Справа № 509/4340/20
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 листопада 2022 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі :

головуючого судді Гандзій Д.М.

при секретарі Задеряка Г.М.

представниці позивачки ОСОБА_1 адвоката Артем?євої К.М.

представниці відповідачів ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» адвоката Дорошенко М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні, в залі суду, в смт. Овідіополь в порядку загального позовного провадження в режимі відеоконференції цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Укрфінанс Груп», за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, -

ВСТАНОВИВ :

8 вересня 2020 року, представниця первісної позивачки ОСОБА_2 адвокат Артем?єва К.М. звернулася до Овідіопольського райсуду Одеської області з позовною заявою, в якій просила суд визнати таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис № 6554, вчинений приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бондар І.М. від 30.08.2013 р. про звернення стягнення на нерухоме майно земельну ділянку, загальною площею 0,0560 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:004:1442, і за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна (предмету іпотеки), задовольнити вимоги кредиторів ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» на суму 238817,38 грн. (залишок заборгованості за кредитом 26339,42 дол. США, заборгованість за відсотками 3326,21 дол. США та витрати, пов?язані із вчиненням виконавчого напису 1700 грн.), мотивуючи це тим, що постанови приватного виконавця про відкриття виконавчого провадження у зв?язку з примусовим виконанням оспорюваного виконавчого листа № 6554, вчиненого приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бондар І.М. від 30.08.2013 р. боржниця ОСОБА_2 не отримувала, як і не отримувала будь-яких документів та інформації щодо виникнення у неї обов?язків перед відповідачами, дізнавшись про оспорюваний виконавчий напис лише 21.07.2020 р., отримавши лист-вимогу приватного виконавця Одеського виконавчого округу Колечка Д.М., у якого на примусовому виконанні перебуває зазначений виконавчий напис № 6554 та постанову про відкриття виконавчого провадження ВП № 61537568, вважаючи при цьому, що приватний виконавець відкрив виконавче провадження з порушенням строків на пред?явлення до виконання, у виконавчому написі допущена помилка у даті народження позивачки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в той час, як в оспорюваному виконавчому написі вказані дата 01.10.1974 р.н., нотаріусом були порушені вимоги ст.ст. 50,87,88 Закону України «Про нотаріат», а тому вважає, що документи, які були надані нотаріусу для його вчинення, не містили доказів наявності заборгованості ОСОБА_2 , а саме документів, що підтверджують безспірність заборгованості боржниці та встановлюють прострочення виконання зобов`язання, стягувачами пропущений річний строк для вчинення виконавчого напису, зазначаючи про рішення Іллічівсьского міськсуду Одеської області від 04.02.2014 р., яким була стягнута кредитна заборгованість з позичальника ОСОБА_3 та поручителя ОСОБА_4 , майновим поручителем яких була позивачка ОСОБА_2 , тому подані документи не засвідчували безспірність заборгованості за кредитом, та й взагалі самого факту наявності заборгованості, у зв?язку з чим, оспорюваний виконавчий напис вчинений нотаріусом з грубими порушеннями порядку вчинення виконавчих написів нотаріусами, і, як наслідок, неправомірно вжито заходів примусового виконання рішення щодо стягнення з ОСОБА_2 заборгованості, враховуючи, що у нотаріуса були відсутні повноваження на вчинення виконавчого напису на кредитному договорі, який не відносився до переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 11.09.2020 р. провадження у справі відкрите, справу призначено до розгляду в порядку загального позовного провадження зі стадії підготовчого судового засідання (а.с. 33).

Ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 14.09.2020 р., задоволено клопотання представниці позивачки про забезпечення позову та зупинено стягнення за виконавчим написом Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бондар Ірини Михайлівни від 30.08.2013 р. (реєстр. № 6554) про звернення стягнення на нерухоме майно земельну ділянку, загальною площею 0,0560 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:004:1442, і за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна (предмету іпотеки), задовольнити вимоги кредиторів ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» на суму 238817,38 грн. (а.с. 64-65).

Ухвалою суду від 14.01.2021 р. задоволено клопотання представника ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» та залучено їх до справи у якості правонаступників відповідачів ТОВ «ОТП «Фактооринг Україна» на підставіі договору факторингу № 12/20-А від 14.12.2020 р. та договору відступлення права вимоги за договором іпотеки від 14.05.2008 р. (т. 1 а.с. 151).

Ухвалою суду від 14.01.2021 р. задоволено клопотання представниці позивачки ОСОБА_2 та витребувано у приватного нотаріуса Дніпропетровського МНО Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бондар І.М. належним чином посвідчену копію нотаріальної справи щодо вчинення нею виконавчого напису від 30.08.2013 р. (реєстр. № 6554) про звернення стягнення на нерухоме майно земельну ділянку, загальною площею 0,0560 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:004:1442, власницею якої є ОСОБА_2 і за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна (предмету іпотеки), задовольнити вимоги кредиторів ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» на суму 238817,38 грн. (т. 1 а.с. 153-154).

Ухвалою суду від 16.02.2021 р. закрито підготовче засідання по даній справі з призначенням до розгляду по суті на 18.03.2021 р. (т. 1 а.с. 180).

