Справа № 462/1838/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 листопада 2022 року Залізничний районний суд м. Львова

в складі: головуючої-судді - Гедз Б.М.

з участю секретаря - Ясниської В.Я.

позивача ОСОБА_1

представника позивача ОСОБА_2

представників відповідача Трянової І.В., Болдирєва В.І.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Львові цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський радіоремонтний завод" Державного концерну "Укроборонпром" про поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу, -

в с т а н о в и в :

ОСОБА_1 29.04.2022 р. звернувся до суду з позовною заявою до відповідача про скасування наказу директора ДП «Львівський радіоремонтний завод» № 85 від 30.03.2022 р., як неправомірного, про поновлення його на роботі у ТзОВ «Львівський радіоремонтний завод» на посаді інженератехнолога 1 категорії 9 розряду технічного відділу та про стягнення з відповідача середнього заробітку за час вимушеного прогулу. В обгрунтування заявлених позовних вимог покликається на те, що з 01.08.2012 р. по 31.03.2022 р. працював у ДП «Львівський радіоремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» на посаді інженера-технолога 1 категорії 9 розряду. Згідно наказу № 85 від 30.03.2022 р. звільнений з роботи за прогул без поважних причин, на підставі п. 4 ст. 40 КЗпП України. У відповідності до виписки з Єдиного державного реєстру, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань дочірнє підприємство «Львівський радіоремонтний завод державного концерну «Укроборонпром» перетворено в Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод», яке є правонаступником прав та обов`язків реорганізованого дочірнього підприємства «Львівський радіоремонтний завод державного концерну «Укроборонпром». Звільнення з роботи вважає незаконним та безпідставним, оскільки відповідачем було порушено порядок накладення дисциплінарного стягнення у виді звільнення, встановлений нормами ст. 149 КЗпП України, згідно якого стягнення оголошується в наказі і повідомляється працівникові під розписку, чого не було додержано. Крім того відповідач не надав можливості надати пояснення щодо причин його відсутності на робочому місці 26.03.2022 р., таким чином позбавивши його права на захист. Як видно з наказу про звільнення акт з`ясування причин неприбуття на роботу було складено лише 29.03.2022 р., тобто службове розслідування було проведено не об`єктивно та лише через три дні що є грубим порушенням. 26.03.2022 р., 28.03.2022 р., 29.03.2022 р. ні його безпосередній керівник, ні працівник відділу кадрів не сконтактовувалися з ним для з`ясування причин відсутності на робочому місці. Крім цього, відповідач не ознайомив його із актом службового розслідування від 29.03.2022 р. та доповідною запискою від 26.03.2022 р. Таким чином, причини його невиходу на роботу є поважними та не можуть вважатися прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України, тому його звільнення з цієї підстави є незаконним. Враховуючи, що в результаті незаконного звільнення йому не було нараховано середньомісячну заробітну плату, відповідач при поновленні його на раніше займаній посаді зобов`язаний виплатити йому середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі з розрахунку по день ухвалення судового рішення.

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 03.05.2022 р. позовну заяву залишено без руху та надано строк для усунення недоліків (а.с. 20).

Ухвалою судді Залізничного районного суду м. Львова від 24.05.2022 р. прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі (а.с. 27).

