єдиний унікальний номер справи 546/546/21
номер провадження 2/546/44/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 листопада 2022 року м. Решетилівка

Решетилівський районний суд Полтавської області у складі

головуючої судді Романенко О.О.,

за участю секретаря судового засідання Захарченко Л.Я.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Решетилівка в порядку загального позовного провадження цивільну справу № 546/546/21 за позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та

за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів, -

в с т а н о в и в :

10.06.2021 до Решетилівського районного суду Полтавської області надійшла позовна заява ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», у якій позивач просить суд стягнути в солідарному порядку з відповідачів заборгованість за послуги теплопостачання з урахуванням індексу інфляції та 3% річних в сумі 56 650,00 грн, а також стягнути з відповідачів у солідарному порядку судовий збір у розмірі 2270,00 грн.

Заяву обґрунтовує тим, що позивач надав послуги теплопостачання за адресою проживання відповідачів, а відповідачі такі послуги прийняли та від їхнього отримання не відмовлялись. Таким чином, між сторонами склалися правовідносини з надання послуг теплопостачання. Обов`язки щодо оплати комунальних послуг відповідачами виконані частково. За період з 01.10.2014 по 01.02.2021 утворилася заборгованість за послуги теплопостачання у сумі 44 413,32 грн,

За період з 21.11.2014 по 01.02.2021 нараховано індекс інфляції 8 672,43 грн та 3% річних у сумі 3 564.25 грн.

Ухвалою судді від 05.07.2021 позовну заяву залишено без руху на підставі ч.1 ст.185 ЦПК України, оскільки позовна заява не відповідала вимогам ст. 175 ЦПК України та надано строк для усунення вказаних в ухвалі недоліків позовної заяви.

15.07.2021 до суду надійшла заява позивача, подана у встановлений судом строк, якою в повному обсязі усунуто недоліки позовної заяви.

Ухвалою суду від 16.07.2021 відкрито провадження у справі у порядку загального позовного провадження, призначено проведення підготовчого судового засідання.

16.08.2021 ухвалою суду залучено ОСОБА_3 до участі у даній справі у якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів та задоволено клопотання представника позивача про продовження строку підготовчого провадження.

17.09.2022 ОСОБА_2 подано зустрічну позовну заяву до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у якому просить визнати протиправною діяльність відповідача про нарахування тарифів, керуючись постановою НКРЕКП №1171 від 31.03.2015.

Вважає, що відповідач позбавлений права керуватися у своїй діяльності тарифами, утвореними відповідно до постанови НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 зі змінами, внесиними постановою НКРЕКП №712 від 31.05.2017.

17.09.2021 відповідачем ОСОБА_3 подано відзив на позовну заяву у якій він просить відмовити у задоволенні позовним вимог у повному обсязі за безпідставністю та недоведеністю позовних вимог. Додатково просив, у разі встановлення під час судового слідства порушення прав позивача, застосувати позовну давність та відмовити у задоволенні вимог повністю.

Зазначає, що позивач жодного разу не звертався до нього із пропозицією укласти будь-який договір, а відтак між ними не можуть існувати жодні договірні відносини. Стверджує, що з 29.06.2009 і до цього часу він проживає за іншою адресою, тому не є споживачем послуг позивача, як наслідок вважає себе неналежним відповідачем за даним позовом. Звертає увагу суду на те, що позивачем надано розрахунок заборгованості за період із 21.11.2014 по 01.02.2021, тобто частково за період строк позовної давності вже минув.

У відзиві також викладено прохання надати керівника позивача вичерпну відповідь у порядку ст.93 ЦПК України на питання по суті: «Які правові підстави у позивача формувати тарифи відповідно до постанови НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 за наявності рішення Конституційного Суду України від 13 червня №5-р/2019, який визнав неконституційними низку положень Закону №1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сфері енергетики та комунальних послуг?».

22.09.2021 позивачем подано відповідь на відзив у якому викладено прохання не брати до уваги відповідь на відзив відповідача ОСОБА_3 , адже ним не дотримано вимог ст.178 ЦПК України та пропущено строк на подання відзиву, встановлений судом.

Щодо письмового питання, поставленого відповідачем до позивача у своєму відзиві, зазначає, що ст.178 ЦПК України не передбачає права відповідача ставити питання позивачу. Положення ч.1 ст.93 ЦПК України, на їх думку, стосується письмового опитування учасників справи як свідків. Статус же ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» в цивільній справі №546/546/21 позивач, а не свідок.

Ухвалою суду від 23.09.2021 зустрічний позов ОСОБА_2 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів прийнято до спільного розгляду та об`єднано в одне провадження з первісним позовом Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів - ОСОБА_3 , про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання.

Ухвалою суду від 25.10.2021 зобов`язано ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» надати письмову відповідь на запитання відповідача, викладене у відзиві на позовну заяву у порядку ст.93 ЦПК України.

09.11.2021 ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» в особі комерційного директора Кашина Р.О. надано до суду письмову відповідь на запитання у формі заяви свідка у якому зазначено, що повноваження національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг встановлено статтею 6 Закону України «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг.

НКРЕКП було утворено Указом Президента України від 27.08.2014 та 10.09.2014 затверджено її Положення.

Пункт 4 Положенні передбачає, що НКРЕКП відповідно до покладених на неї завдань, серед іншого, устанавлює тарифи на комунальні послуги для суб`єктів природних монополій та суб`єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснює НКРЕКП.

Таким чином, НКРЕКП, як національна комісія регулювання природних монополій, що утворена та функціонує відповідно до ЗУ «Про природні монополії», ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг», ЗУ «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг», наділена повноваженнями по встановленню тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, що використовується для потреб населення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного суду від 19.03.2019 у справі № 826/16994/15 та Верховного Суду від 07.10.2019 у справі №826/15733/15.

Постанова НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» не визнана в судовому порядку недійсною та не скасована.

Рішенням КСУ від 13.06.2019 №5-р/2019 визнано неконституційним низку положень ЗУ «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг». Дане рішення стосувалося лише е положень статей 1,4,5, які визначали статус НКРЕКП як повністю незалежного органу, а також статті 8 Закону, яка визначала процедуру призначення та звільнення з посад членів НКРЕКП.

15.11.2021 від ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» до суду надійшов відзив на зустрічну позовну заяву ОСОБА_3 у якому відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що посилання ОСОБА_3 на неконституційність Закону України «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» та того факту, що НКРЕКП не мала права встановлювати тарифи на постачання послуг з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води є безпідставними.

