Проваження № 22-ц/824/8072/2022 Доповідач апеляційна інстанція- Савченко С.І.
П О С Т А Н О В А

іменем України

17 листопада 2022 року м.Київ

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді Савченка С.І.,

суддів Ігнатченко Н.В., Мережко М.В.,

за участю секретаря Малашевського О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою Головного управління Національної поліції у Київській області на рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2022 року у справі за позовомОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції у Київській області про скасування арешту,

в с т а н о в и в:

У листопаді 2019 року ОСОБА_1 звернувсядо суду із вказаним позовом,який мотивував тим, щовін із 24 квітня 2009 року є власником земельної ділянки з кадастровим номером :04:002:1770 для ведення садівництва і знаходиться в межах Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області, що підтверджується державним актом на право власності на земельну ділянку.

Вказував, що 17 листопада 2012 року Бориспільської районною державною нотаріальною конторою було зареєстровано обтяження на зазначену земельну ділянку на підставі постанови про накладення арешту на майно 85-1419 від 17 листопада 2012 року СВ Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області з метою забезпечення цивільного позову і можливої конфіскації майна. Він не є стороною кримінального правадження і на даний час йому нічого не відомо про стан цього провадження. Вважає, що оскількт арешт було накладено слідчим під час досудового слідства за положеннями КПК України 1960 року, то згідно п.9 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року питання зняття арешту з майна, накладеного до дня набрання чинності цим Кодексом, вирішується в порядку, що діяв до цього. Посилаючись на порушення своїх прав як власника земельної ділянки, просив скасувати арешт, накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно 85-1419 від 17 листопада 2012 року СВ Бориспільського МВ ГУМВС України в Київській області, на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:1770 для ведення садівництва і знаходиться в межах Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

Рішенням Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2022 року позов задоволено. Скасовано арешт, накладений на підставі постанови про накладення арешту на майно 85-1419 від 14 листопада 2012 року СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області на земельну ділянку з кадастровим номером

- 2 -

:04:002:1770, що знаходиться в межах Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області та належить на праві власності ОСОБА_1 .

Не погоджуючись із рішенням, відповідач ГУ Національної поліції в Київській області подав апеляційну скаргу, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове, яким відмовити у задоволенні позову в повному обсязі, посилаючись на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального і неправильне застосування норм матеріального права. Скарга мотивована тим, що суд не врахував положення п.10 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року, згідно якого кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду, розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу. Суд не звернув уваги, що п.1 ч.1 ст.303 КПК України 2012 року передбачає оскарження під час досудового розслідування рішень, дій чи бездіяльності слідчого володільцем майна чи іншою особою, а тому такий розгляд не може відбуватися за правилами позовного провадження в порядку цивліьного судочинства. Окрім того, арешт на ділянку накладено постановою СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області, який знаходиться на стадії ліквідації, а відповідачГУ Національної поліції в Київській області не є його правонаступником.

Позивач ОСОБА_1 в особі представника адвоката Курочкіна О.О.подав відзив на апеляційну скаргу, де вказав, що суд першої інстанції прийняв законне і обгрунтоване рішення і правомірно задоволив його позов, а доводи апеляційної скарги ГУ Національної поліції в Київській області є безпідставними і надуманими, не грунтуються на вимогах закону, не спростовують висновків суду.

Позивач ОСОБА_1 належним чином повідомлений про час розгляду справи, що стверджуєтьсясудовою повісткою, направленою згідно ч.6 ст.128 ЦПК України на вказану ним у відзиві на апеляційну скаргу електронну адресу, до суду не з`явилися, причин неявки не повідомили, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України не перешкоджає розгляду справи.

Відповідач належним чином повідомлений про розгляд шляхом направлення судової повістки на його офіційну електронну адресу, не з`явився, причин неявки не повідомив, що не перешкоджає розгляду.

Розглянувши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає до часткового задоволення з таких підстав.

