.2014 ОСОБА_1 на праві приватної власності належала квартира АДРЕСА_1 .

У подальшому, рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 05.03.2020 визнано квартиру АДРЕСА_1 спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 як подружжя та як чоловіка та жінки, які проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.03.2009 по 16.12.2010. Рішення про визначення часток у спільній сумісній власності судом не приймалось.

Відповідно до ч. 1 ст. 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном.

Згідно з ч. 1 ст. 319 ЦК України, власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.

Згідно із ст. 190 ЦК України майном як особливим об`єктом вважаються окрема річ, сукупність речей, а також майнові права та обов`язки. Майнові права є неспоживною річчю. Майнові права визнаються речовими правами.

Майнове право, яке можна визначити як «право очікування», є складовою частиною майна як об`єкта цивільних прав. Майнове право - це обмежене речове право, за яким власник цього права наділений певними, але не всіма правами власника майна, та яке засвідчує правомочність його власника отримати право власності на нерухоме майно чи інше речове право на відповідне майно в майбутньому.

Захист майнових прав здійснюється в порядку, визначеному законодавством, а якщо такий спеціальний порядок не визначений, захист майнового права здійснюється на загальних підставах, визначених цивільним законодавством.

Згідно з нормами ЦК України до первинного способу набуття права власності, зокрема, належить набуття права власності на новостворену річ (в тому числі, на об`єкт незавершеного будівництва), на яку раніше не було і не могло бути встановлене нічиє право власності (ст. 331 ЦК України).

Таким чином, підставою первинного способу набуття права власності є правопороджуючі юридичні факти, а для похідного - правовідносини, які виникли на підставі відповідних юридичних фактів.

Положеннями ч. 2 ст. 328 ЦК України встановлюється презумпція правомірності набуття права власності, котра означає, що право власності на конкретне майно вважається набутим правомірно, якщо інше не встановлено в судовому порядку або незаконність набуття права власності прямо не випливає із закону. Таким чином, факт неправомірності набуття права власності, якщо це не випливає із закону, підлягає доказуванню, а правомірність набуття права власності включає в себе законність і добросовісність такого набуття.

Право власності у набувача майна за договором виникає з моменту передання майна, якщо інше не встановлено договором або законом. Переданням майна вважається вручення його набувачеві, зокрема, на об`єкти нерухомості, права на які підлягають державній реєстрації.

Право власності у набувача за договором відповідно до ч. 4 ст. 334 ЦК України виникає з дня державної реєстрації (ст. 182 ЦК України), а не в момент фактичного передання майна або в будь-який інший момент, визначений угодою сторін.

Для набуття набувачем права власності на майно передбачена наявність таких складових: укладення договору (в передбачених статтями 208, 209 ЦК України випадках - нотаріальне посвідчення або письмова форма); виконання договору та у визначених законом випадках - державна реєстрація.

Частиною 1 ст. 328 ЦК України передбачено, що право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Передумовою для застосування ст. 392 ЦК України є відсутність іншого, окрім судового, шляху для відновлення порушеного права.

Таким чином, як вбачається з матеріалів справи рішенням Дарницького районного суду м.Києва від 05.03.2020 квартира АДРЕСА_1 була визнана спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1

ОСОБА_1 не звертався до державного реєстратора із заявою про реєстрацію права власності на спірну квартиру.

Разом з тим, державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Ляшкевичем М.В., за заявою ОСОБА_2 , було прийнято рішення №58939300 від 24.06.2021 про реєстрацію права власності на 9/10 та 1/10 частин квартири АДРЕСА_1 за ОСОБА_2 , про що зроблено записи №42674401 та №42674424.

Тобто, державний реєстратор прийняв рішення про реєстрацію права власності на всю квартиру АДРЕСА_1 одноосібно за ОСОБА_2 .

Пунктом 1 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», в редакції, чинній на час вчинення державним реєстратором реєстраційних дій, державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» (в редакції, чинній на час проведення оскарженої реєстраційної діі) , державним реєстратором є: 1) громадянин України, який має вищу освіту за спеціальністю правознавство, відповідає кваліфікаційним вимогам, встановленим Міністерством юстиції України, та перебуває у трудових відносинах з суб`єктом державної реєстрації прав; 2) нотаріус; 3) державний виконавець, приватний виконавець - у разі державної реєстрації обтяжень, накладених під час примусового виконання рішень відповідно до закону, а також у разі державної реєстрації припинення іпотеки у зв`язку з придбанням (передачею) за результатом прилюдних торгів (аукціонів) нерухомого майна, що є предметом іпотеки.

