ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.11.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер справи № 522/12146/18

Апеляційне провадження № 22-ц/813/1124/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів:

головуючого- Колеснікова Г.Я.(суддя-доповідач),

суддів - Вадовської Л.М., Сєвєрової Є.С.,

за участю секретаря - Кузьмук А.В.,

розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу адвоката Гареєва Євгена Шамільовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року, ухвалене під головуванням судді Абухіна Р.Д.,

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог сторін та рух позову ОСОБА_1 в суді

У липні 2018 року ОСОБА_1 , від імені якої діяла адвокат Монастирна І.О., звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя, в якому просила визнати за сторонами право власності по Ѕ частини квартири АДРЕСА_1 .

Крім того, просила визнати право особистої власності:

-на квартири АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 за собою;

-на Ѕ частину нежитлового приміщення АДРЕСА_4 та Ѕ частину нежитлового приміщення АДРЕСА_5 за відповідачем (т.1 а.с.2-7).

У жовтні 2018 року ОСОБА_2 , від імені якого діяв адвокат Довбишев Д.О., звернувся до суду з уточненим в подальшому зустрічним позовом до ОСОБА_1 , в якому просив встановити факт його проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 , поділити майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, визнавши за ним право власності на трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 .

За ОСОБА_1 просив визнати право власності на:

-однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 ;

-транспортний засіб марки Renault, модель Koleos, тип легковий універсал-в, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

-рухоме майно, загальною вартістю 322 850 грн., а саме: годинник Rolex Ladys Datejust референс 179174, 2008; каблучку з білого золота з діамантом; торшер чорний, діаметр абажура 60 см, метал; килим Ikea білого кольору; телевізор Panasonic з діагоналлю 37 см.; стільці Калі Галіс металеві зі шпон буком; тостер Braun; чайник електричний Kenwood; йогуртницю Orion, білого кольору; набір металевих кастрюль Текк; дзеркало вузьке в алюмінієвій рамці; пилосос Samsung; латунну вазу з емаллю; латунну цукерню з емаллю; килим сірий Jusk ; тумба світло-сірого кольору 2 шт.; табурет Ikea чорного кольору; стіл з надставкою Ikea білий Mikke; стілець на колесах Ikea білий; електричне піаніно Casio чорного кольору з підставкою чорного кольору для ніг; килим ручної роботи з шерсті довоєнний; ваги підлогові; велотренажер; дзеркало Ikea світло-сірого кольору; лампу-світильник підвісну мідну; люстру діаметром 80 см., з хрому; телевізор Manta, діагоналлю 32 см.; мікрохвильову піч Delfa; ліжко 160*200 кольору світлого дерева; стіл та тумбу кольору світлого дерева; пральну машину Indesit з сушкою; пральну машину Indesit вбудовану.

Позовна заява, зокрема, мотивована тим, що з 2005 року по вересень 2010 року він з відповідачкою проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, вели спільне господарство, мали спільний побут, у них ІНФОРМАЦІЯ_2 народився син ОСОБА_3 , а ІНФОРМАЦІЯ_3 син ОСОБА_4 .В подальшому, 03 вересня 2010 року, вони зареєстрували шлюб, який розірвано в 2018 році.

Зазначав, що під час фактичних шлюбних відносин ними придбано трикімнатну квартиру АДРЕСА_2 та однокімнатну квартиру АДРЕСА_3 , які згідно свідоцтва про право власності, виданого 05 червня 2013 року, належать ОСОБА_1 на праві власності, вартість яких, відповідно до звіту про оцінку від 20 вересня 2018 року, становить відповідно 2 347 465 грн. та 1 691 878 грн.

Під час зареєстрованого шлюбу, ними придбано автомобіль марки Renault, модель Koleos, вартість якого відповідно до звіту про оцінку від 20 вересня 2018 року, становить 391 130 грн.

Крім того, вказав, що сторонами придбано інше рухоме майно, загальною вартістю 322 850 грн., яке зазначено вище, та знаходяться в квартирах АДРЕСА_7 .

Посилаючись на те, що між ним та відповідачкою не досягнуто згоди щодо поділу наведеного вище майна, ОСОБА_2 просив задовольнити його зустрічний позов (т.1а.с.222-227,т.2 а.с.73).