Директором ДП «Львівський радіоремонтний завод» на виконання вимог ст. 191 ЦПК України, подано письмовий відзив на позовну заяву (а.с.32-36). В запереченнях проти позову посилається на те, що наведені у позовній заяві твердження не відповідають дійсним обставинам справи. Вважає звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогул законним та підставним. Зазначає, що ОСОБА_1 з 01.04.2015 р. по 31.03.2022 р. працював у ДП «Львівський радіоремонтний завод» Державного концерну «Укроборонпром» на посаді інженера-технолога 1 категорії 9 розряду технічного відділу, до того, з 01.08.2012 р. по 31.03.2015 р. працював на посаді інженера-технолога 2 категорії 8 розряду технічного відділу. З 21.03.2022 р. по 25.03.2022 р. ОСОБА_1 перебував на лікарняному, що підтверджується листком непрацездатності. 26.03.2022 р. ОСОБА_1 на роботу не з`явився, безпосередній керівник начальник технічного відділу вважав, що працівник продовжує хворіти. 26.03.2022 р. наприкінці робочого дня начальник відділу з управління персоналом та соціальних питань, функціональні обов`язки якого включають контроль за табелюванням працівників та доступ до особистого кабінету Пенсійного фонду України, в якому видно відкриття, продовження та закриття листків непрацездатності працівників повідомив начальнику технічного відділу, що листок непрацездатності ОСОБА_1 не продовжено, що значить, що працівник 26.03.2022 р. мав приступити до роботи. Начальник відділу з управління персоналом та соціальних питань також перевірив відсутність працівника ОСОБА_1 на роботі 26.03.2022 р. за допомогою автоматизованої пропускної системи «Золоті ворота-2002», що фіксує прихід працівника на роботу (вхід та вихід) на прохідній підприємства. Таким чином, 26.03.2022 р. начальник технічного відділу доповідною запискою доповів директору підприємства, що ОСОБА_1 26.03.2022 р. (субота) не з`явився на роботу. Було прийнято рішення і відразу 26.03.2022 р. складено комісійний акт про неприбуття на роботу ОСОБА_1 26.03.2022 р. (субота) за підписом трьох працівників, копія якого додається. Безпосередній керівник ОСОБА_1 - начальник технічного відділу намагався з`ясувати причини неявки працівника на роботу. Усно ОСОБА_1 відповів, що йому його лікар сказав виходити на роботу у понеділок 28.03.2022 р. Однак, письмово надати будь-які пояснення ОСОБА_1 відмовився. 28.03.2022 р. (понеділок) ОСОБА_1 на роботу з`явився, жодних документальних підтверджень поважності причин відсутності його на роботі 26.03.2022 р. не пред`явив, письмові пояснення з цього приводу надати відмовився. Тому, 28.03.2022 р. було видано наказ директора № 84 «Про створення комісії для проведення службового розслідування». З даним наказом ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис, жодних зауважень чи заперечень, окрім ознайомлення, працівник не написав, хоч мав для цього час і можливість. 29.03.2022 р. було проведено засідання комісії з проведення службового розслідування по факту неприбуття на роботу 26.03.2022 ОСОБА_1 , на якому особисто був присутній ОСОБА_1 та на якому він відмовився від надання пояснень. Тому, комісією було складено акт № 3 за підписом трьох членів комісії про з`ясування причин неприбуття на роботу, згідно якого з`ясувати причини неприбуття на роботу ОСОБА_1 26.03.2022 р. не вдалося, в зв`язку з відмовою даного працівника надавати пояснення в будь-якій формі. Із вказаним актом ОСОБА_1 ознайомлений під підпис, жодних зауважень чи заперечень, крім ознайомлення, працівник не написав, хоч мав об`єктивну можливість. А тому твердження ОСОБА_1 в позовній заяві щодо відсутності в нього можливості надати пояснення щодо причин неприбуття на роботу 26.03.2022 р. не відповідають дійсності. Підприємство не позбавляло, а натомість просило надати пояснення щодо причин його відсутності на роботі. 29.03.2022 р. комісією з проведення службового розслідування по факту неприбуття на роботу 26.03.2022 р. ОСОБА_1 було складено акт № 4 про проведення службового розслідування, згідно якого було встановлено, що причини неявки ОСОБА_1 на роботу 26.03.2022 р. з`ясувати не вдалося з вини ОСОБА_1 , а тому немає підстав вважати їх поважними, відтак неприбуття на роботу ОСОБА_1 26.03.2022 р. слід вважати прогулом. ОСОБА_1 з вказаним актом ознайомлений. Відсутність ОСОБА_1 на роботі 26.03.2022 р. була відображена в табелі обліку робочого часу. Комісією запропоновано звільнити ОСОБА_1 за прогул. Згода профспілкового органу про звільнення ОСОБА_1 з роботи за прогул не отримувалася, оскільки згідно з ч. 2 ст. 5 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану» у період дії воєнного стану норми ст. 43 КЗпП України не застосовуються (окрім працівників обраних до профспілкових органів). Наказом директора від 30.03.2022 р. № 85 ОСОБА_1 було звільнено з роботи 31.03.2022 р. за прогул без поважних причин. З даним наказом ОСОБА_1 було ознайомлено під підпис 31.03.2022 р., жодних зауважень чи заперечннь, окрім ознайомлення, працівник не написав, копію наказу, трудову книжку та повний розрахунок ОСОБА_1 отримав. Таким чином, ДП «Львівський радіо ремонтний завод» розірвало трудовий договір з ОСОБА_1 з ініціативи роботодавця за прогул на підставі пункту 4 частини 1 статті 40 КЗпП України. ДП ««Львівський радіоремонтний завод» вважає, що розслідування проведене об`єктивно та належним чином, а з`ясування причин відсутності працівника на роботі та оформлення звільнення вважає належним чином зафіксованими та проведеними у відповідності до вимог чинного законодавства України. До відзиву також долучено інформацію про дисциплінарні стягнення ОСОБА_1 протягом 2020-2022 років. На підставі наведеного відповідач просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1 підтримав позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві, просив позов задовольнити, додатково ствердив, що протягом 10 років працював на ДП «Львівський радіоремонтний завод», свою роботу виконував сумлінно, мав регулярно заохочення, його було премійовано за досягнуті успіхи, будь-яких стягнень не мав. Керівництво не мало претензій до роботи. 21.03.2022 р. звернувся до лікаря, був відкритий лікарняний листок, у п`ятницю 25.03.2022 р. прибув до лікаря, яка провела огляд та попередила про вихід на роботу з понеділка. Лікар дійсно не знала, а він упустив, що робочий день у суботу. Можливості перевірити лікарняного листка він не мав. 28.03.2022 р. вийшов на роботу і відразу почалося з`ясовування чому не вийшов на роботу у суботу 26.03.2022 р. Він усно пояснив начальнику ОСОБА_3 причини невиходу на роботу. Йому було надано акт про службове розслідування. На його усні пояснення ніхто уваги не звертав, тому письмові пояснення надавати не вважав за доцільне, оскільки комісія була необ`єктивною та упередженою. Просить позов задовольнити.

Представник позивача адвокат Домінас Г.П. в судовому засіданні підтримала позовні вимоги з підстав, викладених у позовній заяві. Просить позов задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача ОСОБА_4 в судовому засіданні заперечила проти задоволення позову з підстав, наведених у відзиві на позовну заяву. Вважає позов безпідставним. Зазначила, що до відзиву надано ряд документів, які підтверджують, що позивач мав ряд стягнень: догану за несанкціоноване втручання 05.10.2020 р. в мережу охоронної сигналізації і зняття 3-х датчиків руху в цеху, догану за безвідповідальне відношення до виконання розпоряджень директора в умовах воєнного стану. 26.03.2022 р. з боку позивача мало місце порушення трудової дисципліни, він не вийшов на роботу, при тому, що лікарняний листок був закритий 25.03.2022 р., від надання пояснень відмовився. Звільнення з роботи позивача відбулося згідно з вимогами закону, тому підстав для поновлення на роботі і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу немає.

Заслухавши пояснення позивача, представників сторін, представника відповідача ОСОБА_5 , за його згодою допитаного як свідка, показання свідків: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , дослідивши матеріали справи і оцінивши їх у сукупності та взаємозв`язку, суд дійшов висноку, що позовні вимоги не підлягають до задоволення з наступних мотивів та передбачених законом підстав.

Згідно із ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

На підставі ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

У ст. 2 КЗпП України передбачено, що право громадян на працю - тобто на одержання роботи з оплатою праці не нижче встановленого державою мінімально розміру, включаючи право на вільний вибір професії, роду занять і роботи, забезпечується державою. Працівники реалізують право на працю шляхом укладення трудового договору про роботу на підприємстві, в установі, організації або з фізичною особою.

