Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 жовтня 2022 року Білоцерківський міськрайонний суд Київської області у складі:

головуючий суддя Цукуров В. П.,

секретар судового засідання Чайка О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Біла Церква Київської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

В С Т А Н О В И В :

ТОВ «Авентус Україна» («позивач») звернулося до суду з позовною заявою до ОСОБА_1 («відповідач») про стягнення заборгованості у розмірі 7011,31 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач посилається на наступні обставини.

25.12.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір №1695924 про надання споживчого кредиту, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 6000,00 грн. на встановлених договором умовах зі сплатою процентів за стандартною ставкою 1,80% в день від суми кредиту строком на 30 днів. Відповідач зобов`язалася належним чином виконувати умови договору, виплатити суму кредиту та проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконала, у зв`язку з чим утворилась заборгованість в сумі 7011,31 грн., яка складається з наступного: 6000,00 грн. - тіло кредиту; 1011,31 грн. - проценти за користування кредитом.

Посилаючись на приписи ст. 16, 509, 525, 526, 530, 532, 536, 612, 615, 625, 1054, 1055 ЦК України та Закон України Про електронні документи та електронний документообіг, позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь заборгованість за кредитним договором у сумі 7011,31 грн. та судовий збір у сумі 2270,00 грн.

17.11.2021 року ухвалою суду було відкрито провадження у даній справі, постановлено провести її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження (а.с. 34).

28.03.2022 року на адресу суду від представника відповідача надійшов відзив на позов, разом із підтвердженням його направлення позивачу. У відзиві той зазначив, що з позовними вимогами не погоджується у повному обсязі з наступних підстав.

03.07.2020 року приватним нотаріусом виконавчого округу м.Києва Дорошкевич В.Л. було відкрито виконавче провадження №62465937 на підставі виконавчого напису №1808, виданого 20.06.2020 року приватним нотаріусом Житомирського міського нотаріального округу Гораєм О.С. про стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ Авентус Україна заборгованості в розмірі 13040,00 грн.

У зв`язку з цим, ОСОБА_1 звернулася до Шевченківського районного суду м.Києва з позовом про визнання даного виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.

13.05.2021 року за результатами розгляду даної справи судом ухвалено рішення про задоволення позовних вимог - виконавчий напис визнано таким, що не підлягає виконанню.

Втім, за період відкритого виконавчого провадження, з відповідача на користь позивача стягувалися грошові кошти, на підтвердження чого той надав суду лист ГУ ПФУ у Київській області від 14.02.2022 року.

Представник відповідача наполягав на тому, що заявлений позов є необґрунтованим, позивачем не надано належних та допустимих доказів, які б підтверджували викладені в позовній заяві обставини. У задоволенні позовних вимог просив відмовити (а.с.86-93).

14.06.2022 року ухвалою суду витребувано у ТОВ «Авентус Україна» довідку про розмір актуальної заборгованості ОСОБА_1 та визнано явку представника позивача - ТОВ «Авентус Україна» та відповідача ОСОБА_1 , або її представника у всі наступні судові засідання у даній справі обов`язковою (а.с.144-145).

30.06.2022 року вказана ухвала суду отримана представником позивача, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення (а.с. 167).

Проте, незважаючи на визнання явки до суду обов`язковою, представник позивача як у судові засідання, призначені до цього, так і у судові засідання 27.07.2022 року, 12.09.2022 року, 25.10.2022 року не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованими повідомленнями про вручення поштових відправлень (а.с. 167, 173, 191).

06.07.2022 року від представника позивача на адресу суду надійшла заява про надання доказів. До матеріалів справи приєднано довідку про розрахунки за договором № 1695924 про надання коштів у позику від 25.12.2019 року та картку обліку договору ( а.с.153-156).

25.10.2022 року в судове засідання представник позивача не з`явився, про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, у матеріалах справи наявне клопотання про розгляд справи за його відсутності (а.с. 46-47, 49).

25.10.2022 року в судове засідання відповідач та представник відповідача не з`явилися, про дату, час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином, у матеріалах справи наявні клопотання про розгляд справи за їх відсутності (а.с. 162-163, 176-177,186-187).

В зв`язку з тим, що сторони не з`явилися в судове засідання, згідно з ст.247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося.

Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов до висновку про те, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Судом встановлено наступні обставини та зміст спірних правовідносин.

ТОВ «Авентус Україна» є фінансовою установою, яка надає фінансові послуги по наданню у позику грошових коштів на умовах строковості, зворотності, платності відповідно до розпорядження Нацкомфінпослуг №426 від 28.02.2017 року.

25.12.2019 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 було укладено договір позики №1695924, згідно з умовами якого позикодавець надав позичальнику грошові кошти у сумі 6000,00 грн. на умовах строковості, зворотності, платності.

Позивач зазначає, що відповідач має заборгованість перед ним за даним договором у сумі 7011,31 коп., яка складається з наступного: 6000,00 грн. - заборгованість за кредитом; 1011,31 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам (залишок).