28 грудня 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду із заявою про залишення її позову про поділ майна без розгляду (т.2а.с.66).

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 28 січня 2019 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжя залишено без розгляду на підставі п.5ч.1ст.257 ЦПК України (т.2 а.с.89-90).

Короткий зміст рішення першої інстанції.

Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 11 червня 2019 року позов ОСОБА_2 задоволено.

Встановлено факт проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2005 року по ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Поділено майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 наступним чином.

Визнано за ОСОБА_2 право власності на трикімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_8 .

Визнано за ОСОБА_1 право власності на:

-однокімнатну квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_9 ;

-транспортний засіб марки Renault, модель Koleos, тип легковий універсал-в, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- рухоме майно, загальною вартістю 322 850 грн., а саме: а саме: годинник Rolex Ladys Datejust референс 179174, 2008; каблучку з білого золота з діамантом; торшер чорний, діаметр абажура 60 см, метал; килим Ikea білого кольору; телевізор Panasonic з діагоналлю 37 см.; стільці Калі Галіс металеві зі шпон буком; тостер Braun; чайник електричний Kenwood; йогуртницю Orion, білого кольору; набір металевих кастрюль Текк; дзеркало вузьке в алюмінієвій рамці; пилосос Samsung; латунну вазу з емаллю; латунну цукерню з емаллю; килим сірий Jusk ; тумба світло-сірого кольору 2 шт.; табурет Ikea чорного кольору; стіл з надставкою Ikea білий Mikke; стілець на колесах Ikea білий; електричне піаніно Casio чорного кольору з підставкою чорного кольору для ніг; килим ручної роботи з шерсті довоєнний; ваги підлогові; велотренажер; дзеркало Ikea світло-сірого кольору; лампу-світильник підвісну мідну; люстру діаметром 80 см., з хрому; телевізор Manta, діагоналлю 32 см.; мікрохвильову піч Delfa; ліжко 160*200 кольору світлого дерева; стіл та тумбу кольору світлого дерева; пральну машину Indesit з сушкою; пральну машину Indesit вбудовану.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судовий збір у розмірі 5 990 грн.(т. 2 а.с.146-151).

Короткий зміст апеляційної скарги та відзиву на скаргу

В апеляційній скарзі адвокат Гареєв Є.Ш. в інтересах ОСОБА_1 просить рішення суду першої інстанції скасувати, позов ОСОБА_2 задовольнити частково, визнавши право власності на автомобіль марки Renault, модель Koleos, за сторонами по Ѕ частині за кожним (т. 2 а.с.161-167).

Доводи скарги, зокрема, зводяться до того, що судом першої інстанції порушено принципи диспозитивності, пропорційності та змагальності сторін, які полягали в тому, що:

- позивачем не надано належних та допустимих доказів спільного проживання сторін однією сім`єю з січня 2005 року по 02 вересня 2010 року, оскільки покази свідків та факт народження ІНФОРМАЦІЯ_2 та ІНФОРМАЦІЯ_3 у сторін двох синів не є такими доказами;

-не враховано, що спільним майном подружжя є тільки автомобіль;

-у справі відсутні докази про наявність рухомого майна та його вартості;

-поділено годинник та каблучка з білого золота з діамантом, які є особистою власністю ОСОБА_1 (т. 2 а.с.161-167).

У відзиві на скаргу представник позивача ОСОБА_2 адвокат Довбишев Д.О. просить залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, посилаючись на безпідставність та необґрунтованість доводів скарги (т.3 а.с.1-7).

Про дату, час та місце судового засідання, призначеного на 15 листопада 2022 року, учасники судового процесу повідомлені належним чином. Від представника відповідачки адвоката Гареєва Є.Ш. надійшла заява про відкладення розгляду справи на іншу дату з підстав введення воєнного стану на території України та неможливістю приймати участь в апеляційному суді для надання особистих пояснень (т.3 а.с.247-248).

Колегія суддів дійшла висновку про відсутність поважних причин відкладення розгляду справи, у зв`язку з чим залишила без задоволення заяву про відкладення розгляду справи на іншу дату, з огляду на таке.