Відповідно до ч. 3 ст. 10 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» визначено, що державний реєстратор:

1) встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, зокрема: відповідність обов`язкового дотримання письмової форми правочину та його нотаріального посвідчення у випадках, передбачених законом; відповідність повноважень особи, яка подає документи для державної реєстрації прав;відповідність відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, що містяться у Державному реєстрі прав, відомостям, що містяться у поданих/отриманих документах;наявність обтяжень прав на нерухоме майно;наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації;

2) перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення;

3) під час проведення державної реєстрації прав, що виникли в установленому законодавством порядку до 10.01.2013, обов`язково запитує від органів влади, підприємств, установ та організацій, які відповідно до законодавства проводили оформлення та/або реєстрацію прав, інформацію (довідки, засвідчені в установленому законодавством порядку копії документів тощо), необхідну для такої реєстрації, у разі відсутності доступу до відповідних носіїв інформації, що містять відомості, необхідні для проведення державної реєстрації прав, чи у разі відсутності необхідних відомостей в єдиних та державних реєстрах, доступ до яких визначено цим Законом, та/або у разі, якщо відповідні документи не були подані заявником. Органи державної влади, підприємства, установи та організації зобов`язані безоплатно протягом трьох робочих днів з моменту отримання запиту надати державному реєстратору запитувану інформацію в паперовій та (за можливості) в електронній формі;

4) під час проведення реєстраційних дій обов`язково використовує відомості Державного земельного кадастру та Єдиного реєстру дозвільних документів, що дають право на виконання підготовчих та будівельних робіт і засвідчують прийняття в експлуатацію закінчених будівництвом об`єктів, відомостей про повернення на доопрацювання, відмову у видачі, скасування та анулювання зазначених документів, а також використовує відомості, отримані у порядку інформаційної взаємодії Державного реєстру прав з Єдиним державним реєстром судових рішень;

5) відкриває та/або закриває розділи в Державному реєстрі прав, вносить до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідні відомості про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів таких прав;

6) присвоює за допомогою Державного реєстру прав реєстраційний номер об`єкту нерухомого майна у випадках, передбачених цим Законом;

7) виготовляє електронні копії документів, поданих у паперовій формі, та розміщує їх у реєстраційній справі в електронній формі у відповідному розділі Державного реєстру прав (у разі якщо такі копії не були виготовлені під час прийняття документів за заявами у сфері державної реєстрації прав);

8) формує за допомогою Державного реєстру прав документи за результатом розгляду заяв у сфері державної реєстрації прав;

9) формує реєстраційні справи у паперовій формі;

9-1) надає в установленому порядку та у випадках, передбачених Законом України "Про виконавче провадження", інформацію органу державної виконавчої служби або приватному виконавцю;

10) здійснює інші повноваження, передбачені цим Законом.

Статтею 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень» встановлено порядок проведення державноі реєстраціі прав, зокрема визначається наступне: прийняття/отримання документів для державної реєстрації прав, формування та реєстрація заяви в базі даних заяв; виготовлення електронних копій документів, поданих для державної реєстрації прав, шляхом сканування (у разі подання документів у паперовій формі) та їх розміщення у Державному реєстрі прав; встановлення черговості розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв; перевірка документів на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень; прийняття рішення про державну реєстрацію прав (у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав); відкриття розділу в Державному реєстрі прав та/або внесення до відкритого розділу або спеціального розділу Державного реєстру прав відповідних відомостей про речові права на нерухоме майно та їх обтяження, про об`єкти та суб`єктів цих прав;

Перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень.

Державні реєстратори зобов`язані надавати до відома заявників інформацію про перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав.

Державній реєстрації підлягають виключно заявлені речові права на нерухоме майно та їх обтяження, за умови їх відповідності законодавству і поданим/отриманим документам (ч. 4 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень») .

У разі якщо під час розгляду заяви про державну реєстрацію прав на нерухоме майно державним реєстратором встановлено наявність зареєстрованих у Державному реєстрі прав інших заяв про державну реєстрацію прав на це саме майно, заяви розглядаються в порядку черговості їх надходження. Наступна заява розглядається тільки після прийняття державним реєстратором рішення про державну реєстрацію прав або про відмову в такій реєстрації щодо заяви, зареєстрованої в Державному реєстрі прав раніше.

Черговість розгляду заяв щодо одного об`єкта нерухомого майна застосовується як під час розгляду заяв про державну реєстрацію права власності та інших речових прав, так і під час розгляду заяв про державну реєстрацію обтяжень таких прав (ч. 8 ст. 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та іх обтяжень», в редакції, чинній на момент вчинення спірної реєстраційної діі).

