Ухвала

Іменем України

10 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 201/1487/22

провадження № 61-11017ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року в справі за позовом Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Центральний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за обов`язковими внесками і платежами на утримання будинку та прибудинкової території,

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2022 року Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Центральний» (далі - ОСББ «Центральний») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за обов`язковими внесками і платежами на утримання будинку та прибудинкової території.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 06 квітня 2022 року відкрито провадження у справі.

У травні 2022 року ОСОБА_1 звернулася до суду із зустрічним позовом до ОСББ «Центральний» про визнання рішення недійсним, визнання дій протиправними та відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями.

Ухвалою Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року ОСОБА_1 відмовлено в задоволенні клопотання про прийняття її зустрічного позову до ОСББ «Центральний» про визнання рішення недійсним, визнання дій протиправними та відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями, і про об`єднання його в одне провадження з первісним позовом ОСББ «Центральний» в цій справі.

Судове рішення місцевого суду мотивоване тим, що справа за позовом ОСББ «Центральний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за обов`язковими внесками і платежами на утримання будинку та прибудинкової території ще не розглянута по суті, однак судом вже були вирішені всі клопотання сторін. Вимоги позову ОСББ «Центральний» і зустрічного позову ОСОБА_1 хоча й частково мають однорідні вимоги (частково співпадають), однак лише частково, вимоги вказаних позовів мають різний предмет спору (в цій справі - про стягнення боргу, а в зустрічному позові - щодо недійсності рішення, неправомірності дій та відшкодування шкоди), вони мають своє коло сторін та доказів, знаходяться на різних стадіях судового розгляду, в них можуть бути відкриті різні провадження. Прийняття зустрічного позову на цій стадії судового розгляду справи може ускладнити розгляд справи, вирішення клопотань і дослідження інших матеріалів, що потягне за собою затягування судового розгляду. Спільний розгляд згаданих позовів, виходячи з конкретних обставин справи, є не доцільним.

Постановою Дніпровського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року змінено в частині викладення її резолютивної частини. Викладено резолютивну частину ухвали Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року в такій редакції: у прийнятті зустрічного позову ОСОБА_1 до ОСББ «Центральний» про визнання рішення недійсним, визнання дій протиправними та відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями, відмовити.

Судове рішення апеляційного суду мотивоване тим, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються її права як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушеного, на її думку, діяльністю юридичної особи, тобто цей спір є наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, тому повинен розглядатися за правилами господарського судочинства. Прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 та об`єднання його з первісним позовом ОСББ «Центральний» є неможливим, оскільки вказані позови стосуються різних правовідносин, підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства та не є взаємопов`язаними, тому суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про неможливість прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 та його розгляду в межах цієї справи. Разом з цим доводи апеляційної скарги свідчать про необхідність зміни резолютивної частини ухвали суду першої інстанції.

01 листопада 2022 року ОСОБА_1 подала засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року, в якій, посилаючись на порушення судами норм процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення і ухвалити нове рішення.

Касаційна скарга ОСОБА_1 , подана на підставі абзацу 2 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), мотивована тим, що пред`явлений нею зустрічний позов тісно пов`язаний з первісним позовом ОСББ «Центральний», тому їх спільний розгляд є доцільним. Задоволення її зустрічного позову може повністю або частково виключити задоволенні первісного позову ОСББ «Центральний». Фактично оскаржуваними судовими рішеннями їй створено перешкоди в доступі до правосуддя. Її зустрічний позов не підлягає розгляду в порядку господарського судочинства, що підтверджується постановою Центрального апеляційного господарського суду від 14 червня 2022 року у справі № 904/1025/22, в якій зазначено, що спір з аналогічними позовними вимогами не належить до господарської юрисдикції.

Касаційне провадження не підлягає відкриттю з таких підстав.

Судами встановлено, що в лютому 2022 року ОСББ «Центральний» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за обов`язковими внесками і платежами на утримання будинку та прибудинкової території, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просило стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість в розмірі 31 037,99 грн за внесками на утримання будинку та прибудинкової території на АДРЕСА_1 , в тому числі й обслуговування ліфтів, вивозу твердих побутових відходів.

Звернувшись у травні 2022 року до суду із зустрічним позовом до ОСББ «Центральний» про визнання рішення недійсним, визнання дій протиправними та відшкодування майнової шкоди, завданої неправомірними діями, ОСОБА_1 просила: визнати недійсним протокол засідання правління ОСББ «Центральний» від 20 червня 2020 року про обрання ОСОБА_2 головою правління; визнати ОСОБА_2 неуповноваженою особою на виконання обов`язків голови правління ОСББ «Центральний» з 13 червня 2020 року на підставі протоколу засідання правління ОСББ «Центральний» від 12 березня 2020 року; визнати протиправними дії ОСОБА_2 щодо призначення себе на посаду керуючого ОСББ «Центральний», а ОСОБА_3 - на посаду робітника з комплексного обслуговування й ремонту будинку та розпорядження грошовими коштами ОСББ «Центральний» зі сплати заробітної плати ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСББ «Центральний» 259 000 грн відшкодування майнової шкоди.

Зустрічний позов ОСОБА_1 мотивовано тим, що протокол засідання правління ОСББ «Центральний» від 20 червня 2020 року, на якому головою правління було обрано ОСОБА_2 , не відповідає вимогам пункту 15 Статуту ОСББ «Центральний», нотаріально не посвідчений, також відсутні зміни про це в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців, тобто ОСОБА_2 не є головою правління та не має повноважень на вчинення будь-яких правочинів від імені ОСББ «Центральний».

Відповідно до частин першої, другої статті 193 ЦПК України відповідач має право пред`явити зустрічний позов у строк для подання відзиву. Зустрічний позов приймається до спільного розгляду з первісним позовом, якщо обидва позови взаємопов`язані і спільний їх розгляд є доцільним, зокрема, коли вони виникають з одних правовідносин або коли задоволення зустрічного позову може виключити повністю або частково задоволення первісного позову.

У статті 124 Конституції України закріплено, що правосуддя в Україні здійснюють виключно суди. Юрисдикція судів поширюється на будь-який юридичний спір та будь-яке кримінальне обвинувачення. У передбачених законом випадках суди розглядають також інші справи.

Статтею 125 Конституції України передбачено, що судоустрій в Україні будується за принципами територіальності й спеціалізації та визначається законом.

Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року, яка в силу положень статті 9 Конституції України є частиною національного законодавства, кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.

Поняття «суд, встановлений законом» включає в себе таку складову як дотримання всіх правил юрисдикції та підсудності.

Система судів загальної юрисдикції є розгалуженою. Судовий захист є основною формою захисту прав, інтересів і свобод фізичних та юридичних осіб, державних та суспільних інтересів. Визначити, яким саме судом та за якими правилами має бути розглянутий спір, і має судова юрисдикція.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства - цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Крім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства (абзац 1 частини першої статті 19 ЦПК України).

Отже, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Пунктом 3 частини першої статті 20 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) передбачено, що господарські суди розглядають справи у спорах, що виникають у зв`язку із здійсненням господарської діяльності (крім справ, передбачених частиною другою цієї статті), та інші справи у визначених законом випадках, зокрема: справи у спорах, що виникають з корпоративних відносин, в тому числі у спорах між учасниками (засновниками, акціонерами, членами) юридичної особи або між юридичною особою та її учасником (засновником, акціонером, членом), у тому числі учасником, який вибув, пов`язані зі створенням, діяльністю, управлінням або припиненням діяльності такої юридичної особи, крім трудових спорів.

Правові та організаційні засади створення, функціонування, реорганізації та ліквідації об`єднань власників житлових та нежитлових приміщень багатоквартирного будинку, захисту їхніх прав та виконання обов`язків щодо спільного утримання багатоквартирного будинку визначені Законом України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку».

Відповідно до статті 1 Закону України «Про об`єднання співвласників багатоквартирного будинку» об`єднання співвласників багатоквартирного будинку (далі - об`єднання) - юридична особа, створена власниками квартир та/або нежитлових приміщень багатоквартирного будинку для сприяння використанню їхнього власного майна та управління, утримання і використання спільного майна.

Отже, зазначений Закон визначає об`єднання співвласників багатоквартирного будинку як юридичну особу, створену власниками для сприяння використання їх власного майна, управління, утримання і використання неподільного та загального майна.

Загальні збори учасників товариства мають право приймати рішення з усіх питань діяльності товариства, у тому числі і з тих, що належать до компетенції інших органів товариства (частина перша статті 98 Цивільного кодексу України).

В постанові Великої Палати Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 462/2646/17 викладено такі висновки.

