Провадження № 2/369/2112/22
21.11.2022 року м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі:
головуючого судді Фінагеєвої І.О.,
при секретарі Світлак Ю.Ю.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди, -
стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду (передоплата у вигляді авансу) в розмірі 260584,00 грн.;
стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір (позов майнового характеру) матеріальна шкода у розмірі 2606,85 грн.;
стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір моральна шкода у розмірі 908,00 грн.
Ухвалою судді Києво-Святошинського районного суду Київської області від 08.11.2021 року відкрито провадження у цивільній справі за правилами загального позовного провадження.
У судове засідання представник позивача ОСОБА_3 не з`явився, подав заяву про розгляд справи за його відсутності, проти прийняття заочного рішення не заперечував.
У судове засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явилася, про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
У зв`язку з неявкою сторін в силу ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
Згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений законом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до вимог ст. 280 ЦПК України, у разі неявки у судове засідання відповідача, який належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання, і від якого не надійшло заяви про розгляд справи за його відсутності з повідомленням причин неявки, ненадання відповідачем відзиву на позовну заяву, суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів, якщо позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
За відсутності заперечень позивача суд ухвалив, провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення, що відповідає положенням ст.ст. 280-281 ЦПК України.
У відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, зібрані у справі докази, суд приходить до висновку, що позов підлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 04 березня 2021 року між ОСОБА_2 (в особі ОСОБА_4 , який діяв на підставі довіреності посвідченої Квінікадзе О.Б., приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області від 13.02.2020 року за реєстровим номером 248) та ОСОБА_1 було укладено попередній договір про укладення договору купівлі-продажу квартири, посвідчений приватним нотаріусом Києво-Святошинського районного нотаріального округу Київської області Михальченко М.М. та зареєстрований в реєстрі за №523.
Відповідно до п. 1 вказаного попереднього договору, відповідач ОСОБА_2 у строк до 30.07.2021 року зобов`язався передати у власність позивача ОСОБА_1 з укладенням договору купівлі-продажу (надалі Основний договір), а ОСОБА_1 зобов`язався прийняти і оплатити квартиру АДРЕСА_1 , з наступними характеристиками: житлова площа 5,6 кв.м, загальна площа квартири 15,8 кв.м.
Водночас, за домовленістю між позивачем та відповідачем щодо умов Основного договору, сторони у п. 3 встановили наступні істотні умови:
- договір купівлі-продажу квартири має бути нотаріально посвідчений не пізніше 30 липня 2021 року;
- підготовкою і збиранням документів, необхідних для укладення договору купівлі-продажу квартири, займається продавець;
- порядок проведення розрахунків за основним договором позивач має перерахувати належну з нього грошову суму, за винятком суми авансу під час укладання Основного договору і у порядку визначеному основним договором.
На підставі п. 4 вказаного попереднього договору при укладенні цього договоруна підтвердження намірів сторін позивач передав, а відповідач прийняв передоплату у вигляді авансу в розмірі 260684 (двісті шістдесят тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривень 00 копійок, що на день укладення договору еквівалентно 9397(дев`ять тисяч триста дев`яносто сім) доларів США.
Згідно до п. 6 вказаного попереднього договору, сторони домовилися, що у випадку відмови (ухилення) продавця від продажу квартири у строк, передбачений цим договором, продавець повинен повернути покупцеві одержану від нього суму аванс протягом місяця
Зі змісту п. 12 вказаного попереднього договору вбачається, що договір вважається укладеним з моменту підписання сторонами і набуває чинності з моменту його нотаріального посвідчення.
Пунктом 13 попереднього договору встановлено, що цей договір діє до моменту укладення Основного договору.
Судом встановлено, що факт передачі передплати у вигляді авансу у розмірі 260684 (двісті шістдесят тисяч шістсот вісімдесят чотири) гривень 00 копійок позивачем та отримання відповідачем цих коштів підтверджується власним підписом представника відповідача на попередньому договорі.
Укладаючи та підписуючи попередній договір, позивачем та відповідачем досягнуто згоди відносно всіх істотних умов, які відповідають їх волевиявленню, нез`ясовані питання при його укладанні були відповідно відсутні.
Пунктом 6 попереднього договору встановлено, що у випадку відмови (ухилення) відповідача від продажу квартири у строк, передбачений цим договором відповідач повинен повернути позивачу одержувану від нього суму авансу протягом одного місяця. У строк до 30.07.2021 року (як встановлено пп. 1, 3 попереднього договору) та станом на дату подання позовної заяви відповідачем не вчинено жодних дій щодо виконання умов попереднього договору, і як наслідок основний договір не укладений, квартира АДРЕСА_1 з житловою площею 5,6 кв.м і загальною площею 15,8 кв.м. у власність позивача не передана.
