Справа № 344/710/22
Провадження № 22-ц/4808/1133/22
Головуючий у 1 інстанції Бабій О. М.
Суддя-доповідач Луганська
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого Луганської В.М.,

суддів: Баркова М.В., Девляшевського В.А.,

за участю секретаря Мельник О.В.

учасники справи:

позивач - ОСОБА_1

відповідач - ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Івано-Франківського апеляційного суду справу

за апеляційною скаргою ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 ,

на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2022 року, ухвалене судом у складі судді Бабій О.М.

за позовною заявою ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу,

в с т а н о в и в:

У січні 2022 року ОСОБА_4 звернувся до суду з зазначеними вимогами до ОСОБА_2 , в обґрунтування яких вказав, що 29 жовтня 1983 року між ним та відповідачкою було укладено шлюб, який зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.01.2022. За час подружнього життя у них народилася дочка ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка на даний час вже повнолітня та проживає окремо.

Зазначив, що причиною розірвання шлюбу є різні погляди на сімейне життя та ведення господарства, несумісність характерів, відсутність між ними порозуміння. Сімейних стосунків з відповідачкою тривалий час не підтримує, вважає, що шлюб існує формально, стосунки, які існують між ними, виключають можливість збереження сім`ї, а подальше перебування у шлюбі суперечить їх інтересам. Вказав, що погодження щодо розірвання шлюбу через органи РАЦС між сторонами відсутнє, відповідно позивач змушений звернутися з позовом до суду.

Просив суд першої інстанції розірвати шлюб між ним ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, про що в книзі реєстрації актів про одруження 29.10.1983 зроблено запис №142.

Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2022 року позов ОСОБА_6 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задоволено. Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29 жовтня 1983 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, актовий запис №1421, розірвано.

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 16 серпня 2022 року у задоволені заяви ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2022 року відмовлено.

Не погодившись з вказаним рішенням, ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , звернулась до суду з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить суд апеляційної інстанції скасувати заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2022 року та ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог.

Апеляційна скарга обґрунтована тим, що причиною неявки відповідачки у судові засідання є поважними, оскільки вона з 2005 року по даний час перебуває за межами території України, а саме в Сполучених Штатах Америки та факт її перебування в США на момент ухвалення оскаржуваного рішення суду, підтверджується копією карти постійного резидента від 08 листопада 2005 року. Про наявність судового процесу їй стало відомо 11 травня 2022 року з телефонного дзвінка її чоловіка ОСОБА_4 , що стало для неї несподіванкою, оскільки з 2005 року вони всією сім`єю проживають на території США і позивач не попередив її про те, що має намір розлучитися.

Скаржник зазначив, що обставини, наведені позивачем в позовній заяві не відповідають дійсності, оскільки подружжя підтримує шлюбні стосунки, а тому розірвання шлюбу є передчасним. Подружжя проживало разом з 1983 року, а в 2005 році разом виїхали в США, де спільно облаштували побут, виховали дочку ОСОБА_7 , працювали для придбання спільного майна.

Вважає, що розірвання шлюбу мало здійснюватися на території США, оскільки подружжя проживає там офіційно.

Також зазначає, що ОСОБА_2 позбавлено права на справедливий суд і захист її законних інтересів та відповідно до ч. 1 ст. 232 ЦПК України заочне рішення підлягає скасуванню.

Представник скаржниці - ОСОБА_3 про дату, місце та час судового засідання повідомлений належним чином. Від представника на адресу суду надійшла заява про розгляд справи без його участі.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_8 апеляційну скаргу не визнав, пояснив, що його довіритель наполягає на розірванні шлюбу.

Заслухавши доповідача, пояснення учасників справи, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, судова колегія приходить до наступних висновків.

Відповідно до вимог ст. 367 ЦПК України під час розгляду справи в апеляційному порядку апеляційний суд перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції.

Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_4 про розірвання шлюбу, суд першої інстанції виходив з того, що сторони не підтримують шлюбних стосунків та не мають можливості зберегти сім`ю, дійшов висновку про необхідність розірвання шлюбу між позивачем та відповідачкою.

Колегія суддів вважає, що до такого висновку суд дійшов поспішно, виходячи з наступного.

Згідно ч.1 ст.223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.

Кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру (стаття 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).

Гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами є однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства (пункт 3 частини третьої статті 2 ЦПК України).

Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).

Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи (частина друга статті 211 ЦПК України).

Відповідно до частини п`ятої статті 128 ЦПК України судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи (частина шоста статті 128 ЦПК України).

Як вбачається із матеріалів справи, відповідачка не отримала копію ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 19 січня 2022 року про відкриття провадження у справ та копію позовної заяви (а.с.19-21).

Судові повістки - повідомлення про судові засідання, які були призначені на 01 березня 2022 року, та 04 травня 2022 року відповідачка не отримала, що підтверджується матеріалами справи (а.с.32, 33). В рекомендованому повідомлені про вручення поштового відправлення судової повістки повідомлення зазначено, що поштове відправлення вручено в а/скриньку, тобто дане повідомлення не містить відомостей про те, що відповідачкою була отримана особисто чи через свого представника судова-повістка повідомлення. Зазначені обставини дають підстави для висновку про розгляд справи за відсутності ОСОБА_2 , що до якої відсутні відомості про належне її повідомлення про дату, час та місце розгляду справи.

Таким чином, відповідачка у справі не була належним чином повідомлена про дату, час і місце розгляду справи, що суперечить статтям 7, 128 та ч.4 ст.223 ЦПК України.

Відповідно до п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.

З огляду на приписи п.3 ч.3 ст.376 ЦПК України колегія суддів приходить до висновку про наявність передбачених законом обов`язкових підстав для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення, оскільки суд допустив порушення норм процесуального права, розглянувши справу у відсутність відповідачки , яка не повідомлена належним чином про дату, час і місце засідання суду і яка обґрунтовує свою апеляційну скаргу такими обставинами.

Що стосується заявлених вимог позивача, апеляційний суд, виходить з наступного.

Стаття 51 Конституції України передбачає, що шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Відповідно до ст. 24 СК України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається.

Частиною 3 ст. 105 СК України передбачено, що шлюб припиняється внаслідок його розірвання за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст. 110 цього Кодексу.

Згідно ч. 1 ст. 110 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя.

Відповідно до статті 112 СК України суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини-інваліда та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Судом встановлено, що 29 жовтня 1983 року між позивачем та відповідачкою укладено шлюб, який за зареєстрований відділом державної реєстрації актів цивільного стану Івано-Франківського міського управління юстиції, що підтверджується повторним свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 від 17.01.2022 року (а.с.3).

Звертаючись до суду із позовом позивач зазначив, сторони сімейних стосунків тривалий час не підтримують, стосунки, які склалися між ними виключають можливість збереження сім`ї, подальше перебування в шлюбі та спільне життя буде суперечити їхнім інтересам.

Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції представник позивача пояснив, що позивача наполягає на розірванні шлюбі, на час подачі позову позивач проживав в Україні.

Згідно зі статтею 111 СК України суд вживає заходів щодо примирення подружжя, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.

За змістом вказаної норми заходи щодо примирення подружжя вживаються судом за умови, що це не суперечить моральним засадам суспільства. Суд не може примушувати дружину та чоловіка проживати разом, цікавитися обставинами їх приватного життя, вимагати надання доказів порушення сімейних обов`язків особистого характеру тощо. Закон не визначає, які саме заходи можуть застосовуватися судом для примирення подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Надання строку для примирення подружжя є правом суду, а не його обов`язком.

Суд приймає до уваги, що протягом тривалого часу, сторони не здійснювали кроків щодо примирення між собою, скаржниця не надала жодних належних та допустимих доказів, які підтверджували реальність та обґрунтованість наміру зберегти не тільки шлюб, а й сім`ю з позивачем в майбутньому.

Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).

Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Слід зауважити, що, апеляційна скарга не містить доводів, які давали б підстави вважати про можливість відновлення шлюбних стосунків сторін та збереження сім`ї. При цьому відповідачем не надано доказів намагання зберегти сім`ю.

Розглядаючи справу в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів враховуючи, що позивач наполягає на розірванні шлюбу та ураховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою (стаття 51 Конституції України), шлюб може бути розірваний.

Колегія суддів не приймає доводи апеляційної скарги про те, що справа повинна розглядатися на території США, виходячи з наступного.

Відповідно до частин першої, другої статті 3 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України «Про міжнародне приватне право», законів України, що визначають особливості розгляду окремих категорій справ, а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України. Якщо міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, передбачено інші правила