Як слідує зі ст. 21 КЗпП України трудовий договір є угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.

Згідно із ст. ст. 2-1, 5-1 КЗпП України держава забезпечує рівність трудових прав усіх громадян незалежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, роду і характеру занять, місця проживання та інших обставин.

Судом встановлено, що позивача 01.08.2012 р. прийнято на роботу інженером-технологом 2 категорії 8 розряду технічного відділуДП ««Львівський радіо ремонтний завод», згідно наказу № 164 від 31.07.2012 р.; 01.04.2015 р. переведено на посаду інженера-технолога 1 категорії 9 розряду технічного відділу на цьому ж підприємстві, згідно наказ № 96 від 31.03.2015 р., що підтверджується записами у трудовій книжці (а.с.10).

Наказом № 85 від 30.03.2022 р. директора ДП «Львівський радіоремонтний завод» ОСОБА_1 , інженера-технолога 1 категорії 9 розряду технічного відділу звільнено з 31.03.2022 р. за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України, про що і міститься запис у копії трудової книжки (а.с.9, 10).

У відповідності до виписки з Єдиного державного реєстру, фізичних осіб, підприємців та громадських формувань дочірнє підприємство «Львівський радіоремонтний завод державного концерну «Укроборонпром» перетворено в Товариство з обмеженою відповідальністю «Львівський радіоремонтний завод», яке є правонаступником прав та обов`язків реорганізованого дочірнього підприємства «Львівський радіоремонтний завод державного концерну «Укроборонпром».

Згідно із п. 4 ст. 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом зокрема, у випадках прогулу (в тому числі відсутності на роботі більше трьох годин протягом робочого дня) без поважних причин.При цьому, згідно вимог ст. 43 КЗпП України, таке розірвання може бути проведено лише за попередньою згодою виборного органу (профспілкового представника), первинної профспілкової організації, членом якої є працівник.

Як роз`яснено в п. 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.1992 р. "Про практику розгляду судами трудових спорів", при розгляді позовів про поновлення на роботі осіб, звільнених за п.4 ст.40 КЗпП, суди повинні виходити з того, що передбаченим цією нормою закону прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, у зв`язку з поміщенням до медвитверезника, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу).

Відповідно до ст. 139 КЗпП України працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержуватися трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.

Відповідно до ст.147 КЗпП України за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана; звільнення.

Стаття 147-1 КЗпП України визначає, що дисциплінарні стягнення застосовуються органом, якому надано право прийняття на роботу (обрання, затвердження і призначення на посаду) даного працівника; на працівників, які несуть дисциплінарну відповідальність за статутами, положеннями та іншими актами законодавства про дисципліну, дисциплінарні стягнення можуть накладатися також органами, вищестоящими щодо органів, вказаних у частині першій цієї статті.

Порядок застосування дисциплінарних стягнення врегульовано ст. 149 КЗпП України. Зокрема, до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення, при обранні виду стягнення власник або уповноважений ним орган повинен враховувати ступінь тяжкості вчиненого проступку і заподіяну ним шкоду, обставини, за яких вчинено проступок, і попередню роботу працівника.

Стягнення оголошується в наказі (розпорядженні) і повідомляється працівникові під розписку. За кожне порушення трудової дисципліни може бути застосовано лише одне дисциплінарне стягнення.

Пояснення порушника трудової дисципліни є однією з важливих форм гарантії, наданих працівнику для захисту своїх законних прав та інтересів, направлених проти безпідставного застосування стягнення. Правова оцінка дисциплінарного проступку здійснюється на підставі з`ясування усіх обставин його вчинення, у тому числі з урахуванням письмового пояснення працівника.

