Номер провадження: 22-ц/813/2992/22
Справа № 495/5397/18
Головуючий у першій інстанції Шевчук Ю. В.
Доповідач Заїкін А. П.
ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.10.2022 року м. Одеса

Єдиний унікальний номер судової справи: 495/5397/18

Номер провадження: 22-ц/813/2992/22

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

- головуючого судді Заїкіна А.П. (суддя доповідач),

- суддів Князюка О.В., Погорєлової С.О.,

за участю секретаря судового засідання Зеніної М.О.,

учасники справи:

- позивач ОСОБА_1 ,

- відповідач Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про встановлення факту прийняття спадщини, за апеляційною скаргою Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області, ухвалене у складі судді Шевчук Ю.В. 26 травня 2020 року,

встановив:

2.Описова частина

2.1 Короткий зміст позовних вимог

У червні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області з позовом, в якому просить: 1) встановити факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; 2) визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , право власності на земельну ділянку, площею - 5,0 га., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 .

ОСОБА_1 обґрунтовує свої вимоги тим, що після смерті її батька ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишилось спадкове майно у вигляді земельної ділянки, площею - 5,0 га., що належала померлому на підставі Державного акту про право довічного успадкованого володіння землею, виданого на підставі Рішення районної Ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області України від 20.03.1994 року №324.

25 червня 1996 року Білгород-Дністровською міською нотаріальною конторою було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом, відповідно до якого спадкоємцями майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , в рівних долях є його дружина - ОСОБА_2 та його донька - ОСОБА_1 . Спадкове майно складається з Ѕ частини жилого будинку, розташованого в АДРЕСА_1 . Однак, ні ОСОБА_2 , ні ОСОБА_1 не отримали Свідоцтво про право на спадщину на земельну ділянку, площею - 5,0 га., що за життя належала ОСОБА_3 на підставі Державного акту на право довічного успадковуваного володіння землею.

ІНФОРМАЦІЯ_5 ОСОБА_2 померла, що підтверджується Свідоцтвом про смерть, виданим Відділом реєстрації актів громадянського стану виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів Одеської області 04 серпня 1996 року, актовий запис № 499. Позивачка, що як після смерті батька, так і після смерті матері вона фактично прийняла у спадщину вищевказану земельну ділянку, обробляє її, вирощує сільськогосподарську продукцію та користується і розпоряджається нею, однак згідно відповіді Завідувача Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори №61/02-18 від 30.01.2018 року оформити спадщину в нотаріальному порядку неможливо через те, що у позивачки відсутні правовстановлюючі документи на спадкове майно та пропущений строк для прийняття спадщини(Т. 1, а. с. 2 7).

2.2. Позиція відповідача, позивача в суді першої інстанції

Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області у відзиві на позов просить відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.

Зазначає, що на даний час СФГ «Базіліо», головою якого був ОСОБА_3 і якому належало на праві користування зазначена земельна ділянка, у подальшому головою вказаного фермерського господарства був обраний - ОСОБА_4 , яке не веде свою діяльність, не обліковується. Оспорювана земельна ділянка на даний час перебуває в землях запасу Мологівської сільської ради. Окрім того, Земельним Кодексом України у чинній редакції не передбачено право довічного успадковуваного землеволодіння та не передбачено можливості переходу даного права до спадкоємців (Т. 1, а. с. 55 58).

26.05.2020 року до суду першої інстанції адвокат Гасанов К.І., діючий від імені ОСОБА_1 , надав заяву про залишення без розгляду позовних вимог про визнання за ОСОБА_1 права власності на земельну ділянку, площею - 5,0 га., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (Т, 1, а. с. 136)

2.3 Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2020 року задоволено частково вищевказані позовні вимоги ОСОБА_1 .

Встановлено факт прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Позовні вимоги в частині визнання за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний код НОМЕР_1 , права власності на земельну ділянку, площею - 5,0 га., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , залишено без розгляду.

Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що згідно відповіді Першої Одеської державної нотаріальної контори №1670/01-16 від 06.08.2018 року спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 не заводилась. Згідно наданої Одеським державним нотаріальним архівом копії спадкової справи №238/1996 відносно майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцями померлого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .

Як передбачено п. 5 ч. 1 ст. 257 ЦПК України, суд залишає позовні вимоги без розгляду, якщо позивач до початку розгляду справи по суті подав заяву про залишення позову без розгляду.

Враховуючи заяву про залишення без розгляду позовних вимог про визнання права власності на земельну, ділянку площею - 5,0 га., в порядку спадкування за законом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , суд першої інстанції дійшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 138 140).