НКРЕКП наділена повноваженнями по встановленню тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, що використовується для потреб населення. Згідно п. 12 Положення рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов`язкові до виконання суб`єктами природних монополій.

Тарифи, затверджені Регулятором для теплопостачальних організацій мають безпосереднє відношення до господарської діяльності ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та використовується ним при проведенні нарахувань за спожиті послуги. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» працює за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2015 р. за № 433/26878) та не позбавлений був керуватися ними в своїй діяльності. Крім того, постанова від 31.03.2015 була прийнята у спосіб, визначений законом, порядком формування державних регульованих цін, та повноваженнями голови НКРЕКП. Постанова своєї чинності не втрачала та недійсною не визнавалась.

23.11.2021 від відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 до суду надійшла заява про збільшення зустрічних позовних вимог, у якій він просить суд стягнути на його користь завдану ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» моральну шкоду у розмірі 500 000, 00 грн за зустрічним позовом.

Ухвалою суду від 23.11.2021 заяву ОСОБА_2 про збільшення зустрічних позовних вимог у цивільній справі № 546/546/21 за первісним позовом ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання та за зустрічним позовом ОСОБА_3 до ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів прийнято до розгляду, підготовче судове засідання відкладено на іншу дату.

22.12.2021 ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» подало до суду додаткові письмові пояснення де, зокрема, зазначили, що згідно відомостей із державного реєстру речових прав на нерухоме майно квартира АДРЕСА_1 загальною площею 55,9 кв.м. належить на праві приватної власності ОСОБА_3 , ОСОБА_4 (після розірвання шлюбу ОСОБА_5 ) та ОСОБА_2 .

За заявою ОСОБА_3 від 21.12.2005 ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» було розділено особовий рахунок та відкрито окремий рахунок на ім`я ОСОБА_6 . При цьому, згідно із довідкою Решетилівського комунального підприємства «Житловий фонд» №60 від 04.03.2004 в користування ОСОБА_3 залишилося 18,5 кв.м. загальної площі квартири, а в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 37,3 кв.м. Нарахування за надані послуги здійснювалося відповідно до розміру опалювальної площі квартири по окремим особовим рахункам.

Разом із цим ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» подано письмові заперечення на заяву про збільшення позовних вимог у яких вважають її безпідставною та нічим не обґрунтованою. Відповідачем не доведено факту завдання йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між завданням шкоди і протиправністю дій ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго».

27.01.2022 від відповідача за первісним та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 до суду надійшла заява про збільшення зустрічних позовних вимог, у якій він просить суд:

- встановити факт відсутності у відповідача Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» Полтавської обласної ради правоздатності і дієздатності;

- встановити факт схиляння керівником Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» позивача людину, громадянина ОСОБА_3 до злочину фінансування нелегітимного (незаконного) органу, яким є Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» Полтавської обласної ради;

- поновити ОСОБА_3 конституційне право на визначену чинним законодавством систему місцевого самоврядування в межах територіальної громади міста Решетилівка, а також забезпечити ОСОБА_3 можливість виконувати свій громадянський обов`язок стосовно регулярної, законної оплати комунальних послуг, зобов`язавши Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» вчинити дії щодо легітимізації (узаконення створення і реєстрацію у відповідності до положень чинного законодавства) раніше створених нею (всупереч до чинного законодавства) комунальних підприємств;

- стягнути з відповідача Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» моральну шкоду в сумі 647 250, 00 гривень;

- судові витрати покласти на відповідачів.

Ухвалою суду від 27.01.2022 заяву ОСОБА_3 про збільшення зустрічних позовних вимог, яка надійшла до суду 27.01.2022, прийняти до розгляду, підготовче судове засідання відкладено на іншу дату.

Ухвалою суду від 09.06.2022 відмовлено у задоволенні клопотання третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів за первісним позовом ОСОБА_3 про зупинення провадження у цивільній справі № 546/546/21, звернення до КСУ з конституційним поданням та приведення у відповідність посвідчення всіх суддів Решетилівського районного суду Полтавської області.

06.07.2022 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подало до суду додаткові письмові пояснення по справі у якому просять залишити без руху та надати позивачу за зустрічним позовом подати документи про сплату судового збору за вимоги майнового та немайнового характеру.

17.08.2022 ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» подало до суду письмові заперечення проти клопотань ОСОБА_3 по справі. Звертає увагу суду на те, що відзив, поданий ОСОБА_2 , не містить доказів, які б заперечували нарахування за послугу з централізованого постачання гарячої води.

Ухвалою суду від 17.08.2022 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.

У судове засідання, призначене на 11.11.2022 сторони не з`явилися, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлені належним чином.

Представник ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» - адвокат Стасовська Н.І. 11.11.2022 подала до суду клопотання у якому просила розгляд справи проводити за її відсутності за наявними у матеріалами справи письмовими доказами. Позовні вимоги підтримала у повному обсязі.

Відповідач та позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином шляхом надіслання судової повістки про виклик засобами поштового зв`язку та за допомогою опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України.

Відповідач ОСОБА_1 у судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлена належним чином шляхом надіслання судової повістки про виклик засобами поштового зв`язку та за допомогою опублікування оголошення про виклик на офіційному веб-сайті судової влади України. Правом на подання відзиву на позовну заяву не скористалася.

Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 у судове засідання не з`явився, про дату, час та місце проведення судового розгляду справи повідомлений належним чином, про що свідчить його особистий підпис у розписці про отримання судової повістки.

Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у зв`язку з розглядом судом справи за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Суд, повно і всебічно дослідивши письмові докази у справі, приходить до висновку, що позовні вимоги ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» підлягають частковому задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено, що власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.41-42).

У довідці Решетилівського комунального підприємства «Житловий фонд» №60 від 04.03.2004 зазначено, що квартира АДРЕСА_1 розділена у відповідності до свідоцтва про право власності на житло та на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 29.03.2001. Згідно наданої заяви ОСОБА_7 виділено 1/3 частина загальної площі і відкритий окремий особовий рахунок для плати за техобслуговування квартири. Загальна площа квартири 55,9 кв.м. У користуванні ОСОБА_3 залишилося 18,5 кв.м. загальної площі квартири, а в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 37,3 кв.м. (т.1 а.с.46).

Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) в квартирі АДРЕСА_1 проживають та прописані 3 особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.40).

За період з 01.10.2014 по 01.02.2021 за особовим рахунком НОМЕР_1 (кв. АДРЕСА_3 , утворилася заборгованість за послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води сумі 44 413,32 грн (т.1 а.с.33-35).

У лист-відповідь ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» №26/2 від 03.01.2006 ОСОБА_3 у якому зазначено, що 29.12.2005 підприємством було виконано розподіл особових рахунків у його квартирі відповідно до займаної ним площі та проведено розподіл заборгованості за послуги теплопостачання, яка утворилася із 01.08.2005 (т.1 а.с.184).

Рішенням Решетилівського районного суду Полтавської області від 02.12.2009 у справі №2-165/09 стягнуто із ОСОБА_3 на користь ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання в розмірі 1973,21 грн (т.1 а.с.189-193).

Спірні правовідносини виникли у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг і регулюються нормами цивільного законодавства та, зокрема, Законом України «Про житлово-комунальні послуги».

Статтею 15 Цивільного кодексу України передбачено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Доказами є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, які мають значення для вирішення справи (ст.76 ЦПК України).

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення (ч. 1, 2 ст.77 ЦПК України).

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (допустимість доказів ст.78 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України). Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмету доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

Частиною 1, 5, 6 статті 81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності (ч. 2, 3 ст. 89 ЦПК України).

Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин; чи слід позов задовольнити або в позові відмовити; як розподілити між сторонами судові витрати; чи є підстави допустити негайне виконання судового рішення; чи є підстави для скасування заходів забезпечення позову.

Відповідно до ч.1 ст.509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.

Відповідно до ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на момент розгляду справи), учасниками правовідносин у сфері надання житлово-комунальних послуг є: споживачі (індивідуальні та колективні) , управитель та виконавці комунальних послуг. Виконавцями комунальних послуг з постачання теплової енергії є теплопостачальна організація.

Виконавець комунальної послуги - суб`єкт господарювання, що надає комунальну послугу споживачу відповідно до умов договору.

Індивідуальний споживач - фізична або юридична особа, яка є власником (співвласником) нерухомого майна, або за згодою власника інша особа, яка користується об`єктом нерухомого майна і отримує житлово-комунальну послугу для власних потреб та з якою або від імені якої укладено відповідний договір про надання житлово-комунальної послуги (ст.6 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги»).

Відносини між учасниками у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах (ч.1 ст.12 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» у редакції чинній на момент розгляду справи).

Дана норма повністю співпадає із правовою нормою, викладеною у ч.1 ст.19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 01.05.2019.

За договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором (частина перша статті 901 ЦК України).

Відповідно до частини 1 та 2 ст.13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на момент розгляду справи) договір про надання комунальної послуги укладається між виконавцем відповідної послуги та споживачем або особою, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, або з управителем багатоквартирного будинку з метою постачання електричної енергії для забезпечення функціонування спільного майна багатоквартирного будинку. Виконавець комунальної послуги, який займає монопольне становище на ринку, за наявності у нього технічних можливостей надання комунальної послуги не вправі відмовити в укладенні відповідного договору споживачеві чи іншій особі, яка відповідно до договору або закону укладає такий договір в інтересах споживача, якщо інше не передбачено законом.

Пунктом 5 ч.2 ст.7 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на момент розгляду справи) зазначено, що індивідуальний споживач зобов`язаний, зокрема, оплачувати надані житлово-комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідними договорами.

Дана норма повністю узгоджується із правовою нормою, викладеною у п.5 ч.3 ст.20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», який діяв на момент виникнення спірних правовідносин та втратив чинність 01.05.2019., відповідно до якої споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.

Відповідно до висновку Верховного Суду України, викладеного у постанові від 20 квітня 2016 року у справі № 6-2951цс15, хоч у частині першій статті 19 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першої статті 20 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг. Споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними. Факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (аналогічні висновки викладені у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 26 вересня 2018 року у справі № 750/12850/16-ц і у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 6 листопада 2019 року у справі № 642/2858/16).

Власник зобов`язаний утримувати майно, що йому належить, якщо інше не встановлено договором або законом (ст.322 ЦК України).

Із матеріалів справи встановлено, що власниками квартири за адресою: АДРЕСА_2 є: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_2 (т.1 а.с.41-42).

У довідці Решетилівського комунального підприємства «Житловий фонд» №60 від 04.03.2004 зазначено, що квартира АДРЕСА_1 розділена у відповідності до свідоцтва про право власності на житло та на підставі свідоцтва про розірвання шлюбу від 29.03.2001. Згідно наданої заяви ОСОБА_7 виділено 1/3 частина загальної площі і відкритий окремий особовий рахунок для плати за техобслуговування квартири. Загальна площа квартири 55,9 кв.м. У користуванні ОСОБА_3 залишилося 18,5 кв.м. загальної площі квартири, а в користуванні ОСОБА_1 та ОСОБА_2 37,3 кв.м. (т.1 а.с.46).

Відповідно до довідки (виписки з домової книги про склад сім`ї та прописку) в квартирі АДРЕСА_1 проживають та прописані 3 особи: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (т.1 а.с.40).

Плата за житлово-комунальні послуги нараховується щомісячно (частина перша ст. 32 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги» (у редакції чинній на момент розгляду справи).

Відповідно до п.18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення та типового договору про надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення, затверджених постановою КМУ від 21 липня 2005 року № 630, яка діяла на момент здійснення нарахувань, розрахунковим періодом для оплати послуг, якщо інше не визначено договором, є календарний місяць. Оплата послуг здійснюється не пізніше 20 числа місяця, наступного за розрахунковим періодом (місяцем), якщо договором не встановлено інший строк.

Система (щомісячна або авансова) та форма (готівкова або безготівкова) оплати послуг визначається у договорі між споживачем і виконавцем.

Після отримання показань квартирних засобів обліку, якщо вони відрізняються від розрахованих за показаннями будинкових засобів обліку, виконавець здійснює коригування плати за надану послугу в наступному розрахунковому періоді шляхом зменшення або збільшення обсягів спожитої кожним споживачем послуги, що відображається в платіжному документі періоду, наступного за здійсненням коригування.

