Провадження № 2/554/4498/2022
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

10 листопада 2022 року м. Полтава

Октябрський районний суд м. Полтави в складі:

головуючого судді Чуванової А.М.,

за участю секретаря Проскурня Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди,-

ВСТАНОВИВ :

Позивач ОСОБА_1 у грудні 2021 року звернувся до Московського районного суду м.Харкова з позовом до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди, в якому просив стягнути з ОСОБА_2 завдану позивачу ОСОБА_1 незаконними діями відповідача суму матеріальної шкоди (витрати на лікування, а також періодичних витрат на його утримання) в розмірі 46895 гривень та суму моральної шкоди у розмірі 50000 гривень.

В обґрунтування вимог позивач зазначив, що він проживав на протязі майже 19 років разом зі своєю колишньою дружиною (відповідачкою) ОСОБА_2 та донькою ОСОБА_3 , 2003 року народження, в їх спільній квартирі за адресою: АДРЕСА_1 з 2005 року по 2019 рік. За позовом відповідачки рішенням Московського районного суду м.Харкова шлюб між сторонами було розірвано, але вони продовжували жити разом в одній квартирі.

19.07.2019 року у зв`язку із вчиненням проти позивача протиправних дій з боку відповідача та порушенням його майнових прав, ОСОБА_1 подав заяву до Московського відділу національної поліції ГУНП в Харківській області. Московський ВП ГУНП в Харківській області підтвердив викладені позивачем факти та провів профілактичну бесіду з відповідачкою та донькою щодо неприпустимості правопорушень в побуті. Незважаючи на це, відповідачка продовжила вчиняти проти ОСОБА_1 протиправні дії, які було зафіксовано у його неодноразових зверненнях в поліцію протягом 2019-2021 років включно із скаргами на бездіяльність правоохоронних органів.

18.12.2019 року відповідач вчинила правопорушення, передбачене ст.185 КК України, а саме: заволоділа його документами, особистим майном та майном, яке належить позивачу на правах спільної сумісної власності. Ним була подана заява у поліцію. Додатково 20.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Московського ВП ГУНП в Харківській області із заявою про видачу термінового заборонного припису, у зв`язку із систематичним вчиненням домашнього насильства. Поліція відмовилась внести відомості до ЄРДР про кримінальне правопорушення. Протиправні дії відповідачки та бездіяльність правоохоронних органів значно погіршило стан здоров`я позивача, спричинили загострення гіпертонії. Зазначене підтверджується витягом з медичної картки стаціонарного хворого №13785 від 14.06.2019 року, виданого КНП «Міська клінічна лікарня швидкої та невідкладної медичної допомоги», куди позивача було доставлено в ніч з 10 на 11 червня 2019 року. Протиправні дії відповідачки призвели до затримки підписання декларації з медичним закладом через невирішеність питання про його місце проживання. Відповідачка шантажує його та вимагає відмовитись від частки спільного майна.

03.02.2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у зв`язку із вчиненням проти нього домашнього насильства, ухвалою суду заяву було залишено без розгляду.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 07.12.2020 року позов ОСОБА_1 було задоволено, визнано за ним право спільної власності на квартиру та право користування квартирою; зобов`язано відповідача надати дублікати ключів від вхідних дверей квартири і не чинити йому перешкоди в користуванні квартирою. Постановою Харківського апеляційного суду від 17.02.2021 року рішення районного суду залишено без змін.

За заявою позивача про примусове виконання виконавчого листа, виданого 08.06.2021 року Московським районним судом м.Харкова, 15.06.2021 року постановою Московського ВДВС м.Харків СМУМЮ було відкрито виконавче провадження щодо виконання рішення суду від 07.12.2020 року по справі про визнання за позивачем права користування квартирою АДРЕСА_2 , надання йому дублікатів ключів від вхідних дверей квартири та не чинення перешкод в користуванні квартирою. Відповідачка не виконує рішення суду. Тому, заява ОСОБА_1 від 27.01.2021 року про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.357 КК України передано на розгляд в Московський ВП ГУНП в Харківській області, відомості внесено до ЄРДР за №0000326. На цей час досудове розслідування не завершено. У своїй заяві в поліцію він зазначав, що протиправні дії відповідачки спричинили йому додаткових душевних (моральних) страждань та завдали додаткових матеріальних збитків.

Вважає, що протиправні дії відповідачки також принизили його чоловічу честь та гідність. Дії відповідачки щодо розірвання шлюбу, унеможливлення користування їх спільною квартирою та своїми особистими речами не можна зрозуміти ні з юридичної, ні з людської точки зору.

Окрім матеріальної шкоди, розмір якої наразі неможливо точно встановити через незаконне позбавлення позивача відповідачем прав користування його власними речами та речами, що належать йому на правах спільної сумісної власності, як то меблі, побутова техніка, тощо, та які могли бути продані, позивачу було завдано і моральну шкоду незаконними діями відповідачки, оскільки було порушено його звичайний повсякденний уклад життя, він був змушений докладати додаткові зусилля для захисту своїх прав і для лікування через завдану шкоду його здоров`ю. Позивач оцінює завдану йому ОСОБА_2 моральну шкоду у розмірі 50000 гривень.