Звертаючись із позовними вимогами позивач ОСОБА_1 свої доводи зводив до того, що оскаржуваний наказ про його звільнення є незаконним, порушує його трудові права, просить врахувати позицію Верховного Суду України, висловлену у Постанові від 09.11.2021 р. у справі № 235/5659/20, про те, що визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Вважає, що роботодавцем порушено порядок застосування дисциплінарних стягнень, роботодавець не зажадав від нього письмових пояснень щодо причин відсутності на роботі, покликається на те, що причини його невиходу на роботу 26.03.2022 р. є поважними та не можуть вважатися прогулом в розумінні п. 4 ст. 40 КЗпП України.

Як вбачається з наказу № 85 «Про звільнення з роботи ОСОБА_1 », підставою видачі наказу про звільнення слугували такі документи: доповідна записка начальника ТВ, акт про неприбуття на роботу від 26.03.2022 р., акт про з`ясування причин неприбуття на роботу ОСОБА_1 від 29.03.2022 р. (вх. від 29.03.2022 р. № 375), акт проведення службового розслідування від 29.03.2022 р. (вх. від 29.03.2022 р. № 376).

Так, доповідною запискою начальника ТВ Лозинського М. від 26.03.2022 р., поданою директору ДП «Львівський радіоремонтний завод» підтверджується факт відсутності інженера-технолога технічного відділу ОСОБА_1 на роботі 26.03.2022 р. (а.с.38).

Також, 26.03.2022 р. складено акт про неприбуття на роботу ОСОБА_1 , підписаний начальником технічного відділу Лозинським М., інженером-технологом ТВ ОСОБА_11 , інженером-конструктором ТВ ОСОБА_12 (а.с.39).

28.03.2022 р. директором ДП «Львівський радіо ремонтний завод» на підставі доповідної записки начальника ТВ ОСОБА_13 від 26.03.2022 р. був виданий наказ № 84 «Про створення комісії для проведення службового розслідування», до якої увійшли: голова комісії заступник директора з безпеки ОСОБА_14 , члени комісії: начальник відділу з УП та СП ОСОБА_5 , фахівець з внутрішньої безпеки та захисту ОСОБА_9 (а.с.40). З даним наказом ОСОБА_1 було ознайомлено під розписку.

29.03.2022 р. фахівцем з внутрішньої безпеки та захисту ОСОБА_15 , у присутності заступника директора з безпеки ОСОБА_16 , начальника відділу з УП та СП ОСОБА_17 був складений акт № 3 «про з`ясування причин неприбуття на роботу ОСОБА_1 », в якому зафіксовано факт про те, що з`ясувати причини неприбуття на роботу ОСОБА_1 не вдалося, в зв`язку з його відмовою надавати пояснення в будь-якій формі щодо причин невиходу на роботу 26.03.2022 р. (а.с.41). З даним актом ОСОБА_1 було ознайомлено під розписку, зауважень чи заперечень не містить даний акт.

До акту долучено копію листка непрацездатності 4841986-1, з якого вбачається, що дата відкриття лікарняного ОСОБА_1 «21.03.2022 р.», а дата закриття «25.03.2022 р.».

Таким чином, наказом № 84 від 28.03.2022 р. «Про створення комісії для проведення службового розслідування», актом № 3 від 29.03.2022 р. «про з`ясування причин неприбуття на роботу ОСОБА_1 », з якими позивач ознайомлений під розписку та показаннями свідків ОСОБА_18 та ОСОБА_19 підтверджується факт обізнаності позивача про створення комісії для проведення службового розслідування та факт йогоприсутності на засіданні комісії та відмову від надання пояснень, що і підтвердив особисто позивач в суді, оскільки не вважав за доцільне надавати пояснення. Свідок ОСОБА_8 також підтвердила факт присутності ОСОБА_1 на засіданні комісії.