Оскільки позивачі є власниками квартир у багатоквартирному будинку, тобто учасниками товариства, а спір стосується захисту їх прав як співвласників майна багатоквартирного будинку, порушених, на їхню думку, діяльністю юридичної особи, тобто є спором, пов`язаним з діяльністю або припиненням юридичної особи, такий спір підлягає розгляду за правилами господарського судочинства.

У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду від 06 травня 2020 року у справі № 753/22781/17 зазначено: спірні правовідносини виникли у зв`язку з незгодою позивача із прийнятими відповідачем рішеннями про реєстрацію змін до відомостей про юридичну особу й зводяться фактично до відновлення попередньої реєстрації інформації про керівника. Оскільки спірні правовідносини є найбільш наближеними до правовідносин, пов`язаних з діяльністю або припиненням діяльності юридичної особи, то наведений спір має вирішуватися судами за правилами ГПК України.

Згідно зі статтею 20 ЦПК України не допускається об`єднання в одне провадження вимог, які підлягають розгляду за правилами різних видів судочинства, якщо інше не встановлено законом.

Цей припис унеможливлює розгляд в одному провадженні вимог, які за предметом належать до юрисдикції різних судів.

Встановивши, що позовні вимоги ОСОБА_1 стосуються її права як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушеного, на її думку, діяльністю юридичної особи, тобто цей спір є наближеним до спорів, пов`язаних з діяльністю юридичної особи, тому повинен розглядатися за правилами господарського судочинства, суд апеляційної інстанції обґрунтовано погодився з висновками місцевого суду щодо відсутності підстав для прийняття зустрічного позову ОСОБА_1 і розгляду його разом з позовом ОСББ «Центральний» в межах цієї цивільної справи. При цьому апеляційний суд дійшов правильного висновку про необхідність зміни резолютивної частини ухвали місцевого суду та викладення її в новій редакції.

Аргументи касаційної скарги не спростовують правильних висновків апеляційного суду щодо неможливості розгляду позову ОСОБА_1 , який підлягає розгляду за правилами господарського судочинства, разом з цивільним позовом ОСББ «Центральний».

Доводи заявника про те, що фактично спірними судовими рішеннями їй створено перешкоди в доступі до правосуддя, не заслуговують на увагу, оскільки вона має право захистити своїх права в установленому законом порядку, звернувшись з позовом до господарського суду.

Посилання заявника на постанову Центрального апеляційного господарського суду від 14 червня 2022 року у справі № 904/1025/22, в якій суд дійшов висновку про необхідність розгляду спору між фізичною особою і об`єднанням співвласників багатоповерхового будинку в порядку цивільного судочинства, є безпідставним, оскільки предметом позову у справі № 904/1025/22було відшкодування майнової шкоди, тоді як в зустрічному позові ОСОБА_1 просила, зокрема: визнати недійсним протокол засідання правління ОСББ «Центральний»; визнати ОСОБА_2 неуповноваженою особою на виконання обов`язків голови правління ОСББ «Центральний»; визнати протиправними дії ОСОБА_2 , тобто заявила вимоги, які стосуються її права як співвласника майна багатоквартирного будинку, порушеного, на її думку, діяльністю юридичної особи, тобто вимоги, що підлягають розгляду за правилами господарського судочинства.

Відповідно до частини четвертої статті 394 ЦПК України у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.

Із змісту касаційної скарги та оскаржуваних судових рішень вбачається, що скарга є необґрунтованою, правильне застосовування судом першої, у незміненій за результатами апеляційного перегляду частині, та судом апеляційної інстанції норм процесуального права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення, а наведені у касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про незаконність судових рішень.

Тому у відкритті касаційного провадження необхідно відмовити.

Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (пункт 45 рішення Європейського суду з прав людини від 23 жовтня 1996 року у справі «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції), пункти 37, 38 рішення Європейського суду з прав людини від 19 грудня 1997 року у справі «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Бруалья Ґомес де ла Торре проти Іспанії)).

Згідно з частиною п`ятою статті 394 ЦПК України питання про відкриття касаційного провадження у випадку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, вирішує колегія суддів у складі трьох суддів.

Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,

УХВАЛИВ:

Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 02 серпня 2022 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 17 жовтня 2022 року в справі за позовом Об`єднання співвласників багатоповерхового будинку «Центральний» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за обов`язковими внесками і платежами на утримання будинку та прибудинкової території.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко