Справа № 126/1532/21
Провадження № 22-ц/801/1644/2022
Головуючий у суді 1-ї інстанції Гуцол В. І.
Доповідач:Ковальчук О. В.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 листопада 2022 рокуСправа № 126/1532/21м. Вінниця

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Ковальчука О.В.,

суддів Сала Т.Б., Берегового О.Ю.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» про стягнення коштів,

за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», поданою його представником адвокатом Добринею Ярославом Олексійовичем, на рішення Бершадського районного суду Вінницької області, ухвалене у цій справі 05 липня 2022 року в м. Бершадь суддею цього суду Гуцолом В. І., дата складення повного тексту невідома,

В С Т А Н О В И В:

В липні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс» (далі ТОВ «Автокредит Плюс») про стягнення коштів, який мотивував тим, що 17 грудня 2019 року між ним та ТОВ «Автокредит Плюс» було підписано договір про приєднання до публічного договору № APVI85887 у вигляді заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу на умовах, визначених договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії.

За його умовами лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль. Строк лізингу 60 місяців.

Сторонами було погоджено графік та суми платежів за договором, зокрема, аванс у розмірі 75000 грн та щомісячні платежі в розмірі 9690 грн.

На виконання умов договору відповідач ТОВ «Автокредит Плюс» передав ОСОБА_1 автомобіль Volkswagen Passat № кузова НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску згідно додатку № 1 до договору.

Позивач здійснив перший платіж у розмірі 75000 грн та наступні платежі у розмірах згідно графіку на загальну суму 222198 грн. Однак, після допущення ним в період карантину несплати періодичних платежів відповідач ТОВ «Автокредит Плюс» вилучив автомобіль, скориставшись несправедливими умовами договору, які суперечать вимогам Закону України «Про захист прав споживачів».

ОСОБА_1 вказує, що договір фінансового лізингу не було нотаріально посвідчено, а тому він є нікчемним, що тягне за собою наслідки, передбачені ст. 216 ЦК України, за якою кожна зі сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину.

Пославшись на викладене ОСОБА_1 просив суд стягнути з ТОВ «Автокредит Плюс» на свою користь 222 198 грн.

Рішенням Бершадського районного суду Вінницької області від 05 липня 2022 року позовні вимоги задоволено в повному обсязі.

Не погодившись із ухваленим рішенням, ТОВ «Автокредит Плюс» через свого представника адвоката Добриня Я.О., посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права, в апеляційній скарзі просить оскаржуване рішення скасувати та постановити нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.

У поданому на апеляційну скаргу відзиві позивач зазначив, що оскаржуване відповідачем рішення вважає законним, а тому просить апеляційний суд залишити його без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Апеляційний суд, згідно з вимогами ст. 367 ЦПК України, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду без змін з огляду на таке.

Статтею 375 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.

Згідно з ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Згідно з положеннями ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Судом першої інстанції встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 17 грудня 2019 року між ОСОБА_1 та ТОВ «Автокредит Плюс» було підписано договір про приєднання до публічного договору № APVI85887 у вигляді заяви про приєднання до публічного договору фінансового лізингу на умовах, визначених договором про надання фінансового лізингу, що розміщений на офіційному веб-сайті компанії (а.с.8).

За його умовами лізингодавець передає лізингоодержувачу в лізинг автомобіль згідно специфікації, викладеної у додатку № 1 (а.с.9). Строк лізингу 60 місяців.

Додатком № 2 до договору про надання фінансового лізингу сторонами погоджено графік та суми платежів за договором (а.с.10-11).

Відповідно до п. 14.1.5, 14.1.7, 14.13 договору погашення щомісячних платежів лізингоодержувач здійснює на транзитний рахунок № НОМЕР_3 , відкритий в АТ «ТасКомБанк» для подальшого зарахування на рахунок ТОВ «Автокредит Плюс»; після прийняття лізингодавцем позитивного рішення про надання фінансового лізингу лізингоодержувач вносить аванс у розмірі 75000 грн; щомісячно в період сплати лізингоодержувач сплачує платіж в розмірі 9690 грн. та відшкодовує лізингодавцю всі витрати лізингодавця, що пов`язані з виконанням договору та які виникли у лізингодавця протягом місяця, який передує поточному місяцю.