Таким чином, при вчиненні реєстраційних дій щодо реєстраціі прав на нерухоме майно державний реєстратор встановлює відповідність заявлених прав і поданих/отриманих документів вимогам законодавства, а також відсутність суперечностей між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями, наявність факту виконання умов правочину, з якими закон та/або відповідний правочин пов`язує можливість виникнення, переходу, припинення речового права, що підлягає державній реєстрації, перевіряє документи на наявність підстав для проведення реєстраційних дій, зупинення розгляду заяви про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, зупинення державної реєстрації прав, відмови в державній реєстрації прав та приймає відповідні рішення, встановлює черговість розгляду заяв, зареєстрованих у базі даних заяв, перевіряє документи на наявність підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав та прийняття відповідних рішень, а рішення про державну реєстрацію прав приймає лише у разі відсутності підстав для зупинення розгляду заяви, зупинення державної реєстрації прав, відмови у проведенні державної реєстрації прав.

Як вбачається з матеріалів справи, та встановлено в ході судового розгляду державному реєстратору було достовірно відомо, що спірна квартира знаходиться у спільній сумісній власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , оскільки реєстрація права власності на квартиру за ОСОБА_2 відбувалась на підставі рішення Дарницького районного суду м.Києва від 05.03.2020 року, про що зазначено у відповідній графі витягу про державну реєстрацію.

Крім того, до суду не надано належних доказів того, з яких даних державним реєстратором вказано, що спірна квартира належить ОСОБА_2 на праві спільної часткової власності, адже не надано жодного правовстановлюючого документа, де було б визначено її частку у праві власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Таким чином, проаналізувавши наявні в матеріалах справи докази, керуючись положеннями наведеного законодавства України, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення вимог позивача, оскільки відповідачем державним реєстратором прийнято рішення та проведено державну реєстрацію права власності за відповідачем ОСОБА_2 на квартиру АДРЕСА_1 без дослідження повного обсягу підстав для реєстрації вказаного нерухомого майна, не урахувавши відсутність або наявність факту виникнення, переходу або припинення права на нерухоме майно, а тому у державного реєстратора не було повноважень на прийняття оскаржуваного рішення та проведення реєстраційних дій у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно.

Відповідно частин 1, 3 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Згідно ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Згідно зі ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Рішення суду, як найважливіший акт правосуддя, покликане забезпечити захист гарантованих Конституцією України прав і свобод людини та здійснення проголошеного Основним Законом України принципу верховенства права. У зв`язку з цим суди повинні неухильно додержуватись вимог про законність і обґрунтованість рішення у цивільній справі.

Відхиляючи будь-які доводи сторін чи спростовуючи подані стороною докази, суди повинні у мотивувальній частині рішення навести правове обґрунтування і ті доведені фактичні обставини, з огляду на які ці доводи або докази не взято до уваги судом. Викладення у рішенні лише доводів та доказів сторони, на користь якої приймається рішення, є порушенням вимог щодо рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом.

Згідно з усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі «Ruiz Torija v. Spain» від 09 грудня 1994 року, серія А, № 303А, § 29). Хоча національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень (рішення у справі «Suominen v. Finland» від 01 липня 2003 року № 37801/97, § 36,). Ще одне призначення обґрунтування рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 30).

За таких обставини, суддя за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні всіх обставин справи та наданих в їх обґрунтування доказів, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у справі, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку вважає, що позов підлягає задоволенню у повному обсязі, оскільки під час судового розгляду не встановлено та відповідачами в силу принципу змагальності сторін не доведено необґрунтованості позовних вимог, відповідно до якого кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, а суд розглядає справи в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідачів на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі по 1362,00 грн. з кожного.

Враховуючи наведене та керуючись ст.ст. 4, 15, 16, 19, 182, 190, 317, 319, 328, 331, 334, 392 ЦК України, Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» від 01.07.2004 № 1952-IV, ст.ст. 2, 10, 49, 76, 77-81, 89, 141, 177,209, 210, 223, 247, 265, 354 ЦПК Укрїни, суд, -

ВИРІШИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до державного реєстратора Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), ОСОБА_2 , про скасування рішення державного реєстратора і запису про державну реєстрацію прав - задовольнити.

Скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер: 589393300 від 24.06.2021, прийняте державним реєстратором Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації).

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 № 42674401 на 1/10 частини квартири АДРЕСА_1 .

Скасувати запис про державну реєстрацію права власності ОСОБА_2 № 42674424 на 9/10 частини квартири АДРЕСА_1 .

Стягнути з Департаменту з питань реєстрації Виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) (01044, м. Київ, вул. Хрещатик,36, ) та ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) витрати зі сплати судового збору у сумі 2724,00 грн. у рівних долях по 1362,00 грн. з кожного відповідача.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закритті апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного розгляду.

Повний текст рішення виготовлений 17.10.2022.

Суддя В.Л. Котвицький