2.4 Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі Мологівська сільська рада Білгород-Дністровського району Одеської області просить рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2020 року скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

2.5 Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що рішення ухвалено судом першої інстанції при неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, невідповідності висновків, викладених у рішенні суду, обставинам справи, з порушенням норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права.

Апелянт вказує, що: 1) судом першої інстанції було порушено норми процесуального права, а саме - судом декілька разів було винесено ухвали про закриття підготовчого провадження. Судом неодноразово було розглянуто клопотання позивача про витребування доказів за відсутності клопотання про поновлення строку. Судом залишено частину позовних вимог без розгляду на стадії розгляду справи по суті; 2) судом першої інстанції не було визначено спадкове майно, яке увійшло до складу спадщини; 3) судом першої інстанції не було враховано, що ОСОБА_1 у передбачений законом строк не подала до нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини після смерті матері, що підтверджується листом Білгород-Дністровської районної державної нотаріальної контори від 20.01.2018 року №61/02-18, та не було надано доказів на підтвердження того, що остання протягом шести місяців після смерті матері вступила в управління чи володіння спадковим майном (Т. 2, а. с. 151 157).

2. 6 Позиція позивача на апеляційну скаргу

Адвокат Гасанов К.І., діючий від імені ОСОБА_1 , у відзиві на апеляційну скаргу просить залишити її без задоволення, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Представник позивачки зазначає, що твердження апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права є безпідставними, оскільки відповідачем не було подано апеляційні скарги на ухвали суду, які вважає незаконними.

В матеріалах справи містяться докази фактичного прийняття спадщини ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 191 198, 201 208).

2.4 Рух справи в суді апеляційної інстанції

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25.05.2021 року (суддя Ващенко Л.Г.) відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою представника Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області на рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2020 року(Т. 1, а. с. 165 165 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 29.06.2021 року призначено справу до розгляду (Т. 1, а. с. 168).

Згідно Рішення Вищої ради правосуддя від 20.07.2021 року №1612/0/15-21 суддю ОСОБА_5 звільнено з посади судді Одеського апеляційного суду у відставку.

Матеріали цивільної справи передано до канцелярії Одеського апеляційного суду. На підставі вказаного, керуючись Положенням про АСДС, було здійснено повторний автоматизований розподіл. Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06.08.2021 року визначено головуючого суддю Заїкіна А.П..

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 10.08.2021 року матеріали вищевказаної цивільної справи було прийнято до провадження, справу призначено до розгляду (Т. 1, а. с. 173 173 зворотна сторона).

20.09.2021 року від адвоката Гасанова К.І., діючого від імені ОСОБА_1 , надійшов відзив на апеляційну скаргу (Т. 1, а. с. 191 198, 201 208).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 25 листопада 2021 року задоволено клопотання адвоката Гасанова Керима Ісфендіяровича, діючого від імені ОСОБА_1 , про витребування доказів. Витребувано з Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області та Одеського державного нотаріального архіву копію спадкової справи після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_5 (Т. 1, а. с. 223 226).

22.12.2021 року від Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Одеської області надійшла відповідь на ухвалу, відповідно до вказаного листа та інформаційної довідки з Спадкового реєстру від 11.12.2021 року № 67735125 відсутня спадкова справа після померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 (Т. 2, а. с. 6 - 7).

17.01.2022 року від Одеського державного нотаріального архіву надійшла копія спадкової справи щодо майна ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 (Т. 2, а. с. 9 - 28).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року задоволено клопотання ОСОБА_6 про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції з Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області (Т. 2, а. с. 66 - 66 зворотна сторона).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 27 вересня 2022 року заяву Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про відвід судді Заїкіна А.П. визнано необґрунтованою (Т. 2, а. с. 76 - 78).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року, постановленою у складі судді Базіль Л.В., відмовлено в задоволені заяви голови Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області про відвід судді Заїкіна А.П. (Т. 2, а. с. 80 81).

29.09.2022 року від Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області надійшла письмова промова по справі, в якій представник відповідача просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким відмовити в задоволенні позовних вимог. Зазначає, що позивач, звертаючись до суду через 22 роки після відкриття спадщини та обґрунтовуючи свої вимоги тим, що ОСОБА_1 є такою, що прийняла спадщину, оскільки вступила в управління спадковим майном протягом шести місяців з дня відкриття спадщини, не надала суду належних та допустимих доказів, які б свідчили про прийняття спадщини. Вказане свідчить, що позивачка спадщину фактично не прийняла. Апелянт посилається на практику Верховного суду у справі №452/938/18 постанова від 03.11.2021 року, постанова від 25.03.2020 року у справі №305/235/17, постанова від 07.04.2020 року у справі №150/19/19, постанова від 03.03.2021 року у справі №747/467/18. (Т. 2, а. с. 83).

Ухвалою Одеського апеляційного суду від 20 вересня 2022 року призначено судове засідання в режимі відеоконференції з Білгород-Дністровським міськрайонним судом Одеської області (Т. 2, а. с. 87 - 87 зворотна сторона).

У судовому засіданні представник Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського району Одеської області підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити. Рішення суду першої інстанції скасувати. Ухвалити нове судове рішення про відмову в задоволенні позовних вимог.

Адвокат Гасанов І.К., діючий від імені ОСОБА_1 , у судовому засіданні просив в задоволенні апеляційної скарги відмовити, рішення суду першої інстанції залишити без змін.

Допитані в судовому засіданні апеляційного суду свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначили, що ОСОБА_1 є їх дальньою родичкою, та підтвердили доводи позову щодо фактичного управління останньою спадковим майном.

3. Мотивувальна частина

3.1 Позиція апеляційного суду

Заслухавши суддю-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, обговоривши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, дослідивши докази, що стосуються фактів, на які апелянт посилається в апеляційній скарзі, перевіривши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при ухваленні рішення, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

4.2 Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій та неоспорені обставини по справі. Визначення відповідно до встановлених обставин правовідносин

Спадкодавець - ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_2 , виданого 25.12.1995 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів Одеської області, актовий запис №763 (Т. 1, а. с. 12).

ОСОБА_3 є батьком позивачки, що підтверджується Свідоцтвом про народження серії НОМЕР_3 , виданого 27.02.1954 року Ставидлавським сіль РАЦС Олександрівського району Кіровоградської області, актовий запис №3 та Свідоцтвом про розірвання шлюбу серії НОМЕР_4 , виданого 09.12.1982 року Білгород-Дністровським міськвідділом РАЦС Одеської області, актовий запис №264, а також Свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_5 , виданого 12.01.1991 року Грушківською сільською радою с. Грушківка, Каменського району, Черкаської області, актовий запис №1 (Т. 1, а. с. 15).

Відповідно до Свідоцтва про право на спадщину за законом, зареєстрованого в реєстрі за №2-168 та виданого 21.01.1991 року державним нотаріусом Білгород-Дністровської міської державної нотаріальної контори Титовою Т.С., спадкоємцями майна померлого ОСОБА_3 в рівних частинах є його дружина ОСОБА_2 та його дочка ОСОБА_1 (Т. 1, а. с. 13 - 14).

Мати позивачки ОСОБА_2 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується Свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 05.08.1996 року Відділом реєстрації актів громадянського стану Виконкому Білгород-Дністровської міськради народних депутатів Одеської області, актовий запис №499 (Т. 1, а. с. 12).

Згідно Державного акту на право довічного успадкованого володіння землею, виданого ОСОБА_3 на підставі Рішення Районної Ради народних депутатів Білгород-Дністровського району Одеської області України від 20.03.1994 року за №325, померлому належала земельна ділянка, площею - 5,00 га., в межах згідно з планом землеволодіння. Акт зареєстровано в Книзі записів державних актів на право довічного успадкованого володіння землею за №117-ФХ. (Т. 1, а. с. 10 - 11).

Білгород-Дністровською районною державною нотаріальною конторою Одеської області Кузаконь Т.П. було відмовлено у видачі свідоцтва про спадщину після померлого ОСОБА_3 (Т. 1, а. с. 16).

Згідно відповіді Першої Одеської державної нотаріальної контори від 11.12.2021 року спадкова справа до майна померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 не заводилась (Т. 2, а. с. 6 - 7).

Згідно наданої Одеським державним нотаріальним архівом копії спадкової справи №238/1996 відносно майна померлого ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_3 , спадкоємцями померлого є ОСОБА_1 та ОСОБА_2 (Т. 1, а. с. 116 125, Т. 2, а. с. 9 - 28).

3.3 Доводи, за якими суд апеляційної інстанції погодився з висновками суду першої інстанції, та застосовані норми права

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 6 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково наданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

В суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно з положеннями ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються яка на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Відповідно до ст. 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Відповідно до ст. 1261 ЦК України у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, той з подружжя, який його пережив, та батьки.

Відповідно до ст. 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкоємцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину.

