СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

ун. № 759/6413/22

пр. № 2/759/3502/22

08 листопада 2022 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Шум Л.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України "Національний президентський оркестр" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу,-

В С Т А Н О В И В:

У червні 2022 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Міністерства оборони України "Національний президентський оркестр" про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначив, що з 03.07.2012 працював на посаді інструктора відділення забезпечення на умовах трудового договору Національного президентського оркестру. З 01.01.2014 позивача було переведено на посаду водія автотранспортного засобу. 18.03.2022 був призваний на військову службу у військову частину НОМЕР_1 під час проведення загальної мобілізації в особливий період, відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 №69/2022.

Перебуваючи на військовій службі довідався, що наказом директора «Національного президентського оркестру» від 18.03.2022 року звільнений з роботи за п.3 ст.36 КЗпП України. Вважаючи, що звільнення відбулось з порушенням гарантій визначених статтею 119 КЗпП України просить відновити його трудові права шляхом поновлення на посаді і стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Крім того позивач просить стягнути з відповідача середній заробіток за весь час вимушеного прогулу внаслідок затримки видачі трудової книжки за період 21.03.2022 по 13.05.2022 у розмірі 33778,19 грн. та судові витрати, що пов`язані із наданням правової допомоги у розмірі 13000,00 грн.

Ухвалою Святошинського районного суду м. Києва від 20.06.2022 року прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі за даним позовом, ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження.

Запропоновано відповідачу подати відзив на позовну заяву, позивачу роз`яснено право подати відповідь на відзив, та відповідачам право на подання заперечень на відповідь на відзив.

08.11.2022 року від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить відмовити в задоволенні позову, мотивуючи це тим, що позивач до звільнення будучі працівником Збройних Сил України займав посаду водія автотранспортних засобів та не підлягав призову на військову службу під час мобілізації. Повістка чи припис про призов позивача від територіального центру комплектування та соціальної підтримки до Національного президентського оркестру не надходило. Позивач також не сповістив свого роботодавця про призов шляхом подання / направлення заяви про увільнення від роботи. Крім того відповідач зауважує, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду з дня видачі трудової книжки про оскарження звільнення працівника.

Відповідно до ч.5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.

Суд, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги та заперечення на них, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, встановив наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно довідки від Міністерство оборони України "Національний президентський оркестр" ОСОБА_1 будучи працівником Збройних Сил України в період з 03.07.2012 по 18.03.2022 працював в Національному президентському оркестрі з початку на посаді інструктора відділення забезпечення, на умовах трудового договору до укомплектування цієї посади військовослужбовцем. Потім згідно директиви Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України від 22.10.2013 року № Д-322/1/8 у Національному президентському оркестрі було проведено організаційні заходи зі змінами штатної чисельності працівників Збройних Сил України посада працівника ОСОБА_1 інструктора відділення забезпечення «військовослужбовця» змінилась на посаду водія автотранспортних засобів «працівник».

Згідно наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 18 березня 2022 року № 61 старший прапорщик запасу ОСОБА_1 призваний на військову службу осіб сержантського та старшинського складу під час проведення загальної мобілізації в особливий період.

Відповідач дізнався про даний факт призову на військову службу позивача 17 березня 2022 року, під час знаходження на території військової частини НОМЕР_1 .

Відповідач дізнавшись про призов позивача на військову службу наказом № 33 від 18.03.2022 звільнив позивача за пунктом 3 статті 36 КЗпП України у зв`язку із призивом або вступом на військову службу.

Відповідно до інформаційної довідки вбачається, що директор оркестру по телефону повідомляв позивача про його звільнення за пунктом 3 статті 36 КЗпП України та абзацу 14 частини першої статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 №3543-XII (зі змінами).

У відповідності з положеннями частини другої статті 15 Цивільного кодексу України, кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.

Згідно частини першої-другої статті 13 Цивільного процесуального кодексу України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом.

Так, 24.02.2022 Указом Президента України №64/2022 відповідно до Закону України "Про правовий режим воєнного стану" в Україні введено режим воєнного стану. Відповідно до Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24.02.2022 р. № 65/2022 (далі - Указ № 65/2022) у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України та з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних сил України та інших військових формувань 24.02.2022 року було оголошено загальну мобілізація на всій території України. Вона проводилася протягом 90 діб із дня набрання чинності цим Указом, в подальшому на підставі Указу Президента України воєнний стан продовжувався та на час розгляду справи до сих пір діє.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» від 21.10.1993 р. № 3543-XII (далі Закон № 3543-XII) мобілізація може бути загальною або частковою та проводиться відкрито чи приховано. Як зазначено вище, відповідно до Указу № 65/2022 з 24.02.2022 р. оголошено загальну мобілізацію.

