ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 листопада 2022 року

м. Хмельницький

Справа № 686/9938/22

Провадження № 22-ц/4820/1648/22

Хмельницький апеляційний суд у складі

колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Талалай О. І. (суддя-доповідач), Корніюк А. П., П`єнти І. В.

розглянув в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2022 року (суддя Карплюк О. І.) у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.

Заслухавши доповідача, дослідивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги, суд

у с т а н о в и в :

У травні 2022 року АТ КБ «ПриватБанк» (далі - Банк), звертаючись до суду із вказаним позовом, зазначало, що відповідно до укладеного 16 січня 2008 року договору ОСОБА_1 отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. Відповідачка у заяві підтвердила свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг і Тарифами банку складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг. Взяті на себе за кредитним договором зобов`язання ОСОБА_1 не виконала, у зв`язку з чим станом на 31 березня 2022 року виникла заборгованість у розмірі 30603,86 грн, з яких: 3996,40 грн - заборгованість за кредитом, 26607,46 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Зазначену заборгованість позивач просив стягнути з відповідачки.

Рішенням Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2022 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованість за кредитом у сумі 3996,40 грн, за процентами - 26607,46 грн, всього - 30603,86 грн. Вирішено питання про судовий збір.

ОСОБА_1 , не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, в апеляційній скарзі просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову в позові. Посилається на порушення норм матеріального та процесуального права. Суд не надав належної оцінки її доводам, викладеним у відзиві. При розгляді справи не взято до уваги правовий висновок Великої Палати Верховного Суду у справі № 342/180/17. Вважає, що Банк не мав права нараховувати проценти після закінчення строку дії договору з листопада 2012 року, а суд безпідставно їх стягнув. Крім того, позивач пропустив строк позовної давності, про застосування наслідків якого не змогла заявити у суді першої інстанції, оскільки розгляд справи проведено без виклику учасників. Тому таку заяву подає до апеляційного суду.

Розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи.

Апеляційна скарга підлягає задоволенню частково з таких підстав.

Відповідно до пунктів 3 і 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції правильно установив, що на підставі заяви між ПАТ КБ «ПриватБанк» (тепер - АТ КБ «ПриватБанк») і ОСОБА_1 був укладений договір про надання банківських послуг, відповідно до умов якого остання отримала кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок, який у подальшому збільшувався. Строк дії картки, виданої ОСОБА_1 , до вересня 2012 року.

За розрахунком позивача станом на 31 березня 2022 року за договором виникла заборгованість у розмірі 30603,86 грн, з яких: 3996,40 грн - заборгованість за кредитом, 26607,46 грн - заборгованість за процентами за користування кредитом.

Наведені обставини підтверджуються матеріалами справи.

Задовольняючи позов, суд виходив з того, що зобов`язання має виконуватися відповідно до умов договору. Позивачка кредитні кошти не повернула, проценти за користування кредитом не сплатила.

Проте, такий висновок суду не у повній мірі відповідає обставинам справи і вимогам закону.

На підтвердження позовних вимог Банк надав підписані ОСОБА_1 16 січня 2008 року заяву і довідку про умови кредитування з використанням кредитки «Універсальна», 30 днів пільгового періоду» (а.с. 11-12), відповідно до яких сторони погодили базову процентну ставку за кредитом - 3% на місяць, розмір щомісячних платежів - 7% від заборгованості, строк внесення платежів - щомісячно до 25 числа місяця, наступного за звітним.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).

За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.

Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.

Договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору (частина 1 статті 634 ЦК України).

У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.

В силу статті 1054 ЦК України до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.

Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).

Згідно з частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.

Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. З огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.

Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.

Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.

Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками (стаття 1046 ЦК України).

Отже, у разі укладення кредитного договору проценти за користування позиченими коштами поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Позивач пред`явив вимоги про стягнення заборгованості за договором, у тому числі за процентами, нарахованими на прострочений кредит, відповідно до Умов та правил надання банківських послуг. Обґрунтовуючи право вимоги в цій частині, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг, як невід`ємні частини укладеного договору.

Проте матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці витяги з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна», з Умов та правил надання банківських послуг розуміла відповідачка та ознайомилася і погодилася з ними при підписанні заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг, а також те, що вказані документи на момент отримання нею кредитних коштів взагалі містили умови щодо сплати таких процентів, зокрема саме у зазначених у цих документах, що додані Банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Без наданих підтверджень про конкретні запропоновані ОСОБА_1 умови нарахування процентів на прострочений кредит, надані Банком витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного з відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.

Згідно з частиною 6 статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Надані позивачем Умови та правила надання банківських послуг не можна вважати складовою кредитного договору з огляду на їх мінливий характер. Лише підписані заява позичальника і довідка про умови кредитування можуть свідчити про прийняття нею запропонованих умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.

Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» і витяг з Умов та правил надання банківських послуг, які наявні у матеріалах справи, не містить підпису відповідачки, тому їх не можна розцінювати як частину кредитного договору, укладеного між сторонами шляхом підписання заяви і довідки.

При застосуванні до спірних правовідносин наведених норм права апеляційний суд відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України враховує висновок щодо застосування відповідних норм права, викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17.

У зв`язку з наведеним заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги про необхідність врахування зазначеного висновку Великої Палати Верховного Суду під час вирішення спору.

Проте, укладеним між сторонами договором визначена процентна ставка за користування кредитними коштами 3% на місяць на залишок заборгованості.

Тому обґрунтованими є вимоги про стягнення заборгованості за кредитом і процентами за користування ним у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості.

При визначенні розміру заборгованості за процентами, що підлягає стягненню з відповідачки, апеляційний суд враховує строк дії картки, виданої ОСОБА_1 , до вересня 2012 року. Саме цим строком обмежується строк дії договору (а.с. 9).

Заборгованість за процентами, яку просить стягнути Банк, виникла за період з 19 лютого 2008 року по 31 березня 2022 року.

Відповідно до висновку, висловленого Верховним Судом у постановах від 28 березня 2018 року у справі №444/9519/12, від 04 липня 2018 року у справі №310/11534/13-ц, кредитодавець втрачає право нараховувати передбачені договором проценти за користування кредитом після закінчення строку кредитування.

У цьому разі положення абзацу 2 частини 1 статті 1048 ЦК України, за яким проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики, не підлягають застосуванню, оскільки між сторонами немає домовленості про порядок повернення позики поза межами строку дії договору.

Разом з тим, права та інтереси Банку в таких правовідносинах підлягають захисту згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.

У постанові від 31 жовтня 2018 року у справі №202/4494/16-ц Велика Палата Верховного Суду не знайшла підстав для відступу від попереднього висновку і підтвердила його актуальність.

Відповідно до частини 4 статті 263 ЦПК України апеляційний суд враховує наведені у постановах Верховного Суду висновки при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.

Отже, Банк не мав права нараховувати проценти після закінчення строку дії договору - за період з жовтня 2012 року по 31 березня 2022 року і в позові про їх стягнення необхідно відмовити. Стягненню підлягають лише проценти за користування кредитом за період з 19 лютого 2008 року по 30 вересня 2012 року.

З урахуванням наведеного вище заслуговують на увагу доводи апеляційної скарги у цій частині.

Відповідно до розрахунку позивача заборгованість за процентами (36% річних) на поточну заборгованість за вказаний період складає 2116,17 грн, а проценти за простроченим кредитом нараховані за більшою ставкою, ніж погоджено сторонами у заяві, довідці про умови кредитування, а саме 72% річних.

За умови нарахування процентів відповідно до умов кредитування (3% на місяць), розмір заборгованості за процентами на залишок простроченої заборгованості є у двічі меншим і складає 4734,32 грн. Загальний розмір процентів на поточну і прострочену заборгованість складає 6850,49 грн (2116,17 грн + 4734,32 грн), а загальний розмір заборгованості за договором -10846,89 грн (кредит 3996,40 грн + проценти 6850,49 грн).

Згідно з розрахунком позивача та випискою по особовому рахунку, наданому відповідачкою до відзиву, в погашення заборгованості за договором Банк протягом лютого-червня 2022 року списав кошти з іншого рахунку ОСОБА_1 у сумі 10086,07 грн.

З урахуванням списаних у погашення заборгованості коштів заборгованість за кредитом складає 760,82 грн (кредит 3996,40 грн + проценти 6850,49 грн - платежі в погашення боргу 10086,07 грн).

Тому апеляційний суд відхиляє доводи апеляційної скарги про відсутність заборгованості за договором і наявність правових підстав для відмови в позові.

Заява відповідачки про застосування позовної давності задоволенню не підлягає з таких підстав.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

За змістом частини 3 статті 267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення.

Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові (частина 4 статті 267 ЦК України).

Про застосування позовної давності ОСОБА_1 до винесення місцевим судом рішення не заявляла, хоча зареєстрована в системі «Електронний суд», мала доступ до електронної справи та подала відзив на позовну заяву.

З огляду на викладене рішення суду першої інстанції необхідно скасувати та ухвалити нове судове рішення про стягнення заборгованості за кредитом у сумі 760,82 грн, в позові про стягнення процентів за користування кредитом відмовити.

На підставі частини 13 статті 141 ЦПК України необхідно змінити розподіл судових витрат.

Документально підтверджені витрати Банку по оплаті судового збору за подання позовної заяви пропорційно розміру задоволених позовних вимог (2,5%) підлягають стягненню з ОСОБА_1 у сумі 62,03 грн.

У зв`язку із звільненням відповідачки від сплати судового збору за подання апеляційної скарги на підставі ухвали апеляційного суду, з позивача на користь держави необхідно стягнути судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3628,46 грн.

Керуючись статтями 374, 376, 382, 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Хмельницького міськрайонного суду Хмельницької області від 16 серпня 2022 року скасувати та ухвалити нове судове рішення.

Стягнути з ОСОБА_1 (місце проживання АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» (місцезнаходження вулиця Грушевського, 1Д, м. Київ, ІК ) заборгованість за кредитом у сумі 760 грн 82 коп. (сімсот шістдесят грн 82 коп.) і витрати по оплаті судового збору у сумі 62 грн 03 коп. (шістдесят дві грн 03 коп.)

Стягнути з Акціонерного товариства Комерційний банк «ПриватБанк» на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги у сумі 3628 грн 46 коп. (три тисячі шістсот двадцять вісім грн 46 коп. )

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України.

Повне судове рішення складено 24 листопада 2022 року.

Суддя-доповідач О. І. Талалай

Судді А. П. Корніюк

І. В. П`єнта