Із розрахунку заборгованості за особовим рахунком НОМЕР_1 (кв. АДРЕСА_3 , за послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води із 01.10.2014 по 01.02.2021 виникла заборгованість у сумі 44 413,32 грн. Нарахування здійснювалося згідно встановлених тарифів із розрахунку опалювальної площі та спожитої кількості гарячої воді із розрахунку на двох осіб. За увесь вказаний період в рахунок погашення суми заборгованості лише у лютому 2019 року було сплачено 274,42 грн. (т.1 а.с.33-35).

Таким чином, суд приходить до висновку, що між ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 виникли фактичні договірні відносини, щодо надання та споживання останніми житлово-комунальних послуг, зокрема, послуги централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води. Відповідачі не виконували покладені на них обов`язки щодо оплати за надані послуги у зв`язку із чим виникла заборгованість, яка підлягає стягненню.

Відповідно до ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (частини перша та п`ята статті 261 ЦК України).

З урахуванням особливостей конкретних правовідносин початок перебігу позовної давності пов`язаний з певними юридичними фактами та їх оцінкою управомоченою особою. Для обчислення позовної давності застосовуються загальні положення про обчислення строків, що містяться у ст. ст. 252-255 ЦК України. При цьому початок перебігу позовної давності пов`язується не стільки зі строком дії (припинення дії) договору, як з певними моментами (фактами), які свідчать про порушення прав особи (ст. 261 ЦК України).

За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.

Строк виконання кожного щомісячного зобов`язання згідно з ч. 3 ст. 254 ЦК України спливає у відповідне число місяця.

Оскільки заборгованість за послуги з централізованого опалення та водопостачання гарячої води нараховувались позивачем щомісяця, то трирічний строк позовної давності треба відраховувати від кожного такого щомісячного платежу.

З огляду на те, що у позивача з відповідачами наявні фактичні договірні відносини, тобто не визначений інший, ніж встановлений у пункті 18 Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення термін внесення платежів, саме з 21 числа кожного місяця, наступного за тим, в якому були надані відповідні послуги, починається прострочення оплати цих послуг, а відтак і початок перебігу позовної давності за кожним місячним платежем.

Нормами статті 267 ЦК України визначено, що позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови в позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Відповідач звернувся до суду із клопотанням про застосування наслідків пропуску строку позовної давності, яке висловив в запереченнях проти позову (а.с. 77-79 т.1).

Застосовуючи наслідки спливу позовної давності, суд врахувує сталі правові позиції, висловлені Верховним Судом, відповідно до яких позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою нею до винесення рішення судом першої інстанції та у випадках, коли є підстави для задоволення позовних вимог, звернутих позивачем до того відповідача у спорі, який заявляє про застосування позовної давності, тобто позовна давність може застосовуватися виключно, якщо позовні вимоги судом визнано обґрунтованими та доведеними (постанови ВП ВС від 04.12.2018 у справі № 910/18560/16, від 13.02.2019 у справі № 826/13768/16, інші).

Оскільки ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» звернулося до суду із даним позовом 10.06.2021 та просить стягнути заборгованість за період із 01.10.2014 по 01.02.2021, по кожному щомісячному платежу, то трирічний строк позовної давності за вимогами з 01.10.2014 по 09.06.2018 включно сплинув, враховуючи дату звернення до суду.

Разом з цим, відповідно до п. 12 Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання (COVID -19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786,1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину.

Відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням корона вірусної хвороби (COVID -19)» від 30.03.2020, Розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнений п. 12, який набрав чинності 02.04.2020.

Постановою КМУ від 11.03.2020 № 211 «Про запобігання поширенню на території України» гострої респіраторної хвороби (COVID -19, спричиненої корона вірусом SARS-COV-2» з 12.03.2020 на території України встановлений карантин. Відповідно до постанови КМУ № 928 від 19.08.2022 дію карантину продовжено на всій території України до 31.12.2022.

Оскльки загальні строки позовної давності, визначені ст. 257 ЦК України, починаючи з 02.04.2020 не застосовуються, а є продовженими станом на момент звернення до суду з позовом, то суд вважає, що обрахування перебігу трирічного строку позовної давності повинно відраховуватися саме з 02.04.2020, а не з моменту звернення до суду з позовною заявою.

Таким чином, станом на 02.04.2020 спливла позовна давність за вимогами за період із 01.10.2014 по 01.04.2017, а за вимогами стягнення заборгованості за квітень 2017 року, сплата платежу за який повинна була відбутися до 20.05.2017, та за послідуючі платежі, строк позовної давності не сплив, оскільки із 02.04.2017 її строк в силу закону продовжений.

У зв`язку із вищевикладеними, стягненню підлягає заборгованість за період із 02.04.2017 по 01.02.2021 у межах строку позовної давності.

Відповідно до наданого позивачем розрахунку, починаючи із квітня 2017 по січень 2021 нараховано до сплати 29 410,31 грн (320,67 + 285,91 + 1257,94 + 1319,84 + 1563,98 + 1424,93 + 1537,66 + 453,16 + 281,59 + 1465,67 + 1806,84 + 2065,42 + 1638,01 + 1652,71 + 436,73 + 154,71 + 1470,40 + 1702,43 + 1450,64 + 1307,99 + 1422,73 + 407,33 + 125,42 + 1546,47 + 1138,69 + 1172,44) (т.1 а.с.4-6, 33-35).

У лютому 2020 року відповідачами було сплачено 274,42 грн в рахунок часткового погашення заборгованості за січень 2020 року, що вбачається із розрахунку наданого позивачем (т.1 а.с.37).

Таким чином із відповідачів на користь позивача підлягає стягнення заборгованість за надані послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води у розмірі 29 410,31 грн.

У позовній заяві позивач додатково просить стягнути із відповідачів на свою користь 3% річних та інфляційні втрати за період із 21.12.2014 по 31.01.2021.

Однак суд не може погодитися із наданими ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» розрахунками (а.с. 7-10, 36-39 т.1), оскільки позивачем застосований підхід нарахування на накопичувальний сукупний розмір заборгованості по кожному платежу із врахуванням нарахувань заборгованості за попередні періоди, а також кінцевий строк періоду нарахування по кожному платежу визначено невірно без врахування меж пред`явлених вимог.

Тобто позивачем здійсно нарахуваня без врахування положень ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо кінцевого періоду та кожного окремого щомісячного зобов`язання у конкретно визначеному розмірі.