Згідно із додатком № 1 до договору на виконання його умов ТОВ «Автокредит Плюс» передав ОСОБА_1 автомобіль Volkswagen Passat, кузов № НОМЕР_1 , реєстраційний номер НОМЕР_2 , 2015 року випуску (а.с.9).

Актом приймання-передачі предмету лізингу на підставі події «Дефолт» № 78698 від 22 березня 2021 року здійснено вилучення автомобіля вищевказаного автомобіля (а.с.12).

Відповідно до довідки ТОВ «Автокредит Плюс» №02.07.21-02-1 ОСОБА_1 за договором №APVI85887 від 17 грудня 2019 року сплатив кошти в сумі 222198 грн (а.с.13).

Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції дійшов висновку, що укладений між сторонами договір лізингу не був посвідчений нотаріально, а тому є нікчемним, крім того, його умови є несправедливими та створюють істотний дисбаланс між договірними правами і обов`язками сторін, що є окремою підставою для визнання цього договору недійсним, відповідно до Закону України «Про захист прав споживачів». Зважаючи на це та на те, що відповідачем було вилучено автомобіль, позивачу слід повернути сплачені ним на виконання нікчемного договору кошти.

Апеляційний суд повністю погоджується із такими висновками суду першої інстанції, зважаючи на наступне.

Згідно з частиною другою статті 1 Закону України «Про фінансовий лізинг» за договором фінансового лізингу лізингодавець зобов`язується набути у власність річ у продавця (постачальника) відповідно до встановлених лізингоодержувачем специфікацій та умов і передати її у користування лізингоодержувачу на визначений строк не менше одного року за встановлену плату (лізингові платежі).

Відповідно до частини другої статті 806 ЦК України до договору лізингу застосовуються загальні положення про найм (оренду) з урахуванням особливостей, встановлених цим параграфом та законом. До відносин, пов`язаних з лізингом, застосовуються загальні положення про купівлю-продаж та положення про договір поставки, якщо інше не встановлено законом.

Аналіз норм чинного законодавства України дає підстави для висновку, що за своєю правовою природою договір лізингу є змішаним договором та містить елементи договору оренди (найму) та договору купівлі-продажу транспортного засобу, що випливає зі змісту договору відповідно до статті 628 ЦК України.

Згідно зі статтею 799 ЦК України договір найму транспортного засобу укладається у письмовій формі. Договір найму транспортного засобу за участю фізичної особи підлягає нотаріальному посвідченню.

Таким чином, договір лізингу, укладений за участю фізичної особи, в силу своєї правової природи підлягає нотаріальному посвідченню.

Відповідно до частини першої статті 220 ЦК України у разі недодержання сторонами вимоги закону про нотаріальне посвідчення договору такий договір є нікчемним.

Оскільки сторони в момент укладення оспорюваного договору не дотримались вищевказаних вимог закону, то він є нікчемним.

Такі висновки узгоджуються із позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03 лютого 2021 року по справі № 750/1163/20.

Вказаним також спростовуються доводи апеляційної скарги щодо необов`язкового нотаріального посвідчення договору лізингу.

Частиною першою статті 216 ЦК України передбачено, що недійсний правочин не створює юридичних наслідків, крім тих, що пов`язані з його недійсністю. У разі недійсності правочину кожна із сторін зобов`язана повернути другій стороні у натурі все, що вона одержала на виконання цього правочину, а в разі неможливості такого повернення, зокрема тоді, коли одержане полягає у користуванні майном, виконаній роботі, наданій послузі - відшкодувати вартість того, що одержано, за цінами, які існують на момент відшкодування.

Отже, у разі застосування реституції за нікчемним договором лізингу лізингодавець зобов`язаний повернути лізингоодержувачу сплачені ним платежі на виконання умов договору, а лізингоодержувач, у свою чергу, зобов`язаний повернути лізингодавцю передане за договором майно, а саме об`єкт лізингу, яким він користувався.