Ухвалою суду від 22.04.2021 р. провадження по даній справі зупинено у зв?язку зі смертю позивачки ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 до залучення до участі у справі правонаступника (спадкоємця) позивачки ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 209-211).

Ухвалою суду від 02.02.2022 р. відновлено провадження по справі із залученням до участі у справі в порядку ст.ст. 55,254 ЦПК України правонаступниці (спадкоємиці) позивачки ОСОБА_2 її онуки ОСОБА_1 у якості позивачки (т. 1 а.с. 217).

В судовому засіданні представниця позивачки ОСОБА_1 адвокат Артем?єва К.М. повністю підтримала позовні вимоги та просила їх задовольнити.

Представниця відповідачів ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» в судовому засіданні, в режимі відеоконференції додатку «EASYCON» заперечувала проти задоволення позову з підстав його безпідставності і необґрунтованості, з підстав, викладених у письмовому відзиві на позов, складеного і надісланого до суду представником первісних позивачів ТОВ «ОТП «Факторинг Україна», який вона підтримала, заявивши клопотання про застосування до спірних правовідносин строків позовної давності, як підставу для відмови у задоволенні позову, вважаючи пропущеним без поважних причин строків позовної давності представницею первісної позивачки для звернення з позовом до суду, яке було викладено письмово (т. 1 а.с. 86-128,200).

3-тя особа без самостійних вимог на предмет спору Приватний нотаріус Дніпропетровського МНО Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бондар І.М. в судові засідання повторно не з?явилася, причини неявки суду не повідомила, письмових пояснень щодо предмету спору суду не надала, про дату, час та місце судових засідань повідомлялася належним чином, надіславши до суду витребувані у неї документи та клопотання про слухання справи за її відсутності (т. 1 а.с. 70,157-174,182).

Заслухавши пояснення представників сторін та дослідивши матеріали справи, суд дійшов наступних висновків.

Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України - кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Згідно ст. 10-13 ЦПК України - суд при розгляді справи керується принципом верховенства права. Суд розглядає справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Суд застосовує інші правові акти, прийняті відповідним органом на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що встановлені Конституцією та законами України. Суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права. Суд застосовує норми права інших держав у разі, коли це передбачено законом України чи міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України. Суд визначає в межах, встановлених цим Кодексом, порядок здійснення провадження у справі відповідно до принципу пропорційності, враховуючи: завдання цивільного судочинства; забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами; особливості предмета спору; ціну позову; складність справи; значення розгляду справи для сторін, час, необхідний для вчинення тих чи інших дій, розмір судових витрат, пов`язаних із відповідними процесуальними діями, тощо.

Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість: 1) керує ходом судового процесу; 2) сприяє врегулюванню спору шляхом досягнення угоди між сторонами; 3) роз`яснює у випадку необхідності учасникам судового процесу їхні процесуальні права та обов`язки, наслідки вчинення або невчинення процесуальних дій; 4) сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом; 5) запобігає зловживанню учасниками судового процесу їхніми правами та вживає заходів для виконання ними їхніх обов`язків.

Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах - не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Статтею 18 ЦПК України встановлено - судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами. Невиконання судового рішення є підставою для відповідальності, встановленої законом. Обов`язковість судового рішення не позбавляє осіб, які не брали участі у справі, можливості звернутися до суду, якщо ухваленим судовим рішенням вирішено питання про їхні права, свободи чи інтереси.

У відповідності до ст.ст. 76-83 ЦПК України - доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами : 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень.

Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Суд не бере до уваги докази, що одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.

Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання. Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. У разі посилання учасника справи на невчинення іншим учасником справи певних дій або відсутність певної події суд може зобов`язати такого іншого учасника справи надати відповідні докази вчинення цих дій або наявності певної події. У разі ненадання таких доказів суд може визнати обставину невчинення відповідних дій або відсутності події встановленою.

Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.

Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Суд - не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом.

Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Відмова від визнання обставин приймається судом, якщо сторона, яка відмовляється, доведе, що вона визнала ці обставини внаслідок помилки, що має істотне значення, обману, насильства, погрози чи тяжкої обставини, або що обставини визнано у результаті зловмисної домовленості її представника з другою стороною. Про прийняття відмови сторони від визнання обставин суд постановляє ухвалу. У разі прийняття судом відмови сторони від визнання обставин вони доводяться в загальному порядку.

Обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування.

Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом. Обставини, встановлені стосовно певної особи рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили - не доказуються при розгляді іншої справи, проте можуть бути у загальному порядку спростовані особою, яка не брала участі у справі, в якій такі обставини були встановлені.

Правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для суду.

Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.

Стаття 89 ЦПК України встановлює, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Стаття 95 ЦПК України передбачає, що письмовими доказами є документи (крім електронних документів), які містять дані про обставини, що мають значення для правильного вирішення спору. Письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом. Якщо подано копію (електронну копію) письмового доказу, суд за клопотанням учасника справи або з власної ініціативи може витребувати у відповідної особи оригінал письмового доказу. Якщо оригінал письмового доказу не подано, а учасник справи або суд ставить під сумнів відповідність поданої копії (електронної копії) оригіналу, такий доказ не береться судом до уваги.