Позивач в позовній заяві зазначає, що в порушення п. 6 попереднього договору, відповідач сплачені ним кошти не повернув, на зв`язок не виходить та всіляко ухиляється від виконання взятого на себе зобов`язання. Також, він особисто неодноразово намагався зв`язатися з останнім, їздив за адресою розташування квартири, дзвонив, однак без будь-якого позитивного результату.
Відповідно до ч. 1 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до ч. 5 ст. 203 ЦК України правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Згідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно до ч. 1 ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч. 1 ст. 635 ЦК України попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно до ч. 2 ст. 656 ЦК України предметом договору купівлі-продажу можуть бути майнові права. До договору купівлі-продажу майнових прав застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не випливає із змісту або характеру цих прав.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 663 ЦК України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Згідно до ч. 1ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Враховуючи що відповідачем ОСОБА_2 не було виконано умови попереднього договору, в зв`язку з чим було порушено права позивача ОСОБА_1 , останній має право на стягнення з відповідача сплаченої суми авансу.
Таким чином, розглянувши справу в межах заявлених позовних вимог, дослідивши всебічно, повно, безпосередньо та об`єктивно наявні у справі докази, оцінив їх належність, допустимість, достовірність, достатність і взаємний зв`язок у сукупності, з`ясувавши усі обставини справи, на які сторони посилалися як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку про необхідність задоволення позовних вимог в частині стягнення з відповідача суми авансу, сплаченої позивачем за попереднім договором купівлі-продажу квартири у повному обсязі.
Щодо позовної вимоги позивача про стягнення моральної шкоди суд зазначає наступне.
Зобов`язання про відшкодування шкоди - це правовідношення, у силу якого одна сторона (потерпілий) має право вимагати відшкодування завданої шкоди, а інша сторона (боржник) зобов`язана відшкодувати завдану шкоду в повному розмірі.
Аналіз положень статей 11 та 1166 ЦК України дозволяє зробити висновок, що підставою виникнення зобов`язання про відшкодування шкоди є завдання майнової шкоди іншій особі. Зобов`язання про відшкодування шкоди виникає за таких умов: наявність шкоди; протиправність поведінки особи, яка завдала шкоди; наявність причинного зв`язку між протиправною поведінкою особи яка завдала шкоди та її результатом - шкодою; вина особи, яка завдала шкоди.
Відповідно до частини другої статті 1166 ЦК України особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо доведе, що шкоди завдано не з її вини.
З огляду на викладене та з урахуванням визначених цивільним процесуальним законом принципів змагальності й диспозитивності цивільного процесу, саме на відповідача покладено обов`язок доведення відсутності вини у завданні шкоди, а позивач доводить наявність шкоди та її розмір.
Позивач у позовній заяві зазначив, що в зв`язку із ситуацією що склалася, сподівання позивача на власне житло кожного дня починаючи з 30.07.2021 року втрачаються, а це вкрай негативно відображається на його здоров`ї, постійне хвилювання, стреси, роздратованість, невизначеність, побоювання, виїзди на місце розташування квартири, дзвінки без відповіді та думки про те, що підвів свою родину постійно супроводжують останнього кожної хвилини. Водночас, родина позивача також стурбована цією ситуацією, оскільки також допомагала останньому власними коштами, в зв`язку з чим останнім часом складається напружена ситуація в спільному побуті, яка негативно впливає на душевний спокій і рівновагу не тільки позивача, але і його рідних
Позивачем на думку суду доведено заподіяння матеріальної та моральної шкоди позивачу ОСОБА_1 .
Згідно ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у пункті 2 Постанови від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», розглядаючи позови про відшкодування шкоди, суди повинні мати на увазі, що шкода, заподіяна особі і майну громадянина або заподіяна майну юридичної особи, підлягає відшкодуванню в повному обсязі особою, яка її заподіяла, за умови, що дії останньої були неправомірними, між ними і шкодою є безпосередній причинний зв`язок та є вина зазначеної особи.
Неправомірною можна вважати будь-яку поведінку, внаслідок якої завдано шкоду, якщо заподіювач шкоди не був уповноважений на такі дії. Під майновою шкодою слід розуміти втрату або пошкодження майна потерпілого. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди. Наявність всіх вищезазначених умов є обов`язковою для прийняття судом рішення про відшкодування завданої шкоди.