Зважаючи на викладене, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про нікчемність оспорюваного договору, а оскільки предмет лізингу автомобіль, було вилучено у позивача, і про наявність підстав для стягнення сплачених ним коштів за цим договором.

Доводи апеляційної скарги щодо відсутності підстав для стягнення з відповідача всієї суми коштів, сплаченої ОСОБА_1 , оскільки до неї входить сплата за користування майном в розмірі 105819,60 грн, є безпідставними, зважаючи на наступне.

В частині положень щодо надання об`єкту лізингу у користування, на правовідносини, зокрема щодо оплати за це, поширює свою дію параграф 5 «Найм (оренда) транспортного засобу» глави 58 «Найм (оренда)» ЦК України, що узгоджується з положеннями Закону України «Про фінансовий лізинг».

Правовідносини, які виникли між сторонами у справі на підставі нікчемного договору фінансового лізингу, мають певні особливості, а саме: з моменту виникнення між сторонами у справі спірних правовідносин ОСОБА_1 користувався предметом лізингу, який належить на праві власності ТОВ «Автокредит Плюс».

За змістом Глав 82 і 83 ЦК України для деліктних зобов`язань, які виникають із заподіяння шкоди майну, характерним є, зокрема, зменшення майна потерпілого, а для кондикційних - приріст майна у набувача без достатніх правових підстав. Вина заподіювача шкоди є обов`язковим елементом настання відповідальності у деліктних зобов`язаннях. Натомість, для кондикційних зобов`язань вина не має значення, оскільки важливим є факт неправомірного набуття (збереження) майна однією особою за рахунок іншої.

Обов`язок набувача повернути потерпілому безпідставно набуте (збережене) майно чи відшкодувати його вартість не є заходом відповідальності, оскільки набувач зобов`язується повернути тільки майно, яке безпідставно набув (зберігав), або вартість цього майна.

Особа, яка набула майно або зберегла його у себе за рахунок іншої особи (потерпілого) без достатньої правової підстави (безпідставно набуте майно), зобов`язана повернути потерпілому це майно (частина перша статті 1212 ЦК України).

Правовідносини за нікчемним договором фінансового лізингу, на підставі якого відбулося фактичне користування позивачем транспортним засобом відповідача за своїм змістом, є кондикційними.

Оскільки договір є нікчемним з моменту його укладення, то фактичний користувач предмета лізингу, який без достатньої правової підстави за рахунок власника предмета лізингу зберіг у себе кошти, які мав заплатити за весь час користування предметом лізингу, зобов`язаний повернути ці кошти власнику на підставі частини першої статті 1212 ЦК України.

Велика Палата Верховного Суду дійшла таких правових висновків про застосування частини першої статті 1212 ЦК України до правовідносин щодо фактичного використання майна без достатньої підстави у постанові від 23 травня 2018 року (справа № 14-77цс18).

У справі, яка переглядається, суд першої інстанції застосував наслідки нікчемності договору фінансового лізингу (реституцію), шляхом повернення лізингоодержувачу сплаченої ним суми.

Разом з тим, у цій справі не встановлювались обставини і не перевірялись підстави щодо покладення на лізингоодержувача обов`язку по сплаті лізингодавцеві коштів за користування предметом лізингу, оскільки ТОВ «Автокредит Плюс» не звертався із зустрічним позовом під час розгляду справи у суді першої інстанції, а також ним не доведено, що повернутий автомобіль є пошкодженим або несправним.

Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25 вересня 2019 року по справі № 750/11600/16-ц.

Оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та не дають підстав для висновку про незаконність чи необґрунтованість оскаржуваного рішення, тому відповідно до положень ст. 375 ЦПК України апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384, 389 ЦПК України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Автокредит Плюс», подану його представником адвокатом Добринею Ярославом Олексійовичем, залишити без задоволення, а рішення Бершадського районного суду Вінницької області від 05 липня 2022 року - без змін.

Постанова набирає законної сили із дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий О. В. Ковальчук

Судді: Т. Б. Сало

О. Ю. Береговий