Згідно зі ст. 18 ЦК України, ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат» - вчинення виконавчого напису це форма захисту цивільних прав кредитора, нотаріусом, за допомогою спрощеної, позасудової процедури, яка полягає у вчиненні на боргових документах напису про стягнення грошей або витребування майна на користь кредитора, за наявності між боржником і кредитором правовідносин, які визначаються Кабінетом Міністрів України шляхом встановлення переліку документів, що підтверджують ці правовідносини.

Відповідно до пунктів 1 та 2 Постанови КМУ від 29.06.1999 р. № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів», для одержання виконавчого напису щодо стягнення заборгованості з підстав, що випливають з кредитних відносин додаються: а) оригінал кредитного договору; б) засвідчена стягувачем виписка з рахунка боржника із зазначенням суми заборгованості та строків її погашення з відміткою стягувача про непогашення заборгованості.

Згідно з ч. 1 ст. 1 Закону України «Про нотаріат», нотаріат в Україні - це система органів і посадових осіб, на які покладено обов?язок посвідчувати права, а також факти, що мають юридичне значення, та вчиняти інші нотаріальні дії, передбачені цим Законом, з метою надання їм юридичної вірогідності.

Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами та посадовими особами органів місцевого самоврядування встановлюється вказаним Законом та іншими актами законодавства України (ч. 1 ст. 39 Закону).

Одним з таких законодавчих актів є «Порядок вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затверджений наказом Міністерства юстиції України 22 лютого 2012 року № 296/5.

Вчинення нотаріусом виконавчого напису - це нотаріальна дія (п. 19 Закону).

Правовому регулюванню процедури вчинення нотаріусами виконавчих написів присвячена Глава 14 Закону України «Про нотаріат» та Глава 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій.

Так, згідно ст. 87 Закону - для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість. Перелік документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів, встановлюється Кабінетом Міністрів України.

Статтею 88 Закону визначено умови вчинення виконавчих написів, відповідно до якої нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Якщо для вимоги, за якою видається виконавчий напис, законом встановлено інший строк давності, виконавчий напис видається у межах цього строку.

Порядок вчинення нотаріальних дій містить такі самі правила та умови вчинення виконавчого напису (пункти 1, 3 Глави 16 розділу II Порядку).

Згідно з підпунктом 2.1 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку для вчинення виконавчого напису стягувачем або його уповноваженим представником нотаріусу подається заява, у якій, зокрема, мають бути зазначені: відомості про найменування і місце проживання або місцезнаходження стягувача та боржника; дата і місце народження боржника - фізичної особи, місце його роботи; номери рахунків у банках, кредитних установах, код за ЄДРПОУ для юридичної особи; строк, за який має провадитися стягнення; інформація щодо суми, яка підлягає стягненню, або предметів, що підлягатимуть витребуванню, включаючи пеню, штрафи, проценти тощо. Заява може містити також іншу інформацію, необхідну для вчинення виконавчого напису.

У разі якщо нотаріусу необхідно отримати іншу інформацію чи документи, які мають відношення до вчинення виконавчого напису, нотаріус вправі витребувати їх у стягувача (підпункт 2.2 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку). Вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов`язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв`язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу (підпункт 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу II Порядку).

Крім того, підпунктами 3.2, 3.5 пункту 3 Глави 16 розділу II Порядку передбачено, що безспірність заборгованості підтверджують документи, передбачені Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів, затвердженим Постановою КМУ від 29.06.1999 р. № 1172. При вчиненні виконавчого напису нотаріус повинен перевірити, чи подано на обґрунтування стягнення документи, зазначені у вказаному Переліку документів. При цьому цей Перелік документів не передбачає інших умов вчинення виконавчих написів нотаріусами ніж ті, які зазначені в Законі України «Про нотаріат» та Порядку вчинення нотаріальних дій.

При цьому ст. 50 Закону передбачає, що нотаріальна дія або відмова у її вчиненні, нотаріальний акт оскаржуються до суду. Право на оскарження нотаріальної дії або відмови у її вчиненні, нотаріального акта має особа, прав та інтересів якої стосуються такі дії чи акти.

Наявність самого судового рішення проо стягнення з боржника на користь кредитора заборгованості за кредитним договором не є підставою для припинення грошового зобов?язання боржника і припинення іпотеки та не позбавляє кредитора права задовольнити свої вимоги за основним зобов?язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки у спосіб, передбачений законодавством (постанова ВП ВС від 19.05.2020 р. у справі № 361/7543/17, постанова ВСУ від 03.02.2016 р. у справі № 22-ц/796/716/2014, провадження № 6-1080цс15) та від 09.09.2014 р. у справі № 922/3658/13, провадження № 3-71гс14.