Зазначає, що згідно розрахунку витрат, він оцінює матеріальну шкоду у розмірі 46895 гривень. А саме: лікування на суму 3234 гривень, придбання побутової техніки та посуду на суму 17584 гривень, вартість продуктів на заміну тим, які залишились у квартирі, на загальну суму 22854 гривень, штраф за неповернення обладнання провайдера телекомунікаційних послуг у розмірі 1135 гривень. Також, його річний дохід було зменшено на суму заборгованості по справі аліментів з вини роботодавця у розмірі 9807,91 гривень.

Ухвалою Московського районного суду м.Харкова від 20.12.2021 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження, без повідомлення сторін.

Відповідно до розпорядження Верховного Суду від 08.03.2022 року №2/0/9/-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану», змінено територіальну підсудність Московського районного суду м.Харкова на Октябрський районний суд м.Полтави.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями, головуючим по справі визначено суддю Чуванову А.М.

Ухвалою Октябрського районного суду м.Полтави від 20.09.2022 року прийнято до провадження позовну заяву та вирішено розгляд проводити за правилами спрощеного позовного провадження, з повідомленням (викликом) сторін.

Представник відповідача ОСОБА_2 адвокат Аніщенко К.М. надала до суду відзив на позовну заяву, в якому просила відмовити в задоволенні позову. Зазначила, що як вбачається з документів наданих в якості доказів позивачем, його заяви не мають відомостей, що вказують на вчинення кримінального правопорушення, у зв`язку з чим органами поліції не було внесено заяву до ЄРДР. Звернення до органів поліції не свідчить, що саме відповідачем було вчинено кримінальне правопорушення, яке завдало матеріальної та моральної шкоди позивачу. А навпаки, з тексту позовної заяви вбачається, що у нього є претензії до правоохоронних органів, у зв`язку з їх бездіяльністю.

Укладення декларації з лікарем не перешкоджає можливості вибору іншого лікаря та підписання з ним декларації. Як вбачається з матеріалів справи, відповідача не було притягнуто до кримінальної відповідальності, передбаченої ст.382 КК України. Позивач у кримінальному провадженні №№0000326 за ч.1 ст.357 КК України не перебуває ані в статусі свідка, ані в статусі підозрюваної, їй про існування вказаного кримінального провадження нічого не відомо. Саме у зв`язку з тим, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить інтересам відповідача, вона звернулась до суду із позовною заявою про розлучення, а не з метою принизити чоловічу честь та гідність позивача, як про те вважає позивач.

Позивач не надав жодного доказу та не довів зв`язку між моральною шкодою позивача та діями відповідача, а тому вимоги позивача про стягнення моральної шкоди не підлягають задоволенню.

Позивач не надав жодного доказу на підтвердження завдання йому матеріальної шкоди діями відповідача, а тому вимоги позивача про стягнення матеріальної шкоди не підлягають задоволенню.

Позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про день та час розгляду справи повідомлений належним чином, в наданій заяві позивач просить розглядати справу у його відсутність з підтриманням позовних вимог у повному обсязі.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність позивача, відповідно до ч.3 ст. 211 ЦПК України, враховуючи, що останній скористався своїми процесуальними правами.

Відповідач ОСОБА_2 та її представник ОСОБА_4 про розгляд справи повідомлені належним чином, в судове засідання не з`явилися, надали заяву про розгляд справи у їх відсутність, просили відмовити в задоволенні позову.

Суд вважає можливим розглянути справу у відсутність відповідача та її представника, на підставі наявних у справі даних і доказів.

В зв`язку з неявкою в судове засіданні всіх осіб, які беруть участь у справі, відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.

Суд, вивчивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно частини 1 статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Позивач, звертаючись до суду з даним позовом, посилається на те, що відповідач вчиняє відносно нього протиправні дії, пов`язані з систематичним домашнім насильством, невиконання рішення суду, вчиненням кримінального правопорушення.

Відповідач, заперечуючи проти задоволення позову, вказує на те, що жодних протиправних дій не вчиняла, твердження позивача не підтверджені жодним доказом у розумінні його належності та допустимості.

Суд вважає доводи відповідача слушними, виходячи з наступного.

Встановлено, що сторони тривалий час перебували в зареєстрованому шлюбі.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 13.06.2019 року шлюб між сторонами було розірвано.

Рішенням Московського районного суду м.Харкова від 07.12.2020 року за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 за позивачем визнано право користування квартирою АДРЕСА_2 ; зобов`язано ОСОБА_2 надати дублікати ключів від вхідних дверей квартири АДРЕСА_2 і не чинити перешкод ОСОБА_1 в користуванні зазначеною квартирою (а.с.16-17).