Також, спростовуються твердження позивача у позовній заяві про те, що 26.03.2022 р., 28.03.2022 р., 29.03.2022 р. ні його безпосередній керівник, ні працівник відділу кадрів не сконтактовувалися з ним для з`ясування причин відсутності на робочому місці. Свідок ОСОБА_3 безпосередній керівник ОСОБА_1 дав показання, що в понеділок 28.03.2022 р. ОСОБА_1 прибув на роботу і на його прохання пояснити причини неприбуття на роботу в суботу, повідомив, що лікар сказала виходити на роботу у понеділок 28.03.2022 р., при цьому відмовився надавати будь-які письмові пояснення. Позивач в судовому засіданні також підтвердив факт з`ясування (у понеділок 28.03.2022 р.) причин неявки на роботу в суботу, 26.03.2022 р. А 29.03.2022 р. відбулося засідання комісії, на якому позивач відмовився від надання пояснень, що зафіксовано актом. Тобто, наявні належні докази, що позивачу була надана можливість надати письмові пояснення щодо поважності причин неявки на роботу 26.03.2022 р., чим позивач не скористався.

Крім цього, не відповідають дійсним обставинам твердження позивача про те, що відповідач не ознайомив його із актом службового розслідування від 29.03.2022 р.

Так, актом про проведення службового розслідування № 4 від 29.03.2022 р. встановлено, що інженер-технолог ОСОБА_1 , не прибув на роботу без поважних на те причин, причини неприбуття на роботу, 26.03.2022 р. з`ясувати не вдалося в зв`язку з його відмовою надавати пояснення. Даний акт підписаний головою та членами комісії та наявний підпис ОСОБА_1 про ознайомлення з вказаним актом (а.с.42).

Згідно даних табелю обліку використання робочого часу наявна відмітка про відсутність на роботі інженера-технолога ОСОБА_1 26.03.2022 р. (а.с.43).

Представник відповідача ОСОБА_5 , начальник відділу з УП та СП, за його згодою допитаний як свідок, дав показання про те, ОСОБА_1 відмовився ознайомлюватися з наказом про чергування і виходити на чергування, в зв`язку з чим йому було оголошено догану. Свідок був членом комісії для проведення службового розслідування по факту неприбуття на роботу 26.03.2022 р. інженера-технолога технічного відділу ОСОБА_1 йому відомо про доповідну записку безпосереднього керівника ОСОБА_1 ОСОБА_13 про відсутність ОСОБА_20 на роботі 26.03.2022 р. Було проведено засідання комісії з проведення службового розслідування по факту неприбуття на роботу 26.03.2022 ОСОБА_1 , на якому особисто був присутній ОСОБА_1 та категорично відмовився від надання пояснень, було запропоновано звільнити за прогул.

Свідок ОСОБА_3 - начальник технічного відділу, безпосередній керівник ОСОБА_1 дав показання про те, що ОСОБА_1 директором підприємства був включений в графік чергувань, однак в категоричній формі відмовився ознайомлюватися з наказом і виходити на чергування, в зв`язку з чим ОСОБА_1 було оголошено догану. Щодо обставин даної справи, то пояснив, що у зв`язку з воєнним станом на підприємстві субота - робочий день, про що був обізнаний позивач. 26.03.2022 р. (субота) ОСОБА_1 не з`явився на роботу, працівник відділу кадрів повідомив, що у ОСОБА_1 закритий лікаряний 25.03.2022 р. (п`ятниця). Він подав доповідну записку директору про відсутність інженера-технолога технічного відділу ОСОБА_1 на роботі. Також був зафіксований факт неприбуття на роботу ОСОБА_1 26.03.2022 р. актом, який він підписав.

Свідок ОСОБА_6 - інженер-технолог технічного відділу, дав показання про те, що підписував акт про неприбуття на роботу ОСОБА_1 26.03.2022 р. (субота), що відповідало дійсності, він не бачив на робочому місці ОСОБА_1 , в суботу 26.03.2022 р., оскільки їхні робочі місця поруч, тому йому відомо особисто ці обставини.

Свідок ОСОБА_7 - інженер-конструктор технічного відділу, дала показання про те, що підписувала акт про неприбуття на роботу ОСОБА_1 26.03.2022 р. (субота).

Свідок ОСОБА_8 секретар керівника ДП «Львівський радіоремонтний завод», дала показання про те, що вона ознайомлювала позивача ОСОБА_1 , із наказом від 28.03.2022 р. про проведення службового розслідування по факту його неприбуття на роботу 26.03.2022 р., позивач ознайомився з наказом та поставив свій підпис, жодних зауважень чи заперечень не мав, жодного тиску на нього не чинилося. Вона не була присутня на засіданні комісії, однак знаходилася в приймальній та чула крізь двері, що позивачу ставилося питання щодо причин відсутності на роботі.