Як зазначив Верховний Суд України в своїй Постанові від 05.07.2017 року по справі № 754/9711/14-ц вчинення нотаріусом виконавчого напису це нотаріальна дія, яка полягає в посвідченні права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. При цьому, нотаріус здійснює свою діяльність у сфері безспірної юрисдикції і не встановлює прав або обов?язків учасників правовідносин, не визнає і не змінює їх, не вирішує по суті питань права. Тому вчинений нотаріусом виконавчий напис не породжує права стягувача на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна, а лише підтверджує, що таке право виникло у стягувача раніше. Мета вчинення виконавчого напису надання стягувачу можливості в позасудовому порядку реалізувати його право на примусове виконання зобов?язання боржником. Отже, відповідне право стягувача, за захистом якого він звернувся до нотаріуса, повинно існувати на момент звернення. Так само, на момент звернення стягувача до нотаріуса із заявою про вчинення виконавчого напису повинна існувати й, крім того, також бути безспірною, заборгованість або інша відповідальність боржника перед стягувачем.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов?язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (стаття 88 Закону України «Про нотаріат»). Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника в процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений підпунктом 2.3 пункту 2 Глави 16 розділу ІІ Порядку, шляхом надіслання іпотекодержаталем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобовязаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно із відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем. Однак сам по собі цей факт (подання стягувачем відповідних документів нотаріусу) не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого.

З огляду на наведене та з урахуванням приписів статей 15,16,18 ЦК України, статей 50,87,88 Закону України «Про нотаріат» захист цивільних прав шляхом вчинення нотаріусом виконавчого напису полягає в тому, що нотаріус підтверджує наявне у стягувача право на стягнення грошових сум або витребування від боржника майна. Це право існує, поки суд не встановить зворотного. Тобто боржник, який так само має право на захист свого цивільного права, в судовому порядку може оспорювати вчинений нотаріусом виконавчий напис: як з підстав порушення нотаріусом процедури вчинення виконавчого напису, так і з підстав неправомірності вимог стягувача (повністю чи в частині розміру заборгованості або спливу строків давності за вимогами в повному обсязі чи їх частині), з якими той звернувся до нотаріуса для вчиненням виконавчого напису.

Тому суд при вирішенні спору про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню - не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень статей 87,88 Закону України «Про нотаріат» у такому спорі суд повинен перевірити доводи боржника в повному обсязі й установити та зазначити в рішенні чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість взагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру станом на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Разом із тим, законодавством не визначений виключний перелік обставин, які свідчать про наявність спору щодо заборгованості. Ці обставини встановлюються судом відповідно до загальних правил цивільного процесу за наслідками перевірки доводів боржника та оцінки наданих ним доказів.

У Рішенні від 01 липня 2020 року № 7-р(I)/2020 Конституційний Суд України визнав положення частини першої статті 88 Закону України «Про нотаріат» такими, що відповідають Конституції України. При цьому Конституційний Суд України виходив з такого змісту частини першої статті 88 цього Закону: «Відповідно до частини першої статті 88 Закону нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року. Із дослідження наведених положень Закону вбачається, що строки для вчинення виконавчого напису нотаріусом є відмінними залежно від кола учасників правовідносин: у відносинах між юридичними особами строк скорочений порівняно зі строком, який застосовується у відносинах між фізичними особами. Таким чином, встановлюючи порядок нормативного регулювання діяльності нотаріату в частині визначення строків, у межах яких нотаріус може вчинити виконавчий напис, законодавець запровадив чітку їх диференціацію залежно від суб`єктного складу учасників правовідносин. Наведене дає підстави стверджувати, що передбачене оспорюваними положеннями Закону регулювання є реалізацією Верховною Радою України виключних повноважень визначати організацію і діяльність, у тому числі нотаріату, як це встановлено в пункті 14 частини першої статті 92 Конституції України. Конституційний Суд України вважає, що положення частини першої статті 88 Закону, відповідно до яких нотаріус вчиняє виконавчі написи за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між юридичними особами - не більше одного року, є чіткими, зрозумілими та однозначними, тобто таке нормативне регулювання виключає можливість довільного його трактування, тому застосування оспорюваних положень Закону особами (органами), діяльність яких ґрунтується на принципі верховенства права, жодним чином не призводить до протиправного позбавлення права власності».

Судом з?ясовано і підтверджено представниками сторін, що 14.05.2008 р. між ОСОБА_3 та ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» був укладений кредитний договір на споживчі цілі № ML-501/120/2008, відповідно до умов якого, банк надав позичальнику кредит в сумі 29841 дол. США. В цей же день, в забезпечення виконання кредитних зобов?язань, між сторонами та майновим поручителем ОСОБА_2 був укладений договір іпотеки № PML-501/120/2008, відповідно до умов якого, ОСОБА_2 надала в іпотеку ЗАТ «ОТП Банк», правонаступником якого є ТОВ «ОТП «Факторинг Україна» нерухоме майно - земельну ділянку, загальною площею 0,0560 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:004:1442, яка належала майновому поручителю ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 25-31).