За положеннями ст.10 Закону України «Про правовий режим воєнного стану» у період воєнного стану не можуть бути припинені серед іншого повноваження судів. В умовах правового режиму воєнного стану суди, органи та установи системи правосуддя діють виключно на підставі, в межах повноважень та в спосіб, визначені Конституцією України та законами України. Повноваження судів, органів та установ системи правосуддя, передбачені Конституцією України, в умовах правового режиму воєнного стану не можуть бути обмежені (ст.12-2 Закону). Скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства забороняється (ч.2 ст.26 Закону).

Введення в дію воєнного стану на території країни само по собі не може бути поважною причиною для відкладення розгляду справи та неможливості представника прийняти участь у розгляді справи. За наявності відповідних обставин воєнний стан може бути поважною причиною для неможливості прийняти участь у судовому засіданні, але представник не зазначив такої обставини. Судом враховано, що місце перебування відповідачки та її представника зазначені ними - м.Одеса, яке не входить станом на 15 листопада 2022 року (дата розгляду справи в суді апеляційній інстанції) до зони активних бойових дій.

Більш того, ані відповідачка, ані її представник, будучі обізнаними про розгляд справи в суді апеляційної інстанції, не виявили бажання скористатись правом прийняти участь у судовому засіданні в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів в порядку, передбаченому ст.212 ЦПК України, чим проявили пасивну процесуальну поведінку.

Відповідно до рішення Європейського Суду з прав людини від 07 липня 1989 року по справі "Юніон Аліметаріа Сандерс проти Іспанії", зазначено, що заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватися від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання.

При цьому, колегією суддів враховано:

- перебування справи в провадженні апеляційного суду з жовтня 2019 року;

- не зазначення представником ОСОБА_5 в заяві про відкладення які додаткові обставини він та ОСОБА_1 мають намір повідомити суду апеляційної інстанції,

-наявність в матеріалах справи письмових документів, на підтвердження позицій сторін,

-систематичність клопотань відповідачки та її представника про відкладення розгляду справи, які неодноразово призначалися протягом 2020-2022 років (т.3 а.с.129,141,159,172, 186, 207,222-223, 240, 247-248);

-положення ст.129 Конституції України, ст.2 ЦПК України, якими передбачено, що одним із завдань судочинства є своєчасний розгляд справи, що відповідає положенням ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, згідно з якою кожен має право на справедливий розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом. При цьому, захищаючи права одних осіб, суд не може порушувати права інших осіб.

Відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду. Якщо представники сторін чи інших учасників судового процесу не з`явилися в судове засідання, а суд вважає, що наявних у справі матеріалів достатньо для розгляду справи та ухвалення законного і обґрунтованого рішення, не відкладаючи розгляду справи, він може вирішити спір по суті. Основною умовою відкладення розгляду справи є не відсутність у судовому засіданні представників сторін, а неможливість вирішення спору у відповідному судовому засіданні. Отже, неявка учасника судового процесу у судове засідання, за умови належного повідомлення сторони про час і місце розгляду справи, не є підставою для скасування судового рішення, ухваленого за відсутності представника сторони спору.

До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постановах від 01 жовтня 2020 року у справі № 361/8331/1, від 16 липня 2020 року у справі № 924/369/19.

Враховуючи наведене, з метою дотримання розумних строків розгляду справи, судова колегія дійшла висновку про можливість розгляду справи у судовому засіданні 15 листопада 2022 року у відсутності сторін, належним чином повідомлених про розгляд справи, що в розумінні вимог ч.2 ст.372 ЦПК України не є перешкодою розгляду справи.

Позиція апеляційного суду.

Заслухавши суддю-доповідача, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів та вимог апеляційної скарги колегія суддів вважає, що скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.

Щодо встановлення факту проживання позивача та відповідача однією сім`єю без реєстрації шлюбу

Частиною 2 ст.3 СК України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Подружжя вважається сім`єю і тоді, коли дружина та чоловік, у зв`язку з навчанням, роботою, лікуванням, необхідністю догляду за батьками, дітьми та з інших поважних причин не проживають спільно.

