Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

спр. № 336/370/22

пр. № 2/336/2479/2022

м. Запоріжжя 21 листопада 2022 року

Шевченківський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого судді Зарютіна П.В.

при секретарі Лопаткіній А.І.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні справу за позовом ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у праві користування квартирою шляхом виселення,

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з вищевказаним позовом, де вказує, що він на підставі ухвали суду є власником квартири АДРЕСА_3 .

У вказаній квартирі мешкає та зареєстрована колишня дружина позивача, відповідач по справі. Сторони перебували у шлюбі у період з 1995 року по 2003 ірк, в цей час квартира належала колишньому власнику ОСОБА_3 , а позивач з колишньою дружиною проживав у ній разом.

Після розірвання шлюбу позивач проживає окремо зі своєю новою сім`єю за іншою адресою.

Відповідач наразі проживає у спірній квартирі, за спожиті комунальні послуги не сплачує, тому вимушений нести істотні матеріальні збитки позивач, якому відповідач чинить перешкоди у користуванні власністю спірною квартирою.

На підставі викладеного позивач просить усунути йому перешкоди у праві користування спірною квартирою шляхом виселення з неї відповідача.

У судовому засіданні представник позивача підтримав заявлені позовні вимоги, а відповідач не явився.

Всебічно з`ясувавши обставини справи, вивчивши її матеріали, дослідивши надані у справі докази у сукупності, суд дійшов до висновку, що позовні вимоги не підлягають задоволенню на підставі встановлених фактичних обставин справи та відповідних їм правовідносин.

Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (частина перша статті 321 ЦК України).

Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.

Згідно зі статтею 156 ЖК України члени сім`ї власника жилого будинку (квартири), які проживають разом з ним у будинку (квартирі), що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку (квартири), якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

Припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням. У разі відсутності угоди між власником будинку (квартири) і колишнім членом його сім`ї про безоплатне користування жилим приміщенням до цих відносин застосовуються правила, встановлені статтею 162 цього Кодексу.

Згідно з частиною першою статті 405 ЦК України члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Житлове приміщення, яке вони мають право займати, визначається його власником.

За змістом зазначених приписів правом користування житлом, яке знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.

При цьому, судом встановлено, що на підставі ухвали Хортицького районного суду м. Запоріжжя від 28.12.2015 року є власником квартири АДРЕСА_3 .

Як наполягає позивач, у вказаній квартирі мешкає та зареєстрована колишня його дружина, відповідач по справі.

Дійсно, встановлено, що сторони перебували у шлюбі у період з 11.02.1995 р. по 02.10.2003 р., в цей час квартира належала колишньому власнику ОСОБА_3 , а позивач з колишньою дружиною проживав у ній разом.

Після розірвання шлюбу позивач проживає окремо зі своєю новою сім`єю за іншою адресою.

Як наголошую сторона позивача, відповідач наразі проживає у спірній квартирі, за спожиті комунальні послуги не сплачує, тому вимушений нести істотні матеріальні збитки позивач, якому відповідач чинить перешкоди у користуванні власністю спірною квартирою.

Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 жовтня 2020 року у справі № 447/455/17 (провадження № 14-64цс20) зазначила, що правова позиція ЄСПЛ відповідно до пункту 1 статті 8 Конвенції гарантує кожній особі крім інших прав право на повагу до її житла. Воно охоплює насамперед право займати житло, не бути виселеною чи позбавленою свого житла.

Такий загальний захист поширюється як на власника квартири (рішення ЄСПЛ у справі Gillow v. the U.K. від 24 листопада 1986 року), так і на наймача (рішення ЄСПЛ у справі Larkos v. Cyprus від 18 лютого 1999 року).

Навіть якщо законне право на зайняття житлового приміщення припинене, особа вправі мати можливість, щоб її виселення було оцінене судом на предмет пропорційності у світлі відповідних принципів статті 8 Конвенції.

Будь-яке виселення або позбавлення особи права користування житлом допускається виключно на підставах, передбачених законом, і повинно відбуватись в судовому порядку.

Неможливість для власника здійснювати фактичне користування житлом (як і будь-яким нерухомим майном) через його зайняття іншими особами не означає втрату власником володіння такою нерухомістю.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 21 серпня 2019 року у справі № 569/4373/16-ц (провадження № 14-298цс19) зауважила, що при вирішенні справи про виселення особи чи визнання її такою, що втратила право користування, що по суті буде мати наслідком виселення, виходячи із принципу верховенства права, суд повинен у кожній конкретній справі провести оцінку на предмет того, чи є втручання у право особи на повагу до його житла не лише законним, але й необхідним, відповідає нагальній необхідності та є співрозмірним із переслідуваною законною метою.

Отже, при розгляді питання про припинення права користування колишнього члена сім`ї власника житла, суди мають приймати до уваги як формальні підстави, передбачені статтею 406 ЦК України, так і зважати на те, що сам факт припинення сімейних відносин з власником будинку (квартири) не позбавляє їх права користування займаним приміщенням, та вирішувати спір з урахуванням балансу інтересів обох сторін.

У справі, яка є предметом розгляду, встановлено, що відповідачка набула право користування спірним житлом згідно з законом, тобто набула охоронюване законом право на мирне володіння майном як член сім`ї позивача.

Частиною першою статті 383 ЦК України та статтею 150 ЖК України закріплені положення, відповідно до яких громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ними (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб.

У справі, яка розглядається, інтереси позивача, як власника житла та користувача цим житлом, не перевищують інтереси відповідачки, у якої не припинилися правові підстави користування чужим майном, та яка не забезпечена іншим житловим приміщенням, завжаючи на те, що стороною позивача не надано доказів протилежного.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 1-4, 5, 12, 13, 76-81 89, 141, 258, 263-265, 274-279 ЦПК України, суд, -

В И Р І Ш И В:

Відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_2 ) про усунення перешкод у праві користування квартирою шляхом виселення.

Визначена дата складання повного рішення суду 30.11.2022 року.

Рішення може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду першої інстанції подається до суду апеляційної інстанції через Шевченківський районний суд м. Запоріжжя протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частину другій статті 358 ЦПК України.

Суддя П.В. Зарютін