Свідок ОСОБА_9 - фахівець з внутрішньої безпеки та захисту, як свідок дав показання, що був членом комісії для проведення службового розслідування по факту неприбуття на роботу 26.03.2022 р. інженера-технолога технічного відділу ОСОБА_1 . Було проведено засідання комісії з проведення службового розслідування по факту неприбуття на роботу 26.03.2022 ОСОБА_1 , на якому особисто був присутній ОСОБА_1 та на якому він відмовився від надання пояснень. Складав акт, в якому зафіксовано факт про те, що з`ясувати причини неприбуття на роботу ОСОБА_1 не вдалося, в зв`язку з його відмовою надавати пояснення в будь-якій формі щодо причин невиходу на роботу. Було запропоновано звільнити позивача за прогул.

Отже, судом беззаперечно встановлено на підставі письмових доказів та показань свідків: ОСОБА_13 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_5 , ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , які є логічні, послідовні, узгоджені між собою та знаходяться у взаємозв`язку з матеріалами справи, факт відсутності на роботі 26.03.2022 р. ОСОБА_1 , дотримання порядку застосування дисциплінарних стягнення, вжиття всіх заходів для належного з`ясування причин неприбуття на роботу ОСОБА_1 , його відмову від надання пояснень щодо причин поважності неявки на роботу 26.03.2022 р.

Як висловився Верховний Суд України у Постанові від 09.11.2021 р. у справі № 235/5659/20 «прогулом визнається відсутність працівника на роботі як протягом усього робочого дня, так і більше трьох годин безперервно або сумарно протягом робочого дня без поважних причин (наприклад, самовільне використання без погодження з власником або уповноваженим ним органом днів відгулів, чергової відпустки, залишення роботи до закінчення строку трудового договору чи строку, який працівник зобов`язаний пропрацювати за призначенням після закінчення вищого чи середнього спеціального учбового закладу). Отже, визначальним для вирішення питання законності звільнення з роботи за прогул є не тільки встановлення самого факту відсутності працівника на роботі більше трьох годин протягом робочого дня, а й встановлення поважності причин відсутності. Законодавством не визначено перелік поважних причин відсутності на роботі, тому, вирішуючи це питання щодо працівника на роботі, звільненого за пунктом 4 частини першої статті 40 КЗпП України, суд повинен виходити з конкретних обставин і враховувати докази із числа передбачених ЦПК України. Основним критерієм віднесення причин відсутності працівника на роботі до поважних є наявність об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають вину працівника».

Згідно із ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Ці дані встановлюються, зокрема письмовими доказами, показаннями свідків (ч. 2 ст. 76 ЦПК України).

Щодо встановлення поважності причин відсутності на роботі 26.03.2022 р. позивача, судом з`ясовано такі обставини.

Як вбачається з листка непрацездатності 4841986-1 дата відкриття лікарняного ОСОБА_1 «21.03.2022 р.», а дата закриття «25.03.2022 р.».

Допитана в судовому засіданні лікар ОСОБА_10 , як свідок, пояснила, що з 21.03.2022 р. по 25.03.2022 р. позивач ОСОБА_1 був на листку непрацездатності. В п`ятницю, 25.03.2022 р. звернувся на прийом, був оглянутий, підстав для продовження лікарняного не встановлено, що було озвучено позивачу. Тому, лікарняний листок був закритий 25.03.2022 р. В понеділок телефонував позивач і з`ясовував чи можна продовжити лікарняний, оскільки на роботі виникли проблеми, однак електронною системою лікарняний листок був закритий 25.03.2022 р. (п`ятниця). Їй не було відомо, що у позивача субота робочий день, він цього не заявляв. Тому, мабуть, сприйняв буквально, розмову про вихід на роботу у наступний робочий день, оскільки в більшості випадків пацієнти виходять на роботу у понеділок, так як субота, неділя вихідні. Але вона, як лікар не була обізнана і не могла бути обізнана з графіком роботи позивача.