Таким чином, деліктна відповідальність за загальним правилом настає лише за вини заподіювача шкоди. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою особи та завданою шкодою є обов`язковою умовою відповідальності, яка передбачає, що шкода стала об`єктивним наслідком поведінки заподіювача шкоди.
При цьому у спорах про відшкодування шкоди діє презумпція заподіювача шкоди, згідно з якою саме відповідач доводить відсутність своєї вини у завданні шкоди.
Відповідно до ст. 22 ЦК України збитками є витрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки), доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
У відповідності до роз`яснень п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 4 від 31 березня 1995 року "Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди" під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб. Пунктом 5 даної Постанови визначено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Зокрема, підлягає з`ясуванню, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Суд враховує, що позивач ОСОБА_1 зазнав моральних страждань внаслідок невиконання умов договору, необхідністю відстоювати свої права, а також нести додаткові витрати на відновлення порушеного права.
Виходячи з тяжкості та тривалості моральних страждань, а також з принципу розумності та справедливості суд вважає за необхідне визначити розмір моральної шкоди у розмірі 5 000 грн., які підлягають до стягнення з відповідача на користь ОСОБА_1 .
Відповідно до статті 141 ЦПК України суд присуджує до стягнення з відповідача на користь позивача судовий збір у розмірі 3 514,85 гривень.
Крім того, позивачем заявлено позовну вимогу про стягнення із відповідача суми витрат на професійну правову допомогу у розмірі 16 000,00 грн.
Згідно п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 2, 3 ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно із ч. 4 ст. 137 ЦПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 27.06.2018 року у справі №826/1216/16 зазначено, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
Крім того, відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду по справі №751/3840/15-ц від 20 вересня 2018 року на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), розрахунок наданих послуг, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Наявність документального підтвердження витрат на правову допомогу та їх розрахунок є підставою для задоволення вимог про відшкодування таких витрат.
Як вбачається з матеріалів справи правова допомога надавалась позивачу адвокатом Трофімовим С.Ю. на підставі Ордеру на надання правової допомоги серія КВ № 415377 від 17.09.2021 року та договору про надання правової допомоги від 02.08.2021 року.
Судом встановлено, що матеріали справи не містять Акта приймання-передачі виконаних робіт та детального опису виконаних робіт.
Таким чином, позивачем в порушення вимог ч. 3 ст. 137 ЦПК України не надано суду розрахунків витрат (детального опису робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, інших документів, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги.
Враховуючи вищевикладене, наданий позивачем Ордер на надання правової допомоги серія КВ № 415377 від 17.09.2021 року та договір про надання правової допомоги від 02.08.2021 року у підтвердження заявленої до стягнення із відповідача на користь позивача суми витрат на професійну правничу допомогу не може вважатися належним та допустимим доказом в розумінні ст. 137 ЦПК України, оскільки відсутній розрахунок (детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та акт прийому-передачі виконаних робіт.
Досліджуючи надані позивачем докази на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу, суд дійшов висновку, що наданих доказів не достатньо для встановлення факту надання адвокатом професійної правничої допомоги позивачу у даній справі.
На підставі викладеного, суд дійшов висновку, що позивачем не доведено фактичного розміру понесених ним витрат, пов`язаних із розглядом справи, а тому заявлена позовна вимога про стягнення витрат на професійну правову допомогу задоволенню не підлягає.
Керуючись ст.ст. 11, 22, 202, 203, 526, 530, 626, 627, 629, 635, 638, 663, 1166, 1167 Цивільного кодексу України, Постановою Пленуму Верховного Суду України від 27 березня 1992 року № 6 «Про практику розгляду судами цивільних справ за позовами про відшкодування шкоди», ст. 2, 12, 13, 81, 137, 141, 258, 259, 263-265, 280-282 ЦПК України, суд,-
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення матеріальної шкоди та відшкодування моральної шкоди задовольнити частково.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 спричинену матеріальну шкоду (передоплата у вигляді авансу) в розмірі 260 584 (двісті шістдесят тисяч п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 00 копійок.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 моральну шкоду в розмірі 5 000 (п`ять тисячі) гривень копійок.
Стягнути із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3514 (три тисячі п`ятсот чотирнадцять) гривень 85копійок.
Копію заочного рішення негайно направити відповідачу.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду шляхом подання скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Інформація про позивача: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .

Інформація про відповідача: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_3 .

Суддя І.О. Фінагеєва