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про іпотеку» та умов договору іпотеки, іпотека - вид забезпечення виконання зобовїязання (боргових зобов`язань) нерухомим майном, що залишається у володінні і користуванні іпотекодавця, згідно з яким іпотекодержатель має право в разі невиконання боржником забезпеченого іпотекою зобов?язання одержати задоволення своїх вимог за рахунок предмета іпотеки переважно перед іншими кредиторами цього боржника у порядку, встановленому цим Законом. Боргові зобов`язання - всі зобов`язання боржника (правонаступниці позивачки) перед іпотекодержателем по сплаті останньому будь-яких сум, що виникають згідно з положеннями кредитного договору, який забезпечений іпотекою згідно цього договору.

Пунктами 1.1, 2.1, 6.1, 6.2 договору іпотеки обумовлені суть і строк виконання боргових зобов`язань, їхній розмір, вимоги, що задовольняються із вартості предмета іпотеки, іпотечні випадки тощо (ст. 584 ЦК України).

Суд встановив, що 30.08.2013 р. приватним нотаріусом Дніпропетровського МНО Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бондар І.М. був вчинений виконавчий напис № 6554 про звернення стягнення на нерухоме майно земельну ділянку, загальною площею 0,0560 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:004:1442, і за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна (предмету іпотеки), задовольнити вимоги кредиторів ТОВ «ОТП «Факторинг Україна», правонаступниками якого є ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» на суму 238817,38 грн. (т. 1 а.с. 21-22,133-139).

При чому, на адресу як кредитора ОСОБА_3 , так і майнового поручителя ОСОБА_2 направлялись досудові вимоги про погашення заборгованості за кредитом, в якій зокрема мається нагадування (попередженя) про те, що внаслідок невиконання або неналежного виконання позичальником умов кредитного договору, фактор має право задовольнити свої вимоги за кредитним договором шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки (застави), в тому числі шляхом вчинення виконавчого напису на договорі іплтеки (застави) з відшкодуванням витрат по отриманню виконавчого напису за рахунок сум, отриманих від реалізації предмету іпотеки, які були залишені без відповіді та задоволення з боку майнового поручителя ОСОБА_2 (т. 1 а.с. 92-98).

В своїй позовній заяві представниця позивачки зазначає, що оспорюваний виконавчий напис № 6554 від 30.08.2013 р. може бути повторно пред`явлений лише до 12.11.2014 р., тобто виконавче провадження № 6157568, нібито відкрито, на думку представниці позивачки (правонаступниці боржниці ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 ) з порушенням строків.

Так, з матеріалів справи випливає, що оскаржуваний виконавчий напис був вчинений приватним нотаріусом ДНМО Бондар І.М. 30.08.2013 р.

В подальшому, отримавши даний виконавчий напис, 10.09.2013 р. представником відповідачів ТОВ «ОТП Факторинг Україна» оригінал відповідного виконавчого напису разом із заявою від 05.09.2013 р. № 083 про відкриття виконавчого провадження було направлено до відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції на примусове виконання (т. 1 а.с. 125).

Постановою заступника начальника ВДВС Овідіопольського РУЮ від 16.10.2013 р. по даному виконавчому напису було відкрито виконавче провадження № 40212104, п. 4 якої вказує, що копію постанови направити сторонам виконавчого провадження (т. 1 а.с. 124).

Супровідним листом від 16.10.2013р. за вих. №03-15471 відповідна постанова ВДВС Овідіопольського РУЮ була направлена боржниці ОСОБА_2 для виконання та стягувану для відома відповідно до ст. 31 Закону України «Про виконавче провадження» редакції, яка діяла на той період (т. 1 а.с. 123).

12.11.2013 р. заступник начальника ВДВС Овідіопольського РУЮ була винесена постанова про повернення виконавчого документу у зв`язку з тим що права власності на земельну ділянку - відсутні, копія якої також була направлена сторонам для відома (т. 1 а.с. 122).

Вдруге виконавчий напис був направлений стягувачем (відповідачем по справі) заявою від 04.11.2014р. за вих. № 430 та постановою від 27.11.2014р. ВП № 4І5608575 було відкрито виконавче провадження, копія якого також направлялась боржниці для виконання та стягувачу для відома (т. 1 а.с. 120,121).

30.12.2014р. була винесена постанова про повернення виконавчого документу без виконання, у зв`язку з тим що стягувач не вніс внесок авансування, яка також направлялась сторонам для відома (т. 1 а.с. 117-119).

В третє, 11.12.2015р. стягувачем було направлено оскаржуваний напис на виконання. Виконавче провадження постановою державного виконавця Скорохватова Г.О., було відмовлено у відкритті виконавчого провадження 06.04.2016 р. (ВП № 50751339), копія якої також направлялась боржнику на виконання (т. 1 а.с. 113-116).

В четверте, виконавчий напис був направлений стягувачем заявою від 27.09.2016 р. за вих. № 1820. Постановою державного виконавця Шульгіної Л.А., від 14.11.2016 р. (ВП № 52867951), також у відкритті виконавчого провадження було відмовлено, копія якої також направлялась боржниці для виконання та стягувану для відома (т. 1 а.с. 110-112).