Пунктом 6 Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 (справа про офіційне тлумачення терміна «член сім`ї») визначено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках. Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї є факт спільного проживання, ведення спільного господарства, наявність спільних витрат, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт тощо.

Згідно з ч.ч.1,2ст.21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану.

Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.

Відповідно до ч.1ст.36 СК України шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.

Згідно зі ст.74 СК України якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.

Правило ст.74 СК України, що регулює поділ майна осіб, які проживають у фактичних шлюбних відносинах, поширюється на випадки, коли чоловік та жінка не перебувають у будь-якому іншому шлюбі і між ними склалися усталені відносини, що притаманні подружжю.

З наведеного положення випливає ознака подружніх відносин: наявність факту ведення спільного господарства, тобто прийняття участі у спільних витратах, спрямованих на забезпечення життєдіяльності сім`ї, наявність усталених відносини, що притаманні подружжю, спільне проживання.

Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною (визначеною законом, законною) підставою для виникнення у них деяких прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.

Для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню.

Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема: свідоцтва про народження дітей; довідки з місця проживання; свідчення свідків; листи ділового та особистого характеру тощо; свідоцтво про смерть одного із «подружжя»; свідоцтва про народження дітей, в яких чоловік у добровільному порядку записаний як батько; виписки з погосподарських домових книг про реєстрацію чи вселення; докази про спільне придбання майна як рухомого, так і нерухомого (чеки, квитанції, свідоцтва про право власності); заяви, анкети, квитанції, заповіти, ділова та особиста переписка, з яких вбачається, що «подружжя» вважали себе чоловіком та дружиною, піклувалися один про одного; довідки житлових організацій, сільських рад про спільне проживання та ведення господарства.

Такий правовий висновок викладено Верховним Судом у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 07 грудня 2020 року у справі №295/14208/18-ц (провадження № 61-12879св20).

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_2 в частині встановлення факту його проживання з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2005 року по 02 вересня 2010 року суд першої інстанції виходив з того, що у справі наявні належні та допустимі докази, які підтверджують зазначений факт.

Апеляційний суд погоджується з таким висновком суду, оскільки він відповідає нормам матеріального і процесуального права та встановленим у справі обставинам.

Встановлено, що батьками ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , які зареєстрували шлюб 03 вересня 2010 року (т.1а.с.12,17,18).

Рішенням Приморського районного суду м.Одеси від 19 червня 2018 року у цивільній справі №522/5572/18 шлюб між сторонами розірвано (т.1а.с.15-16).

Рішенням Апеляційного суду Одеської області від 06 листопада 2018 року рішення Приморського районного суду м. Одеси від 19 червня 2018 року змінено. Виключено з його мотивувальної частини посилання на те, що спільні діти проживають разом з ОСОБА_1 та доповнено мотивувальну частину рішення висновком про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 не проживають однією сім`єю з початку 2016 року (т.2 а.с.46-49).

Також встановлено, що власником квартири АДРЕСА_6 у період народження синів та до 22 травня 2009 року був ОСОБА_2 .

В обмінній картці пологового будинку №1904 від 09 серпня 2006 року щодо ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зазначено, що породілля ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_8 .

В обмінній картці пологового будинку №1471 від 15 травня 2009 року шодо ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , зазначено, що породілля ОСОБА_1 проживає за адресою: АДРЕСА_8 .

Цю ж адресу відповідач власноруч вказала у відмові від профілактичних щеплень від 09 серпня 2009 року.

Крім того, зазначене житло, власником якого до 22 травня 2009 року був ОСОБА_2 , вказано у медичних картках обох синів сторін (т.3 а.с.80-91).

Із показів ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , допитаних в суді першої інстанції в якості свідків, видно, що вони проживають в будинку по АДРЕСА_10 , є сусідами сторін, та підтвердили їх спільне проживання, в тому числі з обома дітьми, та ведення спільного господарства фактичного подружжя.

Наявні у справі фотознімки та відеозаписи, які були створені до реєстрації шлюбу сторін у вересні 2010 року, свідчать про спільне проживання ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 2005 - 2010 років разом, в тому числі із сином (синами), їх спільну присутність на святах, під час спільного відпочинку поїздках за кордон тощо (т.3 а.с.22-79).

Матеріали не містять доказів про те, що ОСОБА_2 та ОСОБА_1 у період з 2005 року до вересня 2010 року перебували в будь-якому іншому шлюбі.

Ураховуючи зазначені обставини у своїй сукупності, а саме: народження спільних дітей у 2006 році та 2009 році, спільне проживання роками сторін з дітьми за однією адресою - в квартирі АДРЕСА_6 та ведення спільного господарства, що підтверджено показами свідків про спільне проживання фактичного подружжя та ведення ними спільного побуту, фотознімками та відеозаписами спільного дозвілля, медичними документами дітей з пологового будинку та дитячої поліклініки тощо, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про встановлення факту проживання ОСОБА_2 з ОСОБА_1 однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2005 року до ІНФОРМАЦІЯ_1 (т. 3 а.с.22-91).

Будь-яких належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів на спростування наведених вище обставин відповідачкою та її представниками суду надано не було.

Не спростовують вказаний висновок місцевого суду й доводи апеляційної скарги, а тому рішення суду першої інстанції в частині встановлення факту проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу з січня 2005 року по 02 вересня 2010 року підлягає залишенню без змін.

Щодо поділу майна подружжя

Пленум Верховного Суду України у пунктах 22-24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснив, що вартість майна, яка підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч.3ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належать до спільної сумісної власності речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, провадження № 61-37616 св 18.

Відповідно до ч.ч.1,2 ст.77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи. Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ст.ст.79, 80 ЦПК України).

Згідно із приписами ч.1ст.81, ч.1ст.89 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Звертаючись до суду із вимогами щодо поділу рухомого майна подружжя, загальною вартістю 322 850 грн., до якого включив: годинник Rolex Ladys Datejust референс 179174, 2008; каблучку з білого золота з діамантом; торшер чорний, діаметр абажура 60 см, метал; килим Ikea білого кольору; телевізор Panasonic з діагоналлю 37 см.; стільці Калі Галіс металеві зі шпон буком; тостер Braun; чайник електричний Kenwood; йогуртницю Orion, білого кольору; набір металевих кастрюль Текк; дзеркало вузьке в алюмінієвій рамці; пилосос Samsung; латунну вазу з емаллю; латунну цукерню з емаллю; килим сірий Jusk ; тумба світло-сірого кольору 2 шт.; табурет Ikea чорного кольору; стіл з надставкою Ikea білий Mikke; стілець на колесах Ikea білий; електричне піаніно Casio чорного кольору з підставкою чорного кольору для ніг; килим ручної роботи з шерсті довоєнний; ваги підлогові; велотренажер; дзеркало Ikea світло-сірого кольору; лампу-світильник підвісну мідну; люстру діаметром 80 см., з хрому; телевізор Manta, діагоналлю 32 см.; мікрохвильову піч Delfa; ліжко 160*200 кольору світлого дерева; стіл та тумбу кольору світлого дерева; пральну машину Indesit з сушкою; пральну машину Indesit вбудовану, позивач ОСОБА_2 не надав суду першої інстанції будь-які належні, допустимі, достовірні та достатні докази на підтвердження існування вказаного майна, що вони були придбані у період фактичного перебування у шлюбі та у період зареєстрованого шлюбу, а також жодні докази щодо вартості кожної наведеної ним речі на час розгляду справи судом, що є його процесуальним обов`язком у силу ст.ст.12,81 ЦПК України.

Також встановлено, що відповідачка вимоги в цій частині (крім наявності годинника та каблучки, які згідно закону, не належать до спільної сумісної власності подружжя) не визнала, заперечуючи факт наявності зазначеного рухомого майна у своєму володінні або користуванні.

Суд першої інстанції вищевказаних обставин справи не врахував, доводи відповідачки належним чином не перевірив та дійшов помилкового висновку про поділ вказаного рухомого майна, загальною вартістю 322 850 грн., визнавши на нього, в рахунок поділу майна подружжя, право власності за ОСОБА_1 .