Судом проведено перерахунок розміру 3% річних та інфляційних втрат у3 відповідності до ч. 2 ст. 625 ЦК України щодо кожного щомісячного зобов`язання. Зазначене не свідчить про вихід за межі позовних вимог, оскільки заявлений до стягнення розмір позивачем здійснено невірно.

Частиною першою статті 625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення. Приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань (постанова Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц (пункт 45).

Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом (ч.2 ст.625 ЦК України).

За відсутності оформлених договірних відносин, але в разі прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати отриманих житлово-комунальних послуг, на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України (висновок Верховного Суду України, висловлений у постанові від 16 грудня 2015 року у справі № 6-2023цс15).

З огляду на те, що суд прийшов до переконання про доцільність стягнення із відповідачів заборгованості за надані послуги централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, на вимогу позивача також підлягають стягненню інфляційні втрати та три відсотки річних від простроченої суми боргу.

Розраховуючи 3% річних слід враховувати, що початок періоду прострочення за кожним щомісячним платежем припадає на 21 число кожного наступного місяця. Враховуючи те, що суд прийшов до переконання про необхідність застосування строку позовної давності, нарахування та стягнення 3% річних необхідно здійснювати за невиконаними зобов`язаннями за період з квітня 2017 року по грудень 2020 року. При цьому розрахунок 3% річних за прострочення сплати нарахованих платежів за січень 2021 року судом не здійснюється, оскільки зазначений платіж повинен бути проведений до 20 лютого 2021 року, а межі заявлених вимог до стягнення 3% річних позивачем визнані до 31.01.2022.

Розрахунок слід здійснювати за формулою: 3% річних від суми боргу за місячним платежем = сума боргу за один щомісячний платіж * 3 : 100 : кількість днів у році, коли мало місце прострочення * кількість днів прострочення цього щомісячного платежу у відповідному році.

Таким чином, загальна сума заборгованості за 3% річних становить 1534,57 грн (за квітень 2017 року з 21.05.2017 по 31.01.2021 = 35.58 грн, за жовтень 2017 року з 21.11.2017 по 31.01.2021 = 27.40 грн, за листопад 2017 року з 21.12.2017 по 31.01.2021 = 117.45 грн, за грудень 2017 року з 21.01.2018 по 31.01.2021 = 119.87 грн, за січень 2018 року з 21.02.2018 по 31.01.2021 = 138.06 грн, за лютий 2018 року з 21.03.2018 по 31.01.2021 = 122.50 грн, за березнь 2018 року з 21.04.2018 по 31.01.2021 = 128.28 грн, за квітень 2018 року з 21.05.2018 по 31.01.2021 = 36.69 грн, за жовтень 2018 року з 21.11.2018 по 31.01.2021 = 18.54 грн, за листопад 2018 року з 21.12.2018 по 31.01.2021 = 92.88 грн, за грудень 2018 року з 21.01.2019 по 31.01.2021 = 109.90 грн, за січень 2019 року з 21.02.2019 по 31.01.2021 = 120.36 грн, за лютий 2019 року з 21.03.2019 по 31.01.2021 = = 91.68 грн, за березнь 2019 року з 21.04.2019 по 31.01.2021 = 88.30 грн, за квітень 2019 року з 21.05.2019 по 31.01.2021 = 22.26 грн, за жовтень 2019 року з 21.11.2019 по 31.01.2021 = 5.54 грн, за листопад 2019 року з 21.12.2019 по 31.01.2021 = 49.07 грн, за грудень 2019 року з 21.01.2020 по 31.01.2021 = 52.48 грн, за січень 2020 року з 21.02.2020 по 31.01.2021 = 41.03 грн, за лютий 2020 року з 21.03.2020 по 31.01.2021 = 33.89 грн, за березнь 2020 року з 21.04.2020 по 31.01.2021 = 33.25 грн, за квітень 2020 року з 21.05.2020 по 31.01.2021 = 8.52 грн, за жовтень 2020 року з 21.11.2020 по 31.01.2021 = 0.73 грн, за листопад 2020 року з 21.12.2020 по 31.01.2021 = 5.21 грн, за грудень 2020 року з 21.01.2020 по 31.01.2021 = 35.10 грн).

35.58 грн + 27.40 грн + 117.45 грн + 119.87 грн + 138.06 грн + 122.50 грн + 128.28 грн + 36.69 грн + 18.54 грн + 92.88 грн + 109.90 грн + 120.36 грн + 91.68 грн + 88.30 грн + 22.26 грн + 5.54 грн + 49.07 грн + 52.48 грн + 41.03 грн + 33.89 грн + 33.25 грн + 8.52 грн + 0.73 грн + 5.21 грн + 35.10 грн = 1534.57 грн.

Оскільки індекс інфляції розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць, то якщо сума боргу сплачується з 20 до останнього дня місяця включно, розрахунок інфляційних втрат починається з наступного за цим місяцем і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу (див. постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17 жовтня 2018 року у справі № 916/1883/16 (пункт 43), від 8 травня 2019 року у справі № 904/2156/18, від 20 вересня 2019 року у справі № 904/4342/18 (пункт 46), від 14 січня 2020 року у справі № 924/532/19 (пункт 23), від 29 квітня 2020 року у справі № 910/1193/19 (пункт 5.2.8), від 18 червня 2020 року у справі № 904/3491/19 (пункт 9.11).

При цьому розрахунок інфляційних втрат за прострочення сплати нарахованих платежів за січень 2021 року судом не здійснюється, оскільки зазначений платіж повинен бути проведений до 20 лютого 2021 року, а межі заявлених вимог до стягнення інфляційних втрат позивачем визнані до 31.01.2022.