Відповідач з такими вимогами категорично не погоджується, посилаючись на те, що позивач намагається ввести суд в оману та стягнути з відповідача суму коштів, які вже були стягнути у виконавчому провадженні у межах стягнення заборгованості за виконавчим написом нотаріуса, який пізніше був визнаний таким, що не підлягає виконанню.

При цьому, у додатках до позовної заяви та заяви №930/22 від 04.07.2022 року позивачем зазначено про приєднання розрахунку заборгованості по кредитному договору №1695924 від 25.10.2019 року. Втім, фактично документ з такою назвою до позовної заяви та заяви позивачем не приєднаний. Відповідний документ з назвою картка обліку договору ані по своїй назві, ані по своєму змісту не відповідає критеріям розрахунку суми заборгованості. Крім того, його складено таким дрібним розміром шрифту, що це унеможливлює детальний аналіз документа (а.с. 19-21, 154-157).

Також, у заяві №930/22 від 04.07.2022 року представник позивача зазначає, що відзив від ОСОБА_1 на позовну заяву Товариства не надходило, тому надати свої заперечення щодо викладених відповідачем всіх обставин справи у Товариства не було можливості (зворот а.с. 150).

Проте, суд не приймає такі доводи до уваги, оскільки на виконання вимог ст.178 ЦПК України представником відповідача до відзиву приєднано у якості доказу його направлення на адресу відповідача як відповідний опис вкладення, так і належну поштову квитанцію (а.с. 96).

У заяві №930/22 від 04.07.2022 року представник позивача також зазначає, що відповідачем не надано належних і достатніх доказів того, що на його користь здійснено перерахунок коштів в сумі 4532,69 грн. У той же час, на тій же сторінці він зазначає, що кошти в сумі 2228,69 грн., які за твердженням відповідача є частиною суми 4532,69 грн., дійсно надходили згідно відкритого ВП №62465937 (як про це зазначає відповідач).

Тобто, у позиції позивача наявні суперечності, які можливо було усунути саме у судовому засіданні, при наданні його представником суду відповідних пояснень та доказів. Саме задля цього судом і визнавалася його явка у судове засідання обов`язковою.

При ухваленні рішення у даній справі суд ураховує наступні приписи законодавства.

Реалізація принципу змагальності сторін в процесі та доведення перед судом обґрунтованості своїх вимог є конституційною гарантією, передбаченою у статті 129 Конституції України.

Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів (ч.1 ст.4 ЦПК України).

За правилами ч.ч.1,3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Статтею 76 ЦПК України встановлено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.

Відповідно до ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Згідно зі ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

У свою чергу, ст. 80 ЦПК України передбачає, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

А ст. 81 ЦПК України передбачає, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Аналіз наведених норм процесуального та матеріального права дає підставу вважати, що кожна сторона сама визначає стратегію свого захисту, зміст своїх вимог і заперечень, тягар доказування лежить на сторонах спору, а суд розглядає справу виключно у межах заявлених ними вимог та наданих доказів (Постанова Верховного Суду від 08 серпня 2019 року у справі №450/1686/17).

Верховний Суд також неодноразово наголошував на необхідності застосування категорій стандартів доказування та відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони.

У частині третій статті 2 ЦПК України однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства визначено принцип змагальності сторін, сутність якого розкрита у статті 12 цього Кодексу.

Відповідно до частин третьої-четвертої статті 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом; кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний (постанови Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17). Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.

Таким чином, суд приходить до висновку про те, що ураховуючи правову позицію відповідача та надані ним докази, неможливо встановити наявність та дійсний розмір його заборгованості перед позивачем. Надані позивачем докази не містять вичерпної інформації щодо предмета доказування, а тому правових підстав для задоволення позову у суду немає.

07.07.1989 року у рішенні по справі «Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії» Європейський суд з прав людини вказав, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

Крім того, суд ураховує, що у своїх рішеннях Європейський суд наголошує, що сторона, задіяна в ході судового розгляду, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитися провадженням у її справі, добросовісно користуватися належними їй процесуальним правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки.

Втім, такі правила позивачем не дотримані.

Відповідно до ч.1 ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Таким чином, справу розглянуто в межах заявлених позовних вимог, на підставі наданих сторонами доказів, з урахуванням обраного позивачем способу захисту права.

Згідно з усталеною практикою ЄСПЛ, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (п. 58 рішення ЄСПЛ у справі «Серявін та інші проти України» від 10.02.2010 року).

Відповідно до ч.1 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а тому судовий збір необхідно залишити за позивачем.

На підставі вищевикладеного та керуючись ст.ст. 3, 12, 13, 81, 141, 254, 263, 264-265, 273, 352, 354 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В :

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором- відмовити.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Київського апеляційного суду учасниками справи, а також особами, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач - Товариства з обмеженою відповідальністю «Авентус Україна»: місцезнаходження: проспект Перемоги будинок 90-А, місто Київ, 04114, Код ЄДРГПОУ: 41078230.

Відповідач ОСОБА_1 : ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .

Повне судове рішення складено 31.10.2022 року.

Суддя Білоцерківського міськрайонного

суду Київської області В.П. Цукуров