Ураховуючи те, що позивач не довів, що наведене ним рухоме майно є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, рішення суду першої інстанції про поділ рухомого майна підлягає скасуванню, а вимоги ОСОБА_2 щодо поділу вказаного рухомого майна - залишенню без задоволення.

Як зазначалось вище, встановлення факту проживання чоловіка і жінки однією сім`єю, за умови, що вони не перебувають у зареєстрованому шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, презюмує виникнення їх спільної сумісної власності на майно, набуте ними за час спільного проживання, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними.

Згідно з ч.4 ст. 368 ЦК України майно, набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти членів сім`ї, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором, укладеним у письмовій формі.

Виходячи із змісту позовних вимог ОСОБА_2 та беручи до уваги залишення без розгляду позовних вимог ОСОБА_1 , суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що іншим майном, що підлягає поділу між сторонами, є квартири АДРЕСА_7 та автомобіль марки Renault, модель Koleos,, проте обрав помилковий варіант його поділу.

Вирішуючи спір між сторонами щодо поділу вказаного майна, апеляційний суд виходить з такого.

Згідно нотаріально посвідчених договорів купівлі-продажу від 22 травня 2009 року трикімнатну квартиру АДРЕСА_6 , загальною площею 69,6 кв.м., житловою площею -37,5 кв.м. ОСОБА_1 купила за 20 800 грн., а двокімнатну квартиру АДРЕСА_11 у цьому ж будинку, загальною площею 50,9 кв.м., житловою площею -25,9 кв.м. - за 15 211 грн. Згідно реєстру прав власності на вказане нерухоме майно загальна вартість цих двох об`єктів нерухомого майна становить таку ж вартість (т.1 а.с.242-243, 244-245).

Таким чином, спірні квартири були придбані під час проживання позивача та відповідачки однією сім`єю без реєстрації шлюбу.

Крім того, згідно наявним у справі доказам у 2012-2013 роках сторони за спільні кошти провели реконструкцію вказаних квартир, що не заперечувала в суді першої інстанції представник відповідачки (т.1 а.с.64-155, т.2 а.с.131-134).

За інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 09 липня 2018 року встановлено, що ОСОБА_1 отримала на вказані вище квартири свідоцтва про право власності серії та номер: НОМЕР_3 і НОМЕР_4 , видані 05 червня 2013 року Реєстраційною службою Одеського міського управління юстиції Одеської області. При цьому трикімнатна квартира АДРЕСА_6 стала мати загальну площу 74,2 кв.м., в тому числі житлову - 52,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1), а квартира АДРЕСА_11 стала однокімнатною, загальною площею 51,5 кв.м., житловою - 17,2 кв.м. (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1) т.1 а.с.23-24.

Згідно звіту, проведеного ТОВ «Оціночна фірма «АБАКУС» 20 вересня 2018 року, вартість квартири АДРЕСА_2 становить 2 347 465 грн., квартири АДРЕСА_11 1 691 878 грн. (т.1 а.с.156-176, 177-198).

Таким чином, вартість наведених квартир після реконструкції, проведеної подружжям, значно зросла за рахунок вкладених сторонами коштів.

Також встановлено, що у період шлюбу, 18 квітня 2015 року, ОСОБА_1 стала власником транспортного засобу марки Renault, модель Koleos, тип легковий універсал-в, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 (т.1а.с.207).

Згідно звіту, проведеного ТОВ «Оціночна фірма «АБАКУС» 20 вересня 2018 року, вартість зазначеного автомобіля становить 391 130 грн. (т.1 а.с.199-205).

Пленум Верховного Суду України у пунктах 22-24 постанови від 21 грудня 2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжя», судам роз`яснив, що вартість майна, яка підлягає поділу, визначається за погодженням між подружжям, а при недосягненні згоди - виходячи з дійсної його вартості на час розгляду справи. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу (ст.ст. 60, 69 СК України, ч.3ст. 368 ЦК України), відповідно до ч.ч.2,3 ст.325 ЦК України можуть бути будь-які види майна, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи. Не належать до спільної сумісної власності речі індивідуального користування, в тому числі коштовності, навіть якщо вони були придбані за рахунок спільних коштів подружжя.