Відповідно до статті 3 Закону № 3543-XII мобілізаційна підготовка та мобілізація є складовими частинами комплексу заходів, які здійснюються з метою забезпечення оборони держави, за винятком цільової мобілізації.

Частина друга статті 4 Закону № 3543-XII передбачено, що загальна мобілізація проводиться одночасно на всій території України і стосується національної економіки, органів державної влади, інших державних органів, органів місцевого самоврядування, Збройних Сил України, інших військових формувань, Оперативно-рятувальної служби цивільного захисту, підприємств, установ і організацій.

Статтею 22 цього Закону зазначено обов`язок громадянина з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.

Громадяни, які перебувають у запасі і не призвані на військову службу або не залучені до виконання обов`язків щодо мобілізації за посадами, передбаченими штатами воєнного часу, під час мобілізації, можуть бути відповідно до закону залучені до виконання робіт, які мають оборонний характер (ч.2 ст. 22 Закону № 3543-XII).

Частиною третьою статті 22 Закону № 3543-XII передбачено, що під час мобілізації громадяни зобов`язані з`явитися до військових частин або на збірні пункти територіального центру комплектування та соціальної підтримки у строки, зазначені в отриманих ними документах (мобілізаційних розпорядженнях, повістках керівників територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки).

Пунктом 253 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/200(далі - Положення ) визначено, що призови на військову службу військовозобов`язаних у воєнний час проводяться територіальними центрами комплектування та соціальної підтримки на підставі указів Президента України.

Також, відповідно до пунктом 252 Положення у разі оголошення мобілізації і настання особливого періоду проводиться призов на військову службу військовозобов`язаних і резервістів, за винятком осіб, зазначених у статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію», а також прийом громадян на військову службу за контрактом.

Статтею 23 Закону № 3543-XII передбачено відстрочка від призову на військову службу під час мобілізації, де не підлягають призову на військову службу під час мобілізації військовозобов`язані працівники органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Національної поліції України, податкової міліції, Національного антикорупційного бюро України, Державного бюро розслідувань, Державної виконавчої служби України, Управління державної охорони України.

Відповідно до положення про Національний президентський оркестр, затверджений указом Президента України від 12 червня 1998 року N 616/98 Національний президентський оркестр (далі - Оркестр) є військовим творчим колективом, який забезпечує музичне обслуговування заходів державного значення і підпорядковується Міністрові оборони України.

Відповідно до пункту 11 Положення про Національний президентський оркестр склад Оркестру формується в установленому порядку з числа військовослужбовців і цивільних осіб. Формування кадрового складу (художнього та артистичного, крім технічного персоналу) Оркестру здійснюється на конкурсній основі.

Фінансування Оркестру, його матеріально-технічне забезпечення здійснюється за окремим рахунком у межах коштів, що виділяються з Державного бюджету України на утримання Збройних Сил України (п. 12 Положення).

Судом встановлено, що не від територіального центру комплектування та соціальної підтримки не від позивача не надходило до відповідача, як до роботодавця повістка чи припис про призов позивача на військову службу під час мобілізації. Позивач не надав суду докази, щодо його призову на військову службу через територіальний центр комплектування та соціальної підтримки. Позивач також не сповістив свого роботодавця про призов шляхом подання або направлення заяви про увільнення його від роботи, а відповідно до статті 23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивача в загалі не повинні були призивати на військову службу під час мобілізації, оскільки військовозобов`язаних працівників органів військового управління (органів управління), військових частин (підрозділів), підприємств, установ та організацій Міністерства оборони України, Збройних Сил України не підлягають призову на військову службу під час мобілізації.

Аналіз наведеної норми дає підстави для висновку, що визначальним для збереження гарантій, зокрема при прийнятті працівника на військову службу по мобілізації є належне використанням мобілізаційного ресурсу, з посад які підлягають мобілізації.

Крім цього суд погоджується з відповідачем, що позивач пропустив місячний строк звернення до суду про оскарження наказу про звільнення.

Частиною першою статті 233 КЗпП передбачено, що працівник може звернутися із заявою про вирішення трудового спору безпосередньо до суду в тримісячний строк з дня, коли він дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого права, а у справах про звільнення - в місячний строк з дня вручення копії наказу про звільнення або з дня видачі трудової книжки.

Виходячи зі змісту цієї норми, важливо розрізняти початок перебігу строку для звернення до суду залежно від виду позовних вимог. Про це зауважив Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 року по справі № 682/2782/18.

З позовної заяви вбачається, що позивач 13 травня 2022 року нарочно отримав свою трудову книжку, а позовну заяву про оскарження свого звільнення подав до суду з пропуском місячного строку з дня вручення трудової книжки 16 червня 2022 року.

Європейський суд з прав людини, юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (п. 1 ст. 32 Конвенції), наголошує, що застосування строків позовної давності має кілька важливих цілей, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів, та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (п. 51 рішення від 22.10.96 за заявами N 22083/93, 22095/93 у справі "Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства"; пункт 570 рішення від 20.09.2011 за заявою у справі "ВАТ "Нафтова компанія "Юкос" проти Росії").

Також, Європейський Суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви від 30.08.2006 (справа «Каменівська проти України»), зазначив, що «право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду не є абсолютним, воно може бути обмеженим. Правила регулювання строків для подання скарги, безумовно, мають на меті забезпечення належного відправлення правосуддя і дотримання принципу юридичної визначеності. Зацікавлені особи повинні розраховувати на те, що ці правила будуть застосовані».

Щодо застосування строку позовної давності в контексті ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод у справі "Gradescolo S.R.L. проти Молдови" Суд зазначив, що дотримання строку звернення є однією з умов реалізації права на позов і тісно пов`язано з реалізацією права на справедливий суд. Наявність такої умови запобігає зловживанням і погрозам звернення до суду. Її відсутність призводила б до постійного збереження стану невизначеності у правовідносинах.

Отже, за практикою Європейського Суду з прав людини право на звернення до суду не є абсолютним і може бути обмеженим, у тому числі і встановленням строків на звернення до суду за захистом порушених прав (справа "Стаббігс на інші проти Великобританії", справа "Девеер проти Бельгії").

Виходячи з вищевикладеного, поважними причинами визнаються лише ті обставини, які є об`єктивно непереборними, не залежать від волевиявлення особи, пов`язані з дійсними істотними перешкодами чи труднощами для своєчасного вчинення процесуальних дій та підтверджені належними доказами.

В рішенні Європейського суду з прав людини в справі «Пономарьов проти України» (№ 3236/03 від 03 квітня 2008 року, §41) зазначено, що «…Суд визнає, що вирішення питання щодо поновлення строку на оскарження перебуває в межах дискреційних повноважень національних судів, однак такі повноваження не є необмеженими. Від судів вимагається вказувати підстави».

Таким чином, строки, встановлені для звернення до суду є виправданим обмеженням права, передбаченого п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод і знаходить своє відображення у нормативно-правових актах України.

Розширення такого права, шляхом визнання поважною причину пропуску є виключною обставиною, яка потребує належного рівня обґрунтування та доказування поважності причин, за яких право окремої особи, яка є рівною у правах з іншими, може бути розширене.

Правовою позицією ВС України у справі №6-409 цс. 16 роз`яснено, що відповідно до ст. 234 КЗпП України у разі пропуску строку з поважних причин, установлених ст. 233 КЗпП України, суд може поновити ці строки. Встановлені ст.ст. 228, 223 КЗпП України строки звернення до суду застосовуються незалежно від заяви сторін. У кожному випадку суд зобов`язаний перевірити і обговорити причину пропуску цих строків, а також навести у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити пропущений строк.

Оскільки строки звернення з позовом до суду пропущені позивачем без поважних на те причин тому суд вважає неможливим поновити пропущений строк, що є підставою для відмови в задоволенні позовних вимог.

За вищевикладених обставин, враховуючи те, що при звільненні позивача відповідачем не було допущено порушень законодавства про працю, а тому позов є безпідставним і таким що не підлягає до задоволення.

За приписами статей 10, 60 ЦПК України обов`язок доказування і подання доказів покладено на сторони.

У статті 11 ЦПК закріплено, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.

За таких обставин з урахуванням положень статей 77, 81 Цивільного процесуального кодексу України саме працівник має належними та допустимими доказами довести факт порушення роботодавцем його трудових прав, а роботодавець, у свою чергу, має спростувати факт порушення прав працівника, в тому числі щодо його звільнення.

Одним із загальних засад цивільного законодавства, закріплених пунктом 6 частини першої статті 3 Цивільного кодексу України, є справедливість, добросовісність та розумність.

Виходячи із вищевикладеного, суд, оцінивши докази, надані сторонами у справі, їх належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, дійшов висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Згідно пункту 1 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір», від сплати судового збору звільняються позивач за подання позовів про стягнення заробітної плат та поновлення на роботі.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.7, 10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_1 до Міністерства оборони України «Національний президентський оркестр» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу- відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалене поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, - у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.

Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом тридцяти днів.

Суддя: Л.М. Шум