В п`яте, заявою від 30.03.2017 року, представником стягувачів оригінал відповідного виконавчого напису разом із заявою від 27.03.2017р. № 1817 про відкриття виконавчого провадження було направлено до відділу державної виконавчої служби Овідіопольського районного управління юстиції на примусове виконання (т. 1 а.с. 109).

Постановою головного державного виконавця Єрусланової О.О. від 05.04.2017р. по даному виконавчому напису було відкрито виконавче провадження №53699476. Виходом за адресою знаходження іпотечного майна та фото фіксацією, мали бесіду з боржницею ОСОБА_2 , яка повідомила що нікому ні за який кредит платити не буде, з зятем ОСОБА_3 не спілкується (т. 1 а.с. 108).

21.10.2019 року була винесена постанова про повернення виконавчого документа стягувачу, у зв`язку з тим що стягувач надав заяву про повернення виконавчого напису, яка також направлялась сторонам для відома (т. 1 а.с. 107).

В шостий раз 12.03.2020 року представником стягувачів до канцелярій Приватного виконавця Колечко Д.М. була подана заява від 17.02.2020 року № 16/10 про відкриття виконавчого провадження (т. 1 а.с. 105).

12.03.2020 року винесена постанова про відкриття ВП № 61537568, станом до теперішнього часу відповідне виконавче провадження знаходилось на виконанні (т. 1 а.с. 99-104).

З наведеного вбачається, що по всім вказаним вище виконавчим провадженням державні виконавці направляли відповідні постанови про відкриття виконавчого провадження на адресу боржниці ОСОБА_2 , зазначену у виконавчому документі згідно ч. 5 ст. 25 Закон України «Про виконавче провадження» (у редакції від 12.06.2016 року).

Отже, представницею позивачки не доведено зворотного, а саме порушення стягувачами строків на пред`явлення до виконання державним виконавцям згідно Закону України «Про виконавче провадження» щодо відкриття виконавчого провадження боржниці,

Відповідно до ч. 1 ст. 251 ЦК України строком є певний період у часі, зі спливом якого пов?язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк визначається роками, місяцями, тижнями, днями або годинами (частина перша статті 252 ЦК України).

За умовами ст. 257 ЦК України - загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Відповідно до п.п. 2.3 п. 2 глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій - вчинення виконавчого напису в разі порушення основного зобов?язання та (або) умов іпотечного договору здійснюється нотаріусом після спливу тридцяти днів з моменту надісланих іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Повідомлення вважається надісланим, якщо є відмітка іпотекодавця на письмовому повідомленні про його отримання або відмітка поштового відділення зв?язку про відправлення повідомлення на вказану в іпотечному договорі адресу.

Наведена норма спрямована на фактичне повідомлення іпотекодавця, аби надати йому можливість усунути порушення, і цим запобігти зверненню стягнення на його майно. Тому повідомлення іпотекодавця слід вважати здійсненим належним чином за умови, що він одержав або мав одержати повідомлення, але не одержав його з власної вини.

Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 23 червня 2020 року у справі № 645/1979/15-ц (провадження № 14-706цс19).

У відповідності до ст. 18 ЦК України, нотаріус здійснює захист цивільних прав шляхом вчиненням виконавчого напису на борговому документі у випадках і порядку встановлених законом.

Відповідно до ст. 87 Закону України «Про нотаріат» для стягнення грошових сум або витребування від боржника майна нотаріуси вчиняють виконавчі написи на документах, що встановлюють заборгованість.

Згідно з п.1 Постанови КМУ від 29.06.2000 року № 1172 «Про затвердження переліку документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів» до таких документів відносяться нотаріально посвідчені угоди, що передбачають сплату грошових сум, передачу або повернення майна, а також право звернення стягнення на заставлене майно. Безспірними визнаються вимоги, які не викликають у їх отримувача будь-яких заперечень, будь-яких не погоджень із заявленими вимогами, будь-яких зустрічних заяв з відповідним обґрунтування та своїми запереченнями, вимоги за наслідками яких не виник спір між сторонами, вимоги під сумнів їх змісту яких не ставить отримувач даних вимог.

Так, 30.08.2013 р., тобто на момент вчинення оскаржуваного виконавчого напису приватним нотаріусом Дніпропетровського міського нотаріального округу Бондар І.М., боржниц ОСОБА_2 жодним чином не ставила під сумнів безспірність вимог стягувачів ТОВ «ОТП Факторинг України», а саме не було направлено ним будь-яких заперечень з приводу неправомірності розрахунку боргових зобов`язань, не існувало будь-яких судових оскаржень діючих кредитного договору та договору іпотеки. А тому, на думку суду, нотаріус правомірно включила до оскаржуваного виконавчого напису положення про задоволення за рахунок реалізації майна заборгованості у повному обсязі, яка була надана стягувачами на день вчинення.

Відповідно до ст. 88 Закону України «Про нотаріат», нотаріус вчиняє виконавчі написи, якщо подані документи підтверджують безспірність заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем та за умови, що з дня виникнення права вимоги минуло не більше трьох років, а у відносинах між підприємствами, установами та організаціями - не більше одного року.

Безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника - це обов?язкова умова вчинення нотаріусом виконавчого напису (ст. 88 Закону України «Про нотаріат»).