Вказане узгоджується із правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду від 03 лютого 2020 року у справі № 235/5146/16-ц, провадження № 61-37616 св 18.

Частиною 1ст.70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором.

Відповідно до ст.71 СК України, майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.

Згідно зі ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Ураховуючи наведене та наявні у справі обставини, а також те, що:

-позивач не довів придбання колишнім подружжям рухомого майна на суму у розмірі 322 850 грн.;

-наявна у справі оцінка спірного майна (двох квартир та автомобіля), датована вереснем 2018 року, яку не визнавала в суді першої інстанції сторона відповідача;

-сторонами на час розгляду справи в апеляційному суді (15 листопада 2022 року) не надана дійсна вартість спірного майна;

- варіанту поділу спірного майна порівну в натурі не існує,

- неможливо присудити одному з колишнього подружжя грошову компенсацію замість його частки у праві спільної сумісної власності на одну із квартир, у зв`язку з тим, що жодна сторона не дала на це згоду та попередньо не внесла відповідну грошову суму на депозитний рахунок суду,

апеляційний суд вважає, що справедливим буде рішення, якщо за сторонами визнати право власності на ідеальні частки по 1/2 в кожному об`єкті спірного майна: автомобілі Renault, модель Koleos та квартирах АДРЕСА_2 і АДРЕСА_3 .

При вирішенні спору про поділ майна подружжя апеляційний суд не вбачає підстав для відступлення від засади рівності часток подружжя, оскільки матеріали справи не містять дані про те, що один із колишнього подружжя не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від утримання дітей, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду сім`ї, а також бере до уваги, що представники сторін визнали в суді, що старший син сторін проживає з ОСОБА_1 , а молодший з ОСОБА_2 (т.2а.с.131-134).

Керуючись ст.ст.367,374,376,381-384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу адвоката Гареєва Євгена Шамільовича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити частково.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року в частині позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу залишити без змін.

Рішення Приморського районного суду м.Одеси від 11 червня 2019 року в частині задоволення позовних вимог ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна скасувати.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ майна задовольнити частково.

Визнати спільною сумісною власністю ОСОБА_2 та ОСОБА_1 :

- транспортний засіб марки Renault, модель Koleos, тип легковий універсал-в, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , що зареєстрований за ОСОБА_1 ;

- квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 50,9 кв.м, в тому числі житлова площа 25,9 кв.м.;

- квартиру АДРЕСА_6 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 69,6 кв.м, в тому числі житлова площа 37,5 кв.м.

Поділити спільне майно.

В порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_12 , РНОКПП: НОМЕР_5 ) право приватної власності на:

-1/2 частку транспортного засобу марки Renault, модель Koleos, тип легковий універсал-в, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

-1/2 частку квартири АДРЕСА_3 , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 50,9 кв.м, в тому числі житлова площа 25,9 кв.м.;

-1/2 частку квартири АДРЕСА_6 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 69,6 кв.м, в тому числі житлова площа 37,5 кв.м.;

В порядку поділу спільного майна визнати за ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_8 , РНОКПП: НОМЕР_6 ) право приватної власності на:

-1/2 частку транспортного засобу марки Renault, модель Koleos, тип легковий універсал-в, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

-1/2 частку квартири АДРЕСА_3 , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 50,9 кв.м, в тому числі житлова площа 25,9 кв.м.;

-1/2 частку квартири АДРЕСА_6 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 69,6 кв.м, в тому числі житлова площа 37,5 кв.м.;

Припинити з підстав поділу спільного майна право спільної сумісної власності на:

- транспортний засіб марки Renault, модель Koleos, тип легковий універсал-в, VIN-код НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 ;

- квартиру АДРЕСА_3 , яка складається з двох житлових кімнат, загальною площею 50,9 кв.м, в тому числі житлова площа 25,9 кв.м.;

- квартиру АДРЕСА_6 , яка складається з трьох житлових кімнат, загальною площею 69,6 кв.м, в тому числі житлова площа 37,5 кв.м.

Позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про поділ іншого рухомого майна, загальною вартістю 322 850 грн., залишити без задоволення.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

Постанова може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 22 листопада 2022 року.

Головуючий:

Судді: