Іванівський районний суд Одеської області
Іванівський районний суд Одеської області
Справа № 499/413/22
Провадження № 2/499/186/22
Р І Ш Е Н Н Я

Іменем України

15 листопада 2022 року смт Іванівка

Іванівський районний суд Одеської області в складі: головуючого судді Тимчука Р.М. за участю секретаря судового засідання Скаковець Т.С. розглянувши у відкритому судовому засіданні в смт.Іванівка Одеської області в порядку спрощеного провадження справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю,-

В С Т А Н О В И В :

Позивачка звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю та просила суд усунути перешкоди у користуванні належним їй на праві особистої приватної власності житловим будинком, розташованого в АДРЕСА_1 , шляхом визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право на користування жилим приміщенням за вказаною адресою .

Вимоги обґрунтовано тим, що їй, ОСОБА_1 , на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , відповідно до правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бузинівської с/ради Іванівського району Одеської області від 20.09.2005 року.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.57 СК України особистою приватною власністю дружини, чоловіка є: майно, набуте нею, ним до шлюбу.

З ОСОБА_2 вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 26 вересня 2010 року, який між ними 20 липня 2021 року розірваний, про що Іванівським відділом державної реєстрації актів цивільного стану у Березівському районі Одеської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса) складено відповідний актовий запис №6. Після розірвання шлюбу прізвище « ОСОБА_3 » змінено на « ОСОБА_3 ».

Приводом для звернення до суду з даною позовною заявою є той факт, що у належному позивачці житловому будинку зареєстрований, але фактично не проживає відповідач по справі - ОСОБА_2 .

У лютому 2021 року відповідач добровільно змінив своє місце проживання, на протязі вже як один рік і шість місяців проживає за іншою адресою, комунальні послуги не сплачує, будь якої участі в утриманні житла не приймає. Позивачка не може в повній мірі реалізовувати майнові права через небажання відповідача, який втратив статус члена моєї сім`ї, у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку з її місця проживання.

Відповідач в свою чергу позов не визнав та надав відзив на позовні вимоги, й зазначив такі факти та обставини.

Відповідач посилається, що з 1996 року по 2010 рік він знаходився у фактичних шлюбних відносинах з позивачем. 26 вересня 2010 року він уклав шлюб з позивачем. Упродовж років спільного проживання він з ОСОБА_1 побудували будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 . відповідач категорично не погоджується з позовними вимогами позивача, оскільки вони є зазіханням на його частку у їх спільній власності з ОСОБА_5 . Перехід права власності на житловий будинок до іншої особи не може бути підставою для припинення права користування житловим приміщенням членами родини попереднього власника, яке в них існувало. Незаконно виданий Бузинівською сільською радою документ на право власності на цей будинок із зазначенням лише одного із двох власників відповідач має намір оскаржувати в судовому порядку. Він зареєстрований і фактично проживаю у своїй власності за адресою: АДРЕСА_1 . Через нестерпні умови, які зазнає останнього часу від позивача, змушений квартирувати в орендованій нині квартирі. Звернув увагу, що видана начебто йому Іванівською селищною радою довідка від 16.05.2022 № 562 є незаконною, бо з таким прохання до селищної ради він не звертався.

Позивачка в судове засідання не з`явилася, надала заяву про розгляд справи без її участі, на позовних вимогах наполягає.

Відповідач у судове засідання не з`явився, про причини неявки не повідомив, заяв клопотань не надавав.

Враховуючи ту обставину, що відповідач по справі отримує виклику до суду, йому відома та обставина, що за його участю в проваджені суду перебуває цивільна справа, надавав відзив по справі, суд вважає, що він повідомлявся про дати судових засідань належним чином.

Отже судом було вжито всі можливі заходи, щодо виклику відповідача по справі до суду.

Згідно ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до частини першої статті 44 ЦПК України учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.

На осіб, які беруть участь у справі, покладається загальний обов`язок - добросовісно здійснювати свої процесуальні права і виконувати процесуальні обов`язки. При цьому під добросовісністю необхідно розуміти таку реалізацію прав і виконання обов`язків, що передбачають користування правами за призначенням, здійснення обов`язків у межах, визначених законом, недопустимість посягання на права інших учасників цивільного процесу, заборона зловживати наданими правами.

Згідно з частиною третьою статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про причини неявки у судове засідання. У разі неповідомлення суду про причини неявки вважається, що учасники судового процесу не з`явилися в судове засідання без поважних причин.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Суду як джерело права.

Керуючись практикою Європейського суду з прав людини, суд виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава - учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. З цього приводу прецедентними є рішення Європейського суду з прав людини у справі «Круз проти Польщі» від 19.06.2001 року, в якому зазначено, що право на суд не є абсолютним, воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за самою своєю природою потребує регулювання з боку держави.

Відповідно до практики Європейського суду з прав людини сторона, яка задіяна в ході судового розгляду, та належним чином повідомлена по час і місце розгляду справи, зобов`язана з розумним інтервалом часу сама цікавитись провадженням у її справі, добросовісно користуватись належними їй процесуальними правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки (рішення у справі «Пономарьов проти України»).

Європейський суд з прав людини неодноразово вказував, що на зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись із подіями процесу (див. серед іншого «Гуржій проти України», заява № 326/3, 01.04.2008, «Олександр Шевченко проти України», № 8771/02, § 27, 26.04.2007).

Суд вважає за можливе провести розгляд справи у відсутність відповідача.

В порядку ч.2ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.

Дослідивши позовну заяву та долучені до матеріалів справи письмові докази, суд встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 , на праві особистої приватної власності належить житловий будинок з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , відповідно до правовстановлюючого документу - свідоцтва про право власності на нерухоме майно, виданого на підставі рішення виконавчого комітету Бузинівської с/ради Іванівського району Одеської області від 20.09.2005 року.

В відзиві на позовну заяву відповідач зазначає, що даний об`єкт нерухомості є спільно майном, та має намір оскаржувати свідоцтво про право власності.

Відповідно до ст.12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом

Згідно ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідач заперечує особисту приватну власність позивачки на житловий будинок, проте суд взяти до уваги такі заперечення не може, оскільки відповідно до норм процесуального законодавства жодного доказу в обґрунтування своїх посилань та обставин не надав та не зазначив.

На момент розгляду справи у суду відсутні відомості про недійсність правовстановлюючого документу, щодо власника житлового будинку з господарськими будівлями, розташований в АДРЕСА_1 , а тому посилання позивачки, що вона є власницею даного будинку доведені належним та допустимим доказом.

Також недоведеною є та обставина, що з 1996 року по 2010 рік відповідач знаходився у фактичних шлюбних відносинах з позивачем, що упродовж років спільного проживання він з ОСОБА_1 побудували будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , оскільки доказів цього факту відповідачем також суду не надано.

Як посилається позивачка підставою звернення до суду є та обставина, що у належному позивачці житловому будинку зареєстрований, але фактично не проживає відповідач по справі - ОСОБА_2 . У лютому 2021 року відповідач добровільно змінив своє місце проживання, на протязі вже як один рік і шість місяців проживає за іншою адресою, комунальні послуги не сплачує, будь якої участі в утриманні житла не приймає. Позивачка не може в повній мірі реалізовувати майнові права через небажання відповідача, який втратив статус члена моєї сім`ї, у добровільному порядку знятися з реєстраційного обліку з її місця проживання.

В обґрунтування своїх доводів до позовної заяви долучено довідку №562 від 16.05.2022 року видану ОСОБА_2 в тому , що він дійсно зареєстрований за адресою с.Бузинове Іванівського району Одеської області, але не проживає.

Суд критично ставиться до долученого позивачкою доказу, оскільки дослідивши даний доказ судом вбачається, що довідка видана не позивачці , а відповідача, який в свою чергу у відзиві звернув увагу суду, що за видачею даної довідки він не звертався та вона йому не видавалася, тому суду невідомо джерело надходження даного документу позивачці. Крім того даний доказ не містить точної адреси місця реєстрації відповідача по справі, а саме відсутній номер будинку, та в зазначено документі відсутні період з якого ОСОБА_2 не проживає.

Проте позивачкою додано довідку про склад сім`ї , видану уповноваженому власнику ОСОБА_6 , про те що зареєстрований за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 ,1958 року народження не проживає, що підтверджує посилання позивачка про відсутність колишнього її чоловіка у належному їй будинку.

Крім того цю обставину підтвердили свідки по справі допитані в судовому засіданні : ОСОБА_7 та ОСОБА_8 , які зазначили, що відповідач дійсно близько двох років не проживає разом з позивачкою у вказаному житловому будинку.

Суд констатує той факт, що не знайшла свого підтвердження в судовому засіданні та обставина, що через нестерпні умови, які зазнає останнього часу від позивача, змушений квартирувати в орендованій нині квартирі, оскільки доказів створення позивачкою для відповідача нестерпних умов проживання відповідачем також суду не надано.

Таким чином, встановлено, що відповідач у спірному житлі не проживає понад рік.

Вирішуючи спір, суд виходить з такого.

Відповідно до ч.1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 379 Цивільного кодексу України житлом фізичної особи є житловий будинок, квартира, інше жиле приміщення, призначені та придатні для постійного або тимчасового проживання в них.

Частиною 1 статті 316 Цивільного кодексу встановлено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ч.1 ст.317, ч.1 ст. 319 Цивільного кодексу України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Більш того, на зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.

Нормами статті 3 Сімейного кодексу України передбачено, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Сім`я створюється на підставі шлюбу, кровного споріднення, усиновлення, а також на інших підставах, не заборонених законом і таких, що не суперечать моральним засадам суспільства.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Найбільш значущою для власника є правомочність на власні дії, яка реалізується, передусім, через пряме та безпосереднє панування над річчю. Власник здійснює надані йому правомочності своєю владою не тільки незалежно від інших осіб, а й у такому правовому полі, коли не може бути будь-якої влади над цією ж річчю з боку інших суб`єктів. Дії власника обумовлені його інтересом; виключне панування особи над річчю унеможливлює втручання інших осіб, на яких покладено пасивний обов`язок утримання, від вчинення подібних дій; абсолютність влади полягає в наданні власнику закріпленої правом можливості визначати, яким чином поводитися зі своєю річчю, коли та як реалізовувати свої правомочності стосовно неї.

Згідно з частиною першою та другою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.

Непорушність права власності проявляється у тому, що правомірним буде визнане лише таке позбавлення права власності або обмеження у його здійсненні, яке відбувається у випадках і в порядку, встановлених законом.

Відповідно до частини першої статті 383 ЦК України власник житлового будинку має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

Зазначена норма матеріального права визначає право власника, у тому числі житлового приміщення або будинку, вимагати будь-яких усунень свого порушеного права від будь-яких осіб будь-яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні власником своєю власністю. При цьому не має значення, ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Суд установив, що відповідач зареєстрований у спірному житловому приміщенні з дозволу попереднього власника будинку, набувши таким чином право користування чужим майном, яке за своєю суттю є сервітутом.

Усунення в судовому порядку відповідних перешкод у реалізації права власника відбувається за допомогою негаторного позову.

У статті 406 ЦК України унормовано питання припинення сервітуту.

Сервітут припиняється у разі, зокрема, припинення обставини, яка була підставою для встановлення сервітуту.

Сервітут може бути припинений за рішенням суду на вимогу власника майна за наявності обставин, які мають істотне значення. Сервітут може бути припинений в інших випадках, встановлених законом.

Наведене відповідає правовій позиції Верховного Суду України, викладеній у постанові від 16.11.2016 року у справі № 6-709цс16, в якій Суд прийшов до висновку про те, що власник має право вимагати від осіб, які не є членами його сім`ї, а також не відносяться до кола осіб, які постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство, усунення порушень свого права власності у будь-якій час.

Приймаючи до уваги те, що реєстрація відповідача у спірному житловому будинку перешкоджає позивачці, як володільцю, в повній мірі розпоряджатися своїм майном, суд вважає за можливе захистити право ОСОБА_1 , усунувши перешкоди у здійсненні відповідачем права користування.

Разом із тим, статтею 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод гарантовано кожному право на повагу до приватного і сімейного життя, житла та кореспонденції. Держава не може втручатись у здійснення цього права, за винятком випадків, коли втручання здійснюється згідно із законом і є необхідним у демократичному суспільстві в інтересах національної та громадської безпеки чи економічного добробуту країни, для запобігання заворушенням чи злочинам, для захисту здоров`я чи моралі або для захисту прав і свобод інших осіб, тобто переслідує легітимну мету.

Згідно зі статтею 1 Першого протоколу до Конвенції кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права. Проте попередні положення жодним чином не обмежують право держави вводити в дію такі закони, які вона вважає за необхідне, щоб здійснювати контроль за користуванням майном відповідно до загальних інтересів або для забезпечення сплати податків чи інших зборів або штрафів.

Зважаючи на принцип змагальності сторін, відсутність будь-яких доказів, що спростовують доводи позовних вимог, суд дійшов висновку про припинення сервітуту відповідача, тобто права користування будинком, який належить позивачці.

Зміст позовних вимог дає підстави для висновку про те, що ОСОБА_1 прагне захистити своє право власності шляхом зняття відповідача з реєстрації у належному їй будинку, що створює їй перешкоди у реалізації свого права без будь-яких обмежень.

Порушення, невизнання або оспорювання суб`єктивного права є підставою для звернення особи до суду за захистом цього права із застосуванням відповідного способу захисту.

Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені у статті 16 ЦК України і такий перелік не є вичерпним.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.

З урахуванням викладеного, суд дійшов висновку, що позовні вимоги є обґрунтованими, такими, що підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 12, 13, 259, 263-265, 273-274 ЦПК України,ст. ст. 15, 16, 316, 317, 319, 321, 379, 391, 405 ЦК України, ст. 72 ЖК України

УХВАЛИВ :

Цивільний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про усунення перешкод у користуванні власністю - задовольнити.

Усунути перешкоди у здійсненні ОСОБА_1 права користування та розпорядження майном шляхом визнання ОСОБА_2 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням, а саме будинком, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Апеляційна скарга подається безпосередньо до Одеського апеляційного суду.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Якщо повне рішення не було вручено у день його проголошення або складання, учасник справи має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Відомості про учасників справи згідно п. 4 ч. 5 ст.265 ЦПК України:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_2 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП невідомий, адреса реєстрації місця проживання АДРЕСА_1 , 67200

СуддяРуслан ТИМЧУК