Однак характер правового регулювання цього питання дає підстави для висновку про те, що безспірність заборгованості чи іншої відповідальності боржника для нотаріуса підтверджується формальними ознаками - наданими стягувачем документами згідно з Переліком документів, за якими стягнення заборгованості провадиться у безспірному порядку на підставі виконавчих написів нотаріусів.

Захист прав боржника у процесі вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається у спосіб, передбачений п.п. 2.3 п. 2 Глави 16 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій, шляхом надіслання іпотекодержателем повідомлень - письмової вимоги про усунення порушень іпотекодавцю та боржнику, якщо він є відмінним від іпотекодавця. Натомість нотаріус вирішує питання про вчинення виконавчого напису на підставі документів, наданих лише однією стороною, стягувачем, і не зобов?язаний запитувати та одержувати пояснення боржника з приводу заборгованості для підтвердження чи спростування її безспірності.

Таким чином, вчинення нотаріусом виконавчого напису відбувається за фактом подання стягувачем документів, які згідно з відповідним Переліком є підтвердженням безспірності заборгованості або іншої відповідальності боржника перед стягувачем.

При чому, само по собі подання стягувачем відповідних документів нотаріусу - не свідчить про відсутність спору стосовно заборгованості як такого, про що було зазначено у Правовому висновку Постанови ВС №725/1619/18 від 16.09.2020 р.

Отже, стягувачі ТОВ «ОТП Факторинг України» звернулися до приватного нотаріуса Бондар І.М. із заявою про вчинення виконавчого напису, до якої було додано : оригінал договору іпотеки, копія кредитного договору, розрахунок заборгованості, виписка з поточного рахунку позичальниці ОСОБА_2 та досудові вимоги від 21.03.2013 р. за вих. №200016294 та від 21.03.2013р. за вих. № 200016289, отримані боржницею майновим поручителем ОСОБА_2 та боржником за кредитним договором ОСОБА_3 .

Таким чином, стягувачами було надано нотаріусу всі документи, які підтверджують безспірність заборгованості ОСОБА_2 перед стягувачами.

Крім того, безспірність заборгованості ОСОБА_2 також підтверджується рішенням Іллічівського міськсуду Одеської області від 07.02.2014 року по справі № 501/3354/13-ц, яким було солідарно стягнуто з ОСОБА_3 та фінансового поручителя ОСОБА_4 заборгованість за кредитним договором №ML-501/1202008 від 14.05.2008р., сума за тілом в доларах США якої співпадає з сумою за тілом в доларах США за виконавчим написом. ?

Як вказав ВС у п. 48 Постанови від 02.07.2019 р. по справі №916/3006/17 - вирішуючи спір про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню, суд не повинен обмежуватися лише перевіркою додержання нотаріусом формальних процедур і факту подання стягувачем документів на підтвердження безспірної заборгованості боржника згідно з Переліком документів. Для правильного застосування положень ст.ст. 87,88 Закону України «Про нотаріат», у такому спорі суд повинен перевірити доводи сторін у повному обсязі й установити та зазначити в рішенні, чи справді на момент вчинення нотаріусом виконавчого напису боржник мав безспірну заборгованість перед стягувачем, тобто чи існувала заборгованість узагалі, чи була заборгованість саме такого розміру, як зазначено у виконавчому написі, та чи не було невирішених по суті спорів щодо заборгованості або її розміру на час вчинення нотаріусом виконавчого напису.

Така правова позиція Великої Палати Верховного Суду відповідає висновкам, викладеним у раніше ухваленій нею постанові від 27 березня 2019 року у справі № 137/1666/16-ц з подібних правовідносин, відступати від яких немає підстав.

Таким чином, оскаржуваний виконавчий напис було вчинено згідно з вимогами чинного законодавства, він не суперечить нормам ЦК України та іншим актам цивільного законодавства, а тому підстави для визнання його незаконним та таким, що не підлягає виконанню, відсутні.

У кожному випадку суд перевіряє і обговорює причини пропуску строку позовної давності, а також наводить у рішенні мотиви, чому він поновлює або вважає неможливим поновити порушений строк.

Відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.

Згідно із ст. 257 ЦК України, загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.

Частиною 1 статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.

Відповідно до ч.ч. 3,4 ст. 267 ЦК України позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.

Так, ВП ВС у своїй Постанові від 11.09.2019 р. № 487/10132/14-ц дійшла висновків, що порівняльний аналіз термінів «довідався» та «міг довідатися», вжитих у ст. 261 ЦК України, дає підстави для висновку про презумпцію можливості й обов?язку особи знати про стан її майнових прав. Тому доведення факту, через який позивач не знав про порушення його цивільного права і саме з цієї причини не звернувся за захистом до суду недостатньо. Позивач повинен також довести те, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права.

ЄСПЛ неодноразово вказував на призначення позовної давності, пов?язуючи його з необхідністю забезпечити правову визначеність, враховуючи, що строки позовної давності слугують декільком важливим цілям, зокрема вони забезпечують правову визначеність і остаточність, захищають потенційних відповідачів від задавнених вимог, яким було б важко протистояти, і запобігають несправедливості, що могла б виникати, якби суди мусили ухвалювати рішення стосовно подій, які мали місце в далекому минулому, і на підставі доказів, які вже могли б стати ненадійними й неповними з плином часу.

Якщо строк позовної давності пропущений без поважних причин, у позові може бути відмовлено з цих підстав.

Оскільки при пропуску загального трирічного строку позовної давності, у позові може бути відмовлено за безпідставністю вимог, суд з?ясовує не лише причини пропуску строку, а всі обставини справи, права і обов?язки сторін.

Представниця позивачки звернулася із позовом до суду за захистом порушених цивільних прав первісної позивачки ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_2 , правонаступницею якої є ОСОБА_1 , з пропуском встановленого ст. 257 ЦК України трирічного строку позовної давності, і у позовній заяві не поставила питання про поновлення їй строку звернення до суду із позовом.

Однак, про застосування строку позовної давності до спірних правовідносин заявила представниця відповідачів ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» (правонаступники ТОВ «ОТП Факторинг Україна» як письмово, так і під час судового засідання (т. 1 а.с. 200).

В судовому засіданні представниця позивачки пояснила суду, що первісна позивачка ОСОБА_2 дізналася про існування оспорюваного виконавчого листа № 6554 від 30.08.2013 р. лише 21.07.2020 р., коли отримала поштою лист вимогу приватного виконавця, в провадженні якого знаходиться виконавче провадження по виконанню вказаного виконавчого напису нотаріуса, а тому строк звернення до суду з названим позовом не пропущений.

Однак, на думку суду, вказані твердження є хибними з підстав, описаних вище, і про існування кредитного боргу зятя ОСОБА_3 ОСОБА_2 було добре відомо, що підтверджується вищеописаними письмовими доказами звернення стягувачів ТОВ «ОТП Факторинг Україна» до державних виконавців ВДВС Овідіопольського РУЮ з проханням про відкриття виконавчих проваджень, про що боржниця ОСОБА_2 повідомлялась кожного разу, як і про відмову у відкритті та повернення виконавчого напису, а також доказом існування кредитного боргу перед ТОВ «ОТП Факторинг Україна» є вказане вище рішення Ілічівського міськсуду Одеської області від 07.02.2014 р., яке до цього часу не виконане.

Зважаючи на те, що строк звернення до суду пропущений представницею позивачки без поважних причин, суд відмовляє у задоволенні позову за пропуском встановленого ст. 257 ЦК України строку звернення до суду.

На підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України, якою передбачено, що у випадку залишення позову без розгляду, закриття провадження у справі або у випадку ухвалення рішення щодо повної відмови у задоволенні позову, суд у відповідному судовому рішенні зазначає про скасування заходів забезпечення позову - підлягають скасуванню заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 14.09.2020 р. у виді зупинення стягнення за виконавчим написом Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бондар Ірини Михайлівни від 30.08.2013 р. (реєстр. № 6554) про звернення стягнення на нерухоме майно земельну ділянку, загальною площею 0,0560 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:004:1442, і за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна (предмету іпотеки), задовольнити вимоги кредиторів ТОВ «ОТП «Факторинг Україна», правонаступниками якого є ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» на суму 238817,38 грн. (т. 1 а.с. 64-65).

Керуючись ст.ст. 3-7,10-13,18,11,76-83,89,95,133,141,158,174,175,177,193,194,213,228,229,241-246,258,259,263-268,272,273 ЦПК України, ст.ст. 256,257,261 ЦК України, Законом України «Про нотаріат», «Порядком вчинення нотаріальних дій нотаріусами України», затвердженим Наказом Мінюсту України 22.01.2012 р. № 296/5, Законом України «Про виконавче провадження», судовою практикою КЦС ВС, практикою ЄСПЛ, ЄКПЛ, суд, -

ВИРІШИВ :

1.В задоволенні позову ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК «Укрфінанс Груп», за участю 3-ої особи без самостійних вимог на предмет спору : Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бондар Ірини Михайлівни про визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню відмовити ;

2.Заходи забезпечення позову, застосовані ухвалою Овідіопольського райсуду Одеської області від 14.09.2020 р. у виді зупинення стягнення за виконавчим написом Приватного нотаріуса Дніпропетровського міського нотаріального округу Південно-східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Дніпро) Бондар Ірини Михайлівни від 30.08.2013 р. (реєстр. № 6554) про звернення стягнення на нерухоме майно земельну ділянку, загальною площею 0,0560 га, що знаходиться за адресою : АДРЕСА_1 , кадастровий № :02:004:1442, і за рахунок коштів, отриманих від реалізації нерухомого майна (предмету іпотеки), задовольнити вимоги кредиторів ТОВ «ОТП «Факторинг Україна», правонаступниками якого є ТОВ «ФК «Укрфінанс Груп» на суму 238817,38 грн. скасувати.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку, шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення. У випадку, якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повний текст рішення виготовлено та підписано 14.11.2022 р.

Суддя Гандзій Д.М.