Відповідно до вимог ст.263 ЦПК України судове рішення повинно грунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

Відповідно до ст.264 ЦПК України судове рішення має відповідати в тому числі на такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.

Зазначеним вимогам оскаржуване судове рішення не відповідає.

Судом першої інстанції встановлено, що на підставі державного акту на право власності на земельну ділянку серії ПЛ № 233303 від 24 квітня 2009 року ОСОБА_1 є власником земельної ділянки площею 0,1200 га, кадастровий номер :04:002:1770, цільове призначення земельної ділянки для ведення садівництва, що розташована на

- 3 -

території Вороньківської сільської ради Бориспільського району Київської області.

З інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно вбачається, що на земельну ділянку з кадастровим номером :04:002:1770 накладений арешт на підставі постанови слідчого СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області про накладення арешту на майно 85-1419 від 14 листопада 2012 року.

Згідно листа № 7/231 від 12 травня 2022 року Бориспільського РУП ГУНП в Київській області у провадженні СВ Бориспільського РУП ГУ НП в Київській області розслідувалися матеріали кримінальної справи № 85-1419 від 14 листопада 2012 року, дана кримінальна справа відсутня в архіві та на даний час вживаються заходи щодо встановлення її місцезнаходження.

Задовольняючи позов, суд першої інстанці обгрунтовував свої висновки тим, що місцезнаходження кримінальної справи в межах якої був накладений арешт на майно позивача невідоме, а тому єдиним способом захисту порушеного права позивача є скасування цього арешту судом.

Проте, колегія суддів не може погодитися з такими висновками, поскільки розглядаючи дану справу, суд допустив порушення правил юрисдикції загальних судів.

Судова юрисдикція - це інститут права, який покликаний розмежувати компетенцію як різних ланок судової системи, так і різних видів судочинства: цивільного, кримінального, господарського та адміністративного.

Важливість визначення юрисдикції підтверджується як закріпленням у Конституції України побудови судоустрою в Україні за принципами територіальності та спеціалізації (ст.125), так і прецедентною практикою Європейського суду з прав людини.

Відповідно до п.1 ст.6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом. Висловлювання «судом, встановленим законом» зводиться не лише до правової основи самого існування «суду», але й дотримання таким судом певних норм, які регулюють його діяльність, тобто охоплює всю організаційну структуру судів, включно з питаннями, що належать до юрисдикції певних категорій судів(п.24 рішення ЄСПЛ від 20 липня 2006 року у справі «Сокуренко і Стригун проти України»). Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні п.1 ст.6 Конвенції.

Критеріями розмежування судової юрисдикції, тобто передбаченими законом умовами, за яких певна справа підлягає розгляду за правилами того чи іншого виду судочинства, є суб`єктний склад правовідносин, предмет спору та характер спірних матеріальних правовідносин у їх сукупності. Окрім того, таким критерієм може бути пряма вказівка в законі на вид судочинства, у якому розглядається визначена категорія справ.

Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.

Щодо визначення предметної та суб`єктної юрисдикції справи необхідно зазначити таке.

Правила визначення компетенції судів щодо розгляду цивільних справ передбачені ст.19 ЦПК України, згідно з якою суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.

Тобто, в порядку цивільного судочинства можуть розглядатися будь-які справи, у яких хоча б одна зі сторін є фізичною особою, якщо їх вирішення не віднесено до інших видів судочинства.

Разом з тим, згідно п.10 розділу ХІ «Перехідні положення» КПК України 2012 року кримінальні справи, які до дня набрання чинності цим Кодексом не направлені до суду,

- 4 -

розслідуються згідно з положеннями цього Кодексу.

Відповідно до ст.174 КПК України 2012 року підозрюваний, обвинувачений, їх захисник, законний представник, інший власник або володілець майна, представник юридичної особи, щодо якої здійснюється провадження, які не були присутні при розгляді питання про арешт майна, мають право заявити клопотання про скасування арешту майна повністю або частково. Таке клопотання під час досудового розслідування розглядається слідчим суддею, а під час судового провадження - судом.