Постановою Харківського апеляційного суду від 17.02.2021 року рішення районного суду від 07.12.2020 року залишено без змін (а.с.18-20).

Постановою державного виконавця Московського відділу державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Харків) відкрито виконавче провадження з виконання виконавчого листа, виданого 08.06.2021 року Московським районним судом м.Харкова (ВП №65782852) (а.с.22).

Постановою від 27.01.2022 року закінчено ВП №65782852, направлено до органу досудового розслідування повідомлення про вчинення боржником кримінального правопорушення (а.с.51-52).

Як стверджує ОСОБА_1 , його заява від 27.01.2021 року про вчинення кримінального правопорушення за ч.1 ст.357 КК України передано на розгляд в Московський ВП ГУНП в Харківській області, відомості внесено до ЄРДР за №0000326.

Статтями 12, 81 ЦПК України закріплено обов`язок кожної сторони довести ті обставини на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень.

Обставини, які визнані учасниками справи, не підлягають доказуванню.

Як зазначалося, відповідач ОСОБА_2 не визнала обставини спричинення матеріальної та моральної шкоди позивачу, а отже на позивача покладається обов`язок їх довести.

До суду надано повідомлення сектору дізнання Харківського РУП №2 ГУНП в Харківській області про те, що за результатами проведеного досудового розслідування 30.07.2021 року на підставі п.2 ч.1 ст.284 КПК України кримінальне провадження №0000326 від 02.02.2021 року закрито у зв`язку з відсутністю в діянні складу кримінального правопорушення.

Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (ст.2 ЦПК України).

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (ч.1 ст.16 ЦК України).

Відповідно до вимог п.п.8, 9 ч.2 ст.16 ЦК України, способом захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

Статтею 22 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування.

Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).

Цивільно-правова відповідальність юридичної або фізичної особи за завдану майнову шкоду на підставі статті 1166 ЦК України настає за умови доведеності всіх елементів складу цивільного правопорушення, а саме наявність шкоди, протиправність дій заподіювача шкоди, причинний зв`язок між шкодою та протиправною поведінкою та вина в заподіянні шкоди.

Отже, для відшкодування шкоди за правилами ст.1166 ЦК необхідно довести такі факти: а) неправомірність поведінки особи; б) наявність шкоди, під якою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого (мова йдеться про реальні збитки та упущену вигоду - ст.22 ЦК України); в) прямий причинний зв`язок між протиправною поведінкою та шкодою; г) вина завдавача шкоди, за виключенням випадків, коли в силу прямої вказівки закону обов`язок відшкодування завданої шкоди покладається на відповідальну особу незалежно від вини.

Наявність всіх вищезазначених умов одночасно є обов`язковим для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.

Позивачем на підтвердження неправомірних дій відповідача належних та допустимих доказів, тобто таких, що містять інформацію щодо предмета доказування, таких що можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не надано.

Наявні в матеріалах справи рішення судів, постанови державного виконавця, листування з органами виконавчої служби, Національної поліції підтверджують факт звернення ОСОБА_1 з приводу вирішення цивільних спорів між сторонами та виконання рішення суду.

Проте, ці рішення та листи не можуть вважатися доказами, в розумінні ст.77 ЦПК України, оскільки не підтверджують ані неправомірної поведінки саме відповідача, ані її вини, ані причинного зв`язку між протиправною поведінкою та спричиненою шкодою.

З приводу розміру матеріальної шкоди в 46895 гривень, також слід зазначити, що він не доведений позивачем допустимими доказами, якими можуть бути чеки про понесені витрати, довідки про вартість майна, експертиза та таке інше, а не розрахований ним самостійно виходячи із власної оцінки збитків.

За таких обставин позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди не підлягають задоволенню за недоведеністю.

Щодо позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суд вважає, що позивачем ОСОБА_1 не доведено обставин спричинення йому моральної шкоди неправомірними діями саме відповідача, бо в даному випадку, вимога про відшкодування моральної шкоди є похідною від завдання позивачу неправомірними діями відповідача матеріальної шкоди, наявність причинного зв`язку між завданням моральної шкоди та діями відповідача. Відтак позов в частині відшкодування моральної шкоди до задоволення не підлягає.

За таких обставин, в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 слід відмовити повністю.

У зв`язку з відмовою в позові, в силу вимог п.2 ч.2 ст.141 ЦПК України, понесені позивачем судові витрати відшкодуванню не підлягають.

Керуючись ст.ст.16, 22, 23, 1166, 1167 ЦК України, ст.ст.2, 12, 13, 78, 77, 81, 89, 259, 263-265, 268, 352, 354 ЦПК України, суд,

ВИРІШИВ:

Відмовити в задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної та моральної шкоди.

Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду, шляхом подання апеляційної скарги протягом 30-ти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

позивач: ОСОБА_1 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_1 ;

відповідач: ОСОБА_2 , адреса: АДРЕСА_3 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_2 .

Суддя: А.М.Чуванова