Таким чином, загальна сума заборгованості за інфляційними витратами становить 2933,08 грн (за квітень 2017 року за період 21.05.2017 - 31.01.2021 = 96.12 грн, за жовтень 2017 року за період 21.11.2017 - 31.01.2021 = 64.91 грн,за листопад 2017 року за період 21.12.2017 - 31.01.2021 = 270.32 грн, за грудень 2017 року за період 21.01.2018 - 31.01.2021 = 259.92 грн, за січень 2018 року за період 21.02.2018 - 31.01.2021 = 291.30 грн, за лютий 2018 року за період 21.03.2018 - 31.01.2021 = 247.01 грн, за березень 2018 року за період 21.04.2018 - 31.01.2021 = 252.24 грн, за квітень 2018 року за період 21.05.2018 - 31.01.2021 = 74.34 грн, за жовтень 2018 року за період = 21.11.2018 - 31.01.2021 = 32.53 грн, за листопад 2018 року за період 21.12.2018 - 31.01.2021 = 156.37 грн, за грудень 2018 року за період 21.01.2019 - 31.01.2021 = 172.97 грн, за січень 2019 року за період 21.02.2019 - 31.01.2021 = 186.46 грн, за лютий 2019 року за період 21.03.2019 - 31.01.2021 = 131.95 грн, за березнь 2019 року за період 21.04.2019 - 31.01.2021 = 115.45 грн, за квітень 2019 року за період 21.05.2019 - 31.01.2021 = 27.26 грн, за жовтень 2019 року за період 21.11.2019 - 31.01.2021 = 9.51 грн, за листопад 2019 року за період 21.12.2019 - 31.01.2021 = 93.48 грн, за грудень 2019 року за період 21.01.2020 - 31.01.2021 = 104.61 грн, за січень 2020 року за період 21.02.2020 - 31.01.2021 = 93.77 грн, за лютий 2020 року за період 21.03.2020 - 31.01.2021 = 73.50 грн, за березнь 2020 року за період 21.04.2020 - 31.01.2021 = 68.02 грн, за квітень 2020 року за період 21.05.2020 - 31.01.2021 = 18.20 грн, за жовтень 2020 року за період 21.11.2020 - 31.01.2021 = 2.77 грн, за листопад 2020 року за період 21.12.2020 - 31.01.2021 = 20.10 грн, за грудень 2020 року за період 21.01.2020 - 31.01.2021 = 69.97 грн.

96.12 грн + 64.91 грн + 270.32 грн + 259.92 грн + 291.30 грн + 247.01 грн + 252.24 грн + 74.34 грн + 32.53 грн + 156.37 грн + 172.97 грн + 186.46 грн + 131.95 грн + 115.45 грн + 27.26 грн + 9.51 грн + 93.48 грн + 104.61 грн + 93.77 грн + 73.50 грн + 68.02 грн + 18.20 грн + 2.77 грн + 20.10 грн + 69.97 грн. = 2933.08 грн.

Відповідно до ч.1 ст.543 ЦК України, у разі солідарного обов`язку боржників (солідарних боржників) кредитор має право вимагати виконання обов`язку частково або в повному обсязі як від усіх боржників разом, так і від будь-кого з них окремо.

Судом встановлено, що відповідачі є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , відповідачем ОСОБА_2 на підтвердження своїх заперечень не надано жодних доказів, що він не користувався наданими житлово-комунальними послугами, тому суд приходить до висновку про доцільність солідарного стягнення заборгованості із ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» у загальному розмірі 33 877,96 грн, яка складається із 29 410,31 грн заборгованості за надані послуги, 1534,57 грн 3% річних, 2933,08 грн інфляційних втрат.

Щодо зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів, суд зазначає наступне.

Відповідно до ст.80 ЦК України, юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді.

Частиною першою та другою статті 81 ЦК України передбачено, що юридична особа може бути створена шляхом об`єднання осіб та (або) майна. Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права. Юридична особа приватного права створюється на підставі установчих документів відповідно до статті 87 цього Кодексу. Юридична особа приватного права може створюватися та діяти на підставі модельного статуту в порядку, визначеному законом . Юридична особа публічного права створюється розпорядчим актом Президента України, органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування.

ЦК України встановлюються порядок створення, організаційно-правові форми, правовий статус юридичних осіб приватного права. Порядок утворення та правовий статус юридичних осіб публічного права встановлюються Конституцією України та законом (ч.3 ст.81 ЦК України).

Юридична особа підлягає державній реєстрації у порядку, встановленому законом. Дані державної реєстрації включаються до єдиного державного реєстру, відкритого для загального ознайомлення (ч.1 ст.89 ЦК України).

Судом встановлено, що відповідно до наказу Міністерства житлово-комунального господарства Української РСР від 28.07.1977 №288 створено Полтавське обласне виробниче об`єднання теплових і котельного господарства «Полтаватепломережа» Полтавського облкомунуправління на базі головного підприємства теплових мереж в м.Полтава з включенням до його складу на правах виробничих одиниць підприємства теплових мереж «Кременчугтепломережа», дирекцій об`єднаних котельних з тепловими мережами м.Лубни і м.Миргород (т.1 а.с.210).

Рішенням Виконавчого комітету Полтавської обласної ради народних депутатів №13 від 17.01.1992 Обласне управління житлово-комунального господарства «Облдитлокомунуправління» в тому числі підпорядковані управління об`єднання, трести, підприємства: Об`єднання «Полтаватеплокомуненерго» в складі: Головного управління та підпорядкованих дільничих майстерень, які розташовані в м.Карлівка, смт. Машівка, Котельва, Решетилівка, Диканька, Н.Санжари, Опішня Зіньківського району передані із загальнодержавної/республіканської власності до комунальної власності області (т.1 а.с.211-212).

Наказом Управління житлово-комунального господарства №16 від 01.11.1994 перейменована виробниче об`єднання «Полтаватеплокомуненерго» в Полтавське обласне державне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплокомуненерго» відповідно затвердженого статуту (т.1 а.с.213)

Наказом Управління майном Полтавської обласної ради №96 від 04.10.1999 затвердженого Статут Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (т.1 а.с.215).

01 листопада 19995 року Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплокомуненерго» видало наказ №475, яким зобов`язало іщ 19 жовтня 1999 року назвою підприємства вважати «Полтавське обласне комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (т.1 а.с.216).

Згідно із довідкою Управління майном Полтавської обласної ради №366/03-17 від 16.03.2012 Полтавському обласному комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» відповідно до рішення третьої сесії обласної ради двадцять третього скликання від 17.11.1998 будівлі та розміщені в них майно, зокрема, котельні в смт.Решетилівка за адресами: вул.Леніна 2/5, вул.Леніна 37 відносяться до спільної власності територіальної громади сіл, селищ і міст Полтавської області та надані комунальному виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» на праві господарського відання. Відповідно до ст.16 ЗУ «Про місцеве самоврядування» суб`єктом права власності майна комунального виробничому підприємству теплового господарства «Полтаватеплоенерго» є територіальна громада сіл, селищ і міст області в особі Полтавської обласної ради (т.1 а.с.219-221).

В Україні визнається і гарантується місцеве самоврядування (стаття 7 Конституції України).

Відповідно до частин 3, 4 Конституції України місцеве самоврядування здійснюється територіальною громадою в порядку, встановленому законом, як безпосередньо, так і через органи місцевого самоврядування: сільські, селищні, міські ради та їх виконавчі органи. Органами місцевого самоврядування, що представляють спільні інтереси територіальних громад сіл, селищ та міст, є районні та обласні ради.

При цьому, територіальною громадою визнаються жителі, об`єднані постійним проживанням у межах села, селища, міста, що є самостійними адміністративно-територіальними одиницями, або добровільне об`єднання жителів кількох сіл, що мають єдиний адміністративний центр (стаття 1 Закону України Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні»).

Територіальні громади села, селища, міста безпосередньо або через утворені ними органи місцевого самоврядування, зокрема управляють майном, що є в комунальній власності; утворюють, реорганізовують та ліквідовують комунальні підприємства, організації і установи, а також здійснюють контроль за їх діяльністю; вирішують інші питання місцевого значення, віднесені законом до їхньої компетенції (частина перша статті 143 Конституції України).

Відповідно до ч. 1 ст. 169 ЦК України територіальні громади діють у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин.

Таким чином, територіальна громада є суб`єктом цивільних правовідносин, який бере участь у цих правовідносинах нарівні з фізичними особами, юридичними особами та державою.

Як зазначив Верховний Суд у постанові від 07 жовтня 2020 року у справі №362/2592/17, територіальна громада не є юридичною особою. Натомість вона сама може створювати юридичні особи публічного права (комунальні підприємства, спільні комунальні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом (ч. 2 ст. 169 ЦК України), а також юридичні особи приватного права (підприємницькі товариства тощо), брати участь в їх діяльності на загальних підставах, якщо інше не встановлено законом (ч. 3 ст. 169 ЦК України).

Відповідно до витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб підприємців та громадських формувань комунальне виробниче підприємство теплового господарства «Полтаватеплоенерго» є юридичною особою, ідентифікаційний код 03338030 (т.1 а.с.48).

Таким чином суд доходить висновку, що позивач Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» створено згідно норм чинним на час створення законодавством, є належним користувачем відповідної інфраструктури та володіє правоздатністю та дієздатністю, передбачених статтями 91, 92 ЦК України.

НКРЕКП було утворено Указом Президента України від 27.08.2014 та 10.09.2014 затверджено її Положення.

Пункт 4 Положення передбачає, що НКРЕКП відповідно до покладених нас неї завдань, серед іншого, установлює тарифи на комунальні послуги для суб?єктів природних монополій та суб?єктів господарювання на суміжних ринках, ліцензування діяльності яких здійснюється НКРЕКП.

Відповідно до статей 2,3 Закону України «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» Регулятор здійснює державне регулювання, моніторинг та контроль за діяльністю суб?єктів господарювання у сферах енергетики та комунальних послуг, в тому числі, шляхом формування цінової і тарифної політики у сферах енергетики та комунальних послуг, враховуючи, що одним з основних завдань НКРЕКП.

Таким чином, НКРЕКП, як національна комісія регулювання природних монополій, що утворена та функціонує відповідно до Законів України «Про природні монополії» № 1682-III від 20.04.2000, Закону України «Про Національну комісію, що здійснює регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг» № 1540-VIII від 22.09.2016, «Про державне регулювання у сфері комунальних послуг» № 2479-VI від 09.07.2010, наділена повноваженнями по встановленню тарифів на теплову енергію, її виробництво, транспортування, постачання, що використовується для потреб населення.

Даний висновок узгоджується з правовою позицією, що міститься, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного суду від 19.03.2019 у справі № 826/16994/15 та Верховного Суду від 07.10.2019 у справі № 826/15733/15.

Відповідно до положень Закону № 1540-VIII НКРЕКП встановлює тарифи на комунальні послуги тим підприємствам, ліцензування яких вона здійснює. Згідно п. 12 Положення рішення НКРЕКП, прийняті у межах її повноважень, обов`язкові до виконання суб`єктами природних монополій.

Тарифи, затверджені Регулятором для теплопостачальних організацій мають безпосереднє відношення до господарської діяльності ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» та використовується ним при проведенні нарахувань за спожиті послуги. ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго» працює за тарифами, встановленими постановою НКРЕКП №1171 від 31.03.2015 «Про встановлення тарифів на послуги з централізованого опалення та послуги з централізованого постачання гарячої води, що надаються населенню суб`єктами господарювання, які є виконавцями цих послуг» (зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17 квітня 2015 р. за № 433/26878) та не позбавлений був керуватися ними в своїй діяльності з огляду на викладене вище. Крім того, постанова від 31.03.2015 була прийнята у спосіб, визначений законом, порядком формування державних регульованих цін, та повноваженнями голови НКРЕКП. Постанова своєї чинності не втрачала та недійсною не визнавалась.

Конституційний Суд України рішенням від 13 червня № 5-р/2019 визнав неконституційними лише низку положень Закону № 1540-VIII «Про Національну комісію, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг».

Рішення КСУ стосується лише положень статей 1,4,5, які визначали статус НКРЕКП як повністю незалежного органу, а також статті 8 Закону, яка визначала процедуру призначення та звільнення з посад членів НКРЕКП.

Отже, рішення КСУ не ставить під сумнів відповідність Конституції та інших статей Закону, що визначають повноваження, правовий статус членів та порядок організації роботи НКРЕКП. Тобто, рішення КСУ не випливає ані на правовий статус складу НКРЕКП, ані на рішення НКРЕКП, що були прийняті до 13 червня 2019 року та які прийняті до 31 грудня 2019 року. І навіть з 1 січня 2020 року НКРЕКП не позбавлялася можливості виконувати свої повноваження, адже положення Закону, що визначають повноваження, правовий статус членів та порядок організації роботи Регулятора, не втрачали своєї чинності і конституційними не визнавалися.

Суд звертає увагу на те, що рішення КСУ в жодній мірі не стосується повноважень НКРЕКП щодо встановлення тарифів на комунальні послуги для їх ліцензіатів.

Таким чином, ПОКВПТГ «Полтаватеплоенерго», будучи ліцензіатом Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг (НКРЕКП), у період спірних відносин правомірно здійснювало нарахування за врегульованими тарифами на теплову енергію, які НКРЕКП встановлювала постановою № 1171 від 31.03.2015.

Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Таким чином, тлумачення статей 11 та 23 ЦК України дозволяє зробити висновок, що за загальним правилом підставою виникнення зобов`язання про компенсацію моральної шкоди є завдання моральної шкоди іншій особі. Зобов`язання про компенсацію моральної шкоди виникає за таких умов: наявність моральної шкоди, протиправність поведінки особи, яка завдала моральної шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала моральної шкоди та її результатом моральною шкодою; вина особи, яка завдала моральної шкоди.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 01.09.2020 у справі №216/3521/16-ц зазначено, що виходячи з положень статей 16 і 23 ЦК України та змісту права на відшкодування моральної шкоди в цілому як способу захисту суб`єктивного цивільного права, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися у будь-якому випадку її спричинення - право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм цивільного законодавства.

Статті 4 та 22 Закону про захист прав споживачів у чинній редакції прямо передбачають право споживача на відшкодування моральної шкоди у правовідносинах між споживачами та виробниками і продавцями товарів, виконавцями робіт і надавачами послуг.

Так, вирішуючи спір щодо відшкодування моральної шкоди за порушення споживчого договору суди мають враховувати, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору як спосіб захисту суб`єктивного цивільного права може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або тим чи іншим договором, і підлягає стягненню на підставі статей 16 та 23 ЦК України і статей 4 та 22 Закону про захист прав споживачів навіть у тих випадках, коли умовами договору право на компенсацію моральної шкоди не передбачено.

Позивачем за зустрічним позовом не доведено факту завдання йому моральної шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між діями ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» та спричиненням ОСОБА_2 моральної шкоди у розумінні ст.23 ЦК України.

З огляду на вищезазначене, суд вважає, що зустрічні позовні вимоги ОСОБА_3 до ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» є безпідставними та такими, що не підтверджені належними та допустимими доказами, які є достовірними і достатніми для задоволення позовних вимог, тому приходить до висновку про відмову у задоволенні зустрічних позовних вимог за безпідставністю.

При вирішенні даного спору, суд також враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Зазначений Висновок також акцентує увагу й на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.

Згідно позиції Європейського суду з прав людини, сформованої, зокрема у справах "Салов проти України", "Проніна проти України" та "Серявін та інші проти України": принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії").

Виходячи з викладеного суд надав правову оцінку виключно визначальним позиціям сторін у даній справі, а не абсолютно усім доводам. При цьому, суд вважає, що це не впливає на обґрунтованість даного судового рішення, а також не свідчить про неповноту дослідження судом обставин справи та доводів сторін.

Вирішуючи питання розподілу судових витрат суд приходить до наступного.

Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

При звернені до суду позивачем ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» сплачено судовий збір за позовними вимогами у розмірі 2270,00 грн, що підтверджується платіжним дорученням №263918 від 02.06.2021 (т.1 а.с.1). Кошти зараховані до спеціального фонду державного бюджету України (т.1 а.с.14).

Згідно позовних вимог позивач просив стягнути з відповідачів заборгованість у загальній сумі 56 650,00 грн.

Суд прийшов до переконання про часткове задоволенні позовних вимог у розмірі 33 877,96 грн.

Таким чином, пропорційність задоволених вимог становить 60% (33 877,96 х 100 : 56 650,00 = 60%).

Оскільки, вимоги позивача задоволено на 60%, то сплачений судовий збір за пред`явлення позовної вимоги майнового характеру підлягає стягненню на користь позивача в сумі 1362 грн (2270,00 х 60% = 1362).

Враховуючи те, що позовні вимоги пред`явлено до двох відповідачів та суд прийшов до переконання про їх солідарну відповідальність, судові витрати, які складаються зі сплаченого позивачем судового збору підлягають стягненню із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПОКВТГ «Полтаватеплоенерго» у розмірі 681,00 грн із кожного (1362,00 / 2 = 681,00), оскільки законодавством не передбачено солідарного стягнення понесених судових витрат.

Позивач за зустрічним позовом ОСОБА_2 звільнений від сплати судового збору на підставі Закону України «Про захист прав споживачів». Тому у зв`язку із відмовою у задоволенні зустрічного позову, судові витрати слід віднести за рахунок держави.

На підставі викладеного, відповідно до ст. ст. 1, 6, 7, 12, 13 ЗУ «Про житлово-комунальні послуги», ст.ст.23, 80, 81, 89, 257, 261, 526, 543, 625 ЦК України, ст.ст. 12, 13, 76-82, 141, 259, 263-265, 352, 354, 355 ЦПК України, суд,

в и р і ш и в :

Позов Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідачів ОСОБА_3 про стягнення заборгованості за послуги теплопостачання задовольнити частково.

Стягнути у солідарному порядку із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» заборгованість за послуги теплопостачання за період із 02.04.2017 по 31.01.2021 у загальному розмірі 33 877,96 грн (тридцять три тисячі вісімсот одинадцять гривень 96 копійок), яка складається із 29 410,31 грн заборгованості за надані послуги, 1534,57 грн 3% річних, 2933,08 грн інфляційних втрат.

В іншій частині позовних вимог відмовити у зв`язку із пропуском строків позовної давності.

Стягнути із ОСОБА_1 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір у розмірі 681,00 грн (шістсот вісімдесят одна гривня 00 копійок).

Стягнути із ОСОБА_2 на користь Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» судовий збір у розмірі 681,00 грн (шістсот вісімдесят одна гривня 00 копійок).

У задоволенні зустрічних позовних вимог ОСОБА_2 до Полтавського обласного комунального виробничого підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» про захист прав споживачів відмовити за безпідставністю.

Рішення суду може бути оскаржено протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Полтавського апеляційного суду.

Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому рішення суду не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 ЦПК України.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Повний текст рішення суду складено 18 листопада 2022 року.

Учасники справи:

Позивач за первісним позовом та відповідач за зустрічним позовом Полтавське обласне комунальне виробниче підприємства теплового господарства «Полтаватеплоенерго» (, місце знаходження: вул.Комарова, 2-а, м.Полтава, 36008);

Відповідач за первісним позовом ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП судом не встановлена, адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 ;

Відповідач за первісним позовом та позивача за зустрічним позовом ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса місця реєстрації: АДРЕСА_4 .

Суддя О.О. Романенко