Зазначені вимоги кореспондуються з положеннями п.1 ч.1 ст.303 КПК України 2012 року, який передбачає право оскарження під час досудового провадження рішення, дії чи бездіяльності слідчого володільцем тимчасово вилученого майна іншою особою, права чи законні інтереси якої обмежуються під час досудового розслідування.

Таке співпадає з положеннями ч.4 ст.21 цього Кодексу, згідно якої здійснення кримінального провадження не може бути перешкодою для доступу особи до інших засобів правового захисту, якщо під час його здійснення порушуються права і свободи людини, гарантовані Конституцією і міжнародними договорами України.

Тобто чинним кримінальним процесуальним законом передбачено способи захисту прав власника, який не є учасником кримінального провадження і, разом з тим, чинним цивільно-процесуальним законом не передбачена можливість такого захисту у порядку цивільного судочинства.

Такий правовий висновок міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 червня 2020 року у справі № 727/2878/19, де Велика Палата погодилася із судовими рішеннями про відмову відкритті провадження за позовом фізичної особи до ГУ НП в Чернівецькій області про зняття арешту з майна та зазначила таке: «якщо арешт накладений на майно особи, яка не є учасником кримінального провадження, розпочатого в період дії КПК України 1960 року і такого, що триває, а кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, то вирішення питання щодо зняття такого арешту й оскарження відповідних дій або бездіяльності слідчого в кримінальному провадженні здійснюються за правилами КПК України 2012 року (п.21.4 постанови).

Такі висноки Великої Палати Верховного Суду є усталеними та містяться у ряді постанов: від 15 травня 2018 року у справі № 335/12096/15-ц з урахуванням ухвали про виправлення описки від 3 липня 2018 року, від 17 жовтня 2018 року у справі № 461/233/17 та від 7 листопада 2018 року у справі № 296/8586/16-ц.

Відповідно до ч.4 ст.263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

В даній справі судом встановлено, що арешт на належну позивачу земельну ділянку накладено у кримінальній справі № 85-1419 постановою слідчого СВ Бориспільського МВ ГУ МВС України в Київській області від 14 листопада 2012 року, тобто в період дії КПК України 1960 року.

Також встановлено, що кримінальне провадження не передане до суду на час набрання чинності КПК України 2012 року, як і не було закрите. При цьому позивач не є учасником цього провадження.

За таких обставин питання зняття арешту має розглядатися в порядку кримінального судочинства.

З урахуванням наведеного дана справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Відповідно до ч.1 ст.377 ЦПК України судове рішення першої інстанції, яким закінчено розгляд справи, підлягає скасуванню в апеляційному порядку повністю або частково з закриттям провадження у справі з підстав, передбачених ст.255 цього Кодексу Відповідно до ч.2 ст.377 ЦПК України порушення правил юрисдикції загальних судів,

- 5 -

визначених статтями 19-22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів апеляційної скарги.

За положеннями п.1 ч.1 ст.255 ЦПК України суд закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

З викладених вище підстав колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в ухвалене з порушенням норм процесуального права і підлягає скасуванню із закриттям провадження у справі, оскільки справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що розгляд його вимог щодо зняття арешту має відбуватися в кримінальному провадженні за правилами КПК України 2012 року, а також роз`яснити позивачеві про наявність у нього права протягом десяти днів з дня отримання ним цієї постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Керуючись ст.ст.259, 374, 376, 381 ЦПК України, апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу Головного управління Національної поліції у Київській області задоволити частково.

Рішення Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 травня 2022 року скасувати, провадження у справі закрити.

Роз`яснити ОСОБА_1 , що даний спір має розглядатися в порядку кримінального судочинства, а також роз`яснити його право протягом десяти днів із дня отимання постанови звернутися до суду із заявою про направлення справи за встановленою юрисдикцією.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. У випадку проголошення лише вступної і резолютивної частини, цей строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Головуючий

Судді: