провадження №2/932/3202/21
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 листопада 2022 року м. Дніпро

Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська

в складі: головуючого-судді: Цитульського В.І.,

за участю секретаря: Дубовик К.В.,

представника позивача: ОСОБА_1 ,

представника відповідача: ОСОБА_2 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду цивільну справу позовом ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку набувальної давності, -

В С Т А Н О В И В:

позивач звернувся до суду із позовом у якому просить визнати за ОСОБА_3 право власності на квартиру за адресою: АДРЕСА_1 .

Ухвалою від 03.09.2018 було відкрито провадження у справі.

Ухвалою від 19.11.2020 справу прийнято до провадження суддею Цитульським В.І. та призначено справу до розгляду в судовому засіданні.

Узагальнені доводи учасників справи.

В обґрунтування позову позивач зазначає, що у 2003 році вона отримала у користування спірну квартиру. Квартира належала ОСОБА_4 , яка померла у 2003 році. Позивач проживає у квартирі 15 років, добросовісно та відкрито володіє квартирою, утримує її у належному стані, проводив її ремонт. За вказаних обставин вважає, що набув на квартиру право власності за набувальною давністю на підставі ст.344 ЦК України.

Згідно відзиву відповідач заперечує проти позову. Вказує, що позивачем не доведено існування підстав для визнання за нею права власності за набувальною давністю.

Доводи відповіді на відзив фактично повторюють зміст позовної заяви.

В судовому засіданні представник позивача вимоги позову підтримала, дала пояснення, аналогічні фабулі позовної заяви.

Представник відповідача заперечила проти позову з підстав, викладених у відзиві.

Обставини, встановлені судом.

На підставі свідоцтва про право власності на житло від 29.09.1993 право власності на спірну квартиру набула ОСОБА_5 . Викладене підтверджується розпорядженням органу приватизації, відповідним свідоцтвом та відповіддю КП «ДМБТІ» ДМР.

Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 27.12.2012 визнано спадщину, що відкрилася після ОСОБА_6 відумерлою, квартиру за адресою: АДРЕСА_1 передано у комунальну власність територіальної громади м. Дніпропетровська.

Рішенням виконавчого комітету Дніпровської міської ради віл 21.08.2013 вказану квартиру прийнято у комунальну власність.

Право власності на квартиру зареєстровано за Дніпровською міською радою 31.03.2021.

Місце проживання позивача зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 , що вбачається із її паспорта громадянина України.

Разом із тим, позивачем надано акт за підписами фізичних осіб та довідку ОСББ «Тополя-2, Б.26» у яких вказано про фактичне проживання позивачки у спірній квартирі з 2003 року та оплату комунальних платежів.

Позивачем долучено договори, технічні вимоги, гарантійні талони, специфікація та інші документи на підтвердження встановлення у квартирі, протягом 2016-2017 років, натяжної стелі, металопластикових виробів.

Також долучено договір із замовником ОСОБА_7 на постачання послуг доступу в мережу передачі даних за спірною квартирою від 26.05.2009, виписки з історії хвороби неповнолітньої ОСОБА_8 із зазначенням адреси спірної квартири.

Рахунками та інформацією АТ «ДТЕК Дніпровські електромережі» підтверджується факт сплати житлово-комунальних послуг за спірною квартирою протягом 2016-2021 років, рахунок відкритий на ОСОБА_4 .

Згідно «оглядів педіатра в будинку» вбачаються факти огляду дитини ОСОБА_9 у 2007, 2010, 2011 та 2013 у спірній квартирі. Свідоцтва про народження для підтвердження, що матір`ю дитини є позивач не надано.

Свідок ОСОБА_10 вказала, що є подругою позивача. Їй відомо, що позивач працювала двірником та мала малолітню дитину. Після смерті ОСОБА_5 обслуговуючий кооператив вселив позивача у квартиру за адресою: АДРЕСА_1 . Позивач проживавала у цій квартирі, оплачувала за неї, робила там ремонт. Свідок ствердила, що спірна квартира була надана позивачці у користування та їй роз`яснено, що вона зможе приватизувати квартиру. Крім того свідок вказала, що позивач намагалася поміняти спірну квартиру на більшу.

При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір в сумі 1 770 грн.

Законодавство та висновки Верховного Суду, що застосовані судом.

У відповідності до ч.1 ст.328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів.

Відповідно до ст.344 ЦК України, особа, яка добросовісно заволоділа чужим майном і продовжує відкрито, безперервно володіти нерухомим майном протягом десяти років або рухомим майном - протягом п`яти років, набуває право власності на це майно (набувальна давність), якщо інше не встановлено цим Кодексом. Право власності на нерухоме майно, що підлягає державній реєстрації, виникає за набувальною давністю з моменту державної реєстрації (ч.1).

Право власності за набувальною давністю на нерухоме майно, транспортні засоби, цінні папери набувається за рішенням суду (ч.4).

У відповідності до ст.8 Закону України «Про приватизацію державного житлового фонду», приватизація державного житлового фонду здійснюється уповноваженими на це органами, створеними місцевою державною адміністрацією, та органами місцевого самоврядування, державними підприємствами, організаціями, установами, у повному господарському віданні або оперативному управлінні яких знаходиться державний житловий фонд (ч.1).