Таким чином, внаслідок відкриття спадщини у спадкоємців за законом або за заповітом виникає право спадкування. Спадкове майно переходить до спадкоємців лише за умови, що вони виявили згоду щодо прийняття спадщини. Прийняття спадщини - це не обов`язок спадкоємців, а їх право.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 1296 ЦК України, спадкоємець, який прийняв спадщину, може одержати свідоцтво про право на спадщину. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається кожному з них із визначенням імені та часток у спадщині інших спадкоємців.

Згідно положень статті 1297 ЦК України спадкоємець, який прийняв спадщину, у складі якої є нерухоме майно, зобов`язаний звернутись до нотаріуса. Якщо спадщину прийняло кілька спадкоємців, свідоцтво про право на спадщину видається на ім`я кожного з них, із зазначенням імені та частки у спадщині інших спадкоємців.

Відповідно до ч. 1 ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч. 1 ст. 12 ЦПК України).

Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.

Згідно з ч. 6 ст. 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною першою статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (факті), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (ч. 1 ст. 77 ЦПК України).

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (ст. 79 ЦПК України).

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (ч. 1 ст. 80 ЦПК України).

У частині першій ст. 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Встановивши обставини справи, дослідивши та оцінивши усі надані сторонами письмові докази й наведені доводи за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що наявні підстави для встановлення факту прийняття спадщини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що відкрилась після смерті її матері ОСОБА_2 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .

3.4 Мотиви відхилення аргументів, викладених в апеляційній скарзі та прийняття аргументів відзиву на апеляційну скаргу

Відповідно до статей 524, 529 ЦК УРСР чинного на час відкриття спадщини після смерті ОСОБА_2 , спадкоємство здійснюється за законом і за заповітом. Спадкоємство за законом має місце, коли і оскільки воно не змінено заповітом. Спадкоємцями за законом першої черги є, в рівних частках, діти та дружина померлого.

Статтею 548 ЦК УРСР визначено, що для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Для прийняття спадщини необхідне волевиявлення спадкоємця і здійснення ним певних дій. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.

Згідно зі статтями 549, 554 ЦК УРСР спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Вищевказані дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини. В разі неприйняття спадщини спадкоємцем за законом або за заповітом або позбавлення спадкоємця права спадкування (статті 528 та 534 цього Кодексу) його частка переходить до спадкоємців за законом і розподіляється між ними в рівних частках.

Під фактичним вступом у володіння або управління спадковим майном, що підтверджує факт прийняття спадщини, маються на увазі різні дії спадкоємця по управлінню, розпорядженню і користуванню цим майном, підтриманню його в належному стані або сплату податків та інших платежів тощо.

Фактичний вступ у володіння частиною спадкового майна розглядається як прийняття всієї спадщини, з чого б вона не складалася і де б вона не знаходилась. Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідної місцевої державної адміністрації чи органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним; довідка державної податкової служби або страховика чи іншого органу про те, що спадкоємець після відкриття спадщини сплачував податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який підтверджує, що спадкоємець був постійно прописаний (зареєстрований) у спадковому будинку (квартирі); інші документи, що підтверджують факт постійного проживання разом зі спадкодавцем.

Відповідно до пункту 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 червня 1983 року № 4, якщо позивач вступив в управління та володіння спадковим майном або його частиною, суд з цих підстав вирішує питання про визнання права на спадкове майно.

Згідно з пунктом 113 Інструкції про порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України від 14 червня 1994 року № 18/5, яка була зареєстрована в Міністерстві юстиції України 07 липня 1994 року за № 152/361, та була чинна до 03 березня 2004 року, свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям, що прийняли спадщину, тобто таким, які фактично вступили в управління або володіння спадковим майном чи подали заяву в державну нотаріальну контору про прийняття спадщини (стаття 549 ЦК УРСР). Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, виконавчого комітету місцевої Ради народних депутатів чи відповідної місцевої державної адміністрації про те, що спадкоємець безпосередньо перед смертю спадкодавця проживав разом з ним, або про те, що спадкоємцем було взято майно спадкодавця; довідка державної податкової служби, страховика чи іншого органу або квитанції про те, що спадкоємцем після відкриття спадщини сплачувались податки або страхові платежі по обов`язковому страхуванню; копія рішення суду, що набрало законної сили, про встановлення факту своєчасного прийняття спадщини; запис у паспорті спадкоємця або в будинковій книзі, який свідчить про те, що спадкоємець був постійно прописаний в спадковому будинку (квартирі) в період шести місяців після смерті спадкодавця, та інші документи, що підтверджують факт вступу спадкоємця в управління чи володіння спадковим майном.

Доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців ощадної книжки, іменних цінних паперів, квитанцій про здані в ломбард речі, свідоцтва про реєстрацію (технічного паспорта, реєстраційного талону) на автотранспортний засіб чи іншу самохідну машину або механізм, державного акта на право приватної власності на землю та інших документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього. Ці документи приймаються державним нотаріусом з урахуванням у кожному випадку всіх конкретних обставин і при відсутності заперечень з боку інших спадкоємців.

Зазначене кореспондується з пунктами 3.3, 3.4 розділу 1 Методичних рекомендацій щодо вчинення нотаріальних дій, пов`язаних із вжиттям заходів щодо охорони спадкового майна, видачею свідоцтв про право на спадщину та свідоцтв про право власності на частку в спільному майні подружжя від 29 січня 2009 року, якими визначено, що ЦК УРСР 1963 року передбачав фактичне прийняття спадщини. Відповідно до статті 549 ЦК УРСР спадщина вважалася прийнятою, якщо спадкоємець фактично вступив в управління чи володіння спадковим майном.

Відповідно до частини першої статті 549 ЦК УРСР прийняття спадщини могло підтверджуватися діями спадкоємців, які за своїм характером свідчать, що в шестимісячний строк з часу відкриття спадщини вони фактично вступили в управління або володіння спадковим майном.

Також доказом вступу в управління чи володіння спадковим майном може бути наявність у спадкоємців правовстановлюючих документів, виданих відповідними органами на ім`я спадкодавця на майно, користування яким можливе лише після належного оформлення прав на нього.

ОСОБА_1 на підтвердження обставин вступу її в управління спадковим майном додала копії правовстановлюючих документів на спадкове майно, що кореспондується із вищевказаними приписами ст. 549 ЦК УРСР.

Вказане вище апелянтом спростовано не було ані в суді першої інстанції, ані в апеляційному суді.

Крім того, як зазначалось вище, допитані в судовому засіданні апеляційного суду свідки ОСОБА_7 та ОСОБА_8 зазначили, що ОСОБА_1 є їх дальньою родичкою, та підтвердили доводи позову щодо фактичного управління останньою спадковим майном.

У зв`язку з вищевикладеними апеляційний суд вважає, що ОСОБА_1 належними та допустимими доказами довела, що у встановлений ст. 554 ЦК УРСР строк остання вступила в управління спадковим майном.

Доводи апеляційної скарги щодо порушень судом першої інстанції норм процесуального права, як підстава для скасування рішення суду, є неспроможними.

Доводи апеляційної скарги щодо недоведеності позову спростовуються вищевказаними встановленими судами фактами щодо фактичного вступу в управління спадковим майном позивачкою, наявністю доказів такого управління.

Таким чином, доводи апеляційної скарги зводяться до переоцінки доказів, незгоди із рішенням суду першої інстанції, а тому вони не заслуговують на увагу апеляційного суду.

3.5 Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги, з посиланням на норми права, якими керувався суд апеляційної інстанції

Виходячи з вищезазначеного, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського районну Одеської області є недоведеними, а тому її треба залишити без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).

При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).

Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374, статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги залишає судове рішення без змін, а скаргу без задоволення, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержання норм матеріального і процесуального права.

За вищевикладених обставин колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції є справедливим, законним та обґрунтованим. Судом повно та всебічно досліджені наявні в матеріалах справи докази, їм надана правильна оцінка, порушень норм матеріального та процесуального права не допущено. Підстави для скасування, зміни рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського районну Одеської області відсутні.

3.6 Порядок та строк касаційного оскарження

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Підстави касаційного оскарження передбачені частиною 2 статті 389 ЦПК України.

Частиною першою статті 390 ЦПК України передбачено, що касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Касаційна скарга подається безпосередньо до суду касаційної інстанції (ст. 391 ЦПК України).

4. Резолютивна частина

Керуючись ст. ст. 367, 368, 374, 375, 381, 382, 383, 384, 389, 390 ЦПК України, Одеський

апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ,

постановив:

Апеляційну скаргу Мологівської сільської ради Білгород-Дністровського районну Одеської області - залишити без задоволення.

Рішення Білгород-Дністровського міськрайонного суду Одеської області від 26 травня 2020 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Повний текст постанови складений 14 листопада 2022 року

Головуючий суддя: А. П. Заїкін

Суддів О. В. Князюк

С. О. Погорєлова