Суд оцінює твердження позивача щодо поважності причин неявки на роботу 26.03.2022 р. рекомендації лікаря щодо виходу на роботу у понеділок 28.03.2022 р. критично.

Так, беручи до уваги показання свідка ОСОБА_10 , позивач був достовірно обізнаний про те, що підстав для продовження лікарняного листа немає, отже, зрозуміло було, що лікарняний листок закритий 25.03.2022 р. і вихід на роботу повинен бути в наступний робочий день, який, згідно графіку на підприємстві, був 26.03.2022 р. Тому, посилання позивача на припущення лікаря, яка не обізнана з графіком роботи на підприємстві, не можуть визнаватися належними та допустимими доказами та не можуть слугувати визнанням поважною причиною неявки позивача на роботу 26.03.2022 р. З наведеного слідує, що у позивача не було об`єктивних, незалежних від волі самого працівника обставин, які виключають його вину у неприбутті на роботу 26.03.2022 р.

Наведений листок непрацездатності, який закритий 25.03.2022 р. не є підтвердженням поважності причин відсутності позивача на роботі 26.03.2022 р.

Щодо попередньої роботи позивача, то відповідачем надано ряд документів, з яких вбачається, що до позивача застосовувалися стягнення.

Так, наказом директора ДП «Львівський радіоремонтний завод» від 09.10.2020 р. до ОСОБА_1 було застосовано стягнення у виді догани за несанкціоноване втручання 05.10.2020 р. в мережу охоронної сигналізації і зняття 3-х датчиків руху в цеху №7 (а.с.45, 46).

28.03.2022 р. наказом № 83 ОСОБА_1 оголошено догану за безвідповідальне відношення до виконання розпоряджень директора заводу в умовах воєнного стану. Наказ виданий на підставі акту № 2 про проведення службового розслідування від 28.03.2022 р. (а.с.47, 48, 49, 50, 51, 52, 53, 54, 55).

Наведеним спростовуються твердження позивача про його бездоганну та сумлінну працю. Незважаючи на заперечення з боку позивача з приводу підставності та законності оголошених стягнень, позивач не представив доказів оспорювання в законному порядку накладених стягнень, що свідчить про те, що погодився з такими.

З огляду на викладене, факт відсутності (прогулу) позивача ОСОБА_1 на роботі підтверджений належними у справі доказами, позивач не довів належними засобами доказування поважності причин неявки на роботу 26.03.2022 р., а тому наказ № 85 від 30.03.2022 р., яким ОСОБА_1 звільнено з посади інженера-технолога 1 категорії 9 розряду технічного відділу з 31.03.2022 р. за прогул без поважних причин, п. 4 ст. 40 КЗпП України, виданий компетентною посадовою особою, в межах чинного законодавства, з додержанням порядку та строків застосування дисциплінарних стягнень, тому позовні вимоги ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення заробітку за час вимушеного прогулу є необгрунтовані, безпідставні та до задоволення не підлягають.

Керуючись ст.ст. 12, 13, 258, 259, 263-265, 268 ЦПК України, п. 4 ч. 1 ст. 40, ст. 84, 147, 147-1, 148, 149, 232, 233 КЗпП України, суд, -

у х в а л и в:

В позові ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "Львівський радіоремонтний завод" Державного концерну "Укроборонпром" про скасування наказу № 85 від 30.03.2022 р., "Про звільнення з роботи ОСОБА_1 ", поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу відмовити повністю.

Апеляційну скаргу на рішення суду може бути подано до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 .

Відповідач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Львівський радіоремонтний завод" Державного концерну "Укроборонпром", , м. Львів, вул. Жовківська, 11.

Повне рішення складено 21.11.2022 р.

Суддя: (підпис) Б.М.Гедз

З оригіналом згідно. Оригінал рішення у справі № 462/1838/22.

Суддя: Б.М.Гедз