Передача квартир (будинків), житлових приміщень у гуртожитках у власність громадян з доплатою, безоплатно чи з компенсацією відповідно до статті 5 цього Закону оформляється свідоцтвом про право власності на квартиру (будинок), житлове приміщення у гуртожитку, яке реєструється в органах приватизації і не потребує нотаріального посвідчення (ч.5).

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 28.04.2022 у справі №449/570/19 (провадження №61-3711св21) зазначено, що «згідно із статтею 328 ЦК України набувальна давність є однією із підстав набуття права власності.

Положення інституту набувальної давності регулюють один із первинних способів набуття права власності, тобто це є таким способом, відповідно до якого право власності на річ виникає вперше або незалежно від права попереднього власника на цю річ, воно ґрунтується не на попередньому титулі права власності та відносинах правонаступництва, а на сукупності обставин, зазначених у частині першій статті 344 ЦК України, а саме: наявність суб`єкта, здатного набути у власність певний об`єкт; законність об`єкта володіння; добросовісність заволодіння чужим майном; відкритість володіння; безперервність володіння; сплив установлених строків володіння; відсутність норми права про обмеження або заборону набуття права власності за набувальною давністю. Для окремих видів майна право власності за набувальною давністю виникає виключно на підставі рішення суду (юридична легітимація).

Отже, набуття відповідною особою права власності за набувальною давністю можливе лише за наявності всіх наведених умов у сукупності.

Разом із тим, ЄСПЛ у рішенні від 24.06.2003 (заява №44277/98) «Стретч проти Сполученого Королівства Великобританії і Північної Ірландії» встановив, що, оскільки особу позбавили права на її майно лише з тих підстав, що порушення були вчинені з боку публічного органу, а не громадянина, то в такому випадку мало місце «непропорційне втручання у право заявника на мирне володіння своїм майном та, відповідно, відбулось порушення статті 1 Першого протоколу Конвенції», тому визнання недійсним договору, згідно з яким покупець отримав майно від держави, та подальше позбавлення його цього майна на підставі того, що державний орган порушив закон, є неприпустимим.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 02.07.2019 у справі №48/340 вказано, що вказаний правовий висновок ЄСПЛ полягає в тому, що особа не може відповідати за помилки державних органів при виконанні ними своїх повноважень, а державні органи не можуть вимагати повернення майна в попередній стан, посилаючись на те, що вони при виконанні своїх повноважень припустилися помилки.

У пункті 61 Рішення від 09.10.2018 у справі «Фонд «Батьківська турбота» проти України» ЄСПЛ указав, що помилки та недоліки, допущені державними органами влади, повинні служити на користь постраждалих осіб, особливо в разі відсутності інших конфліктуючих приватних інтересів. Іншими словами, ризик вчинення державними органами будь-якої помилки має нести держава і ці помилки не повинні виправлятись за рахунок зацікавленої особи.

Висновки суду.

Спірна квартира належала ОСОБА_5 , а після її смерті перейшла у комунальну власність.

Позивач вселилася в квартиру після смерті ОСОБА_5 , тобто без її згоди та без згоди територіальної громади, яка мала проявитися у видачі компетентним органом відповідного ордеру.

Разом із тим, як пояснила свідок, у спірну квартиру позивача вселили працівники обслуговуючого кооперативу, який можна визначити публічним органом, які запевнили позивача у правомірності вселення та можливості в подальшому приватизувати квартиру. Позивач користувалася квартирою тривалий час, робила там ремонт та повністю несла витрати по утриманні квартири.

Проте позивачем не надано рішення обслуговуючого кооперативу про її вселення та не доведено неможливості надання відповідних доказів. Одних лише показань свідка для встановлення факту надання право користування квартирою позивача публічним органом недостатньо.

Суд зазначає, що право позивача на користування спірною квартирою є предметом вирішення цивільної справи №932/4627/22 за позовом Дніпровської міської ради про виселення позивача.

Вирішуючи даний спір суд виходить із наступного.

Свідок однозначно ствердила, що квартиру позивачу надали саме у користування, про що розуміла позивач. Позивачу роз`яснювалось право набути право власності на квартиру в подальшому, з підстав користування нею визначений термін. Позивач вчиняла дії для змінити спірної квартири на іншу саме на праві користування.

Із наведених обставин вбачається, що позивач могла набути право користування квартирою комунальної власності виключно як наймач.

Законом України визначено порядок набуття права власності на комунальну квартиру. У даному випадку норми ст.344 ЦК України не можуть бути застосовані, а рішення суду не може підмінити рішення органу приватизації.

Вказані обставини однозначно вказують на відсутність підстав для задоволення позову.

У зв`язку із відмовою у задоволенні позову судові витрати, понесені позивачем не підлягають відшкодуванню. Відповідачем судових витрат не заявлено.

Керуючись ст.ст.12, 81, 133, 141, 258, 259, 263-268 ЦПК України, суд -

У Х В А Л И В:

У задоволенні позову ОСОБА_3 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на нерухоме майно у порядку набувальної давності відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено, підписано та проголошено 11.11.2022.

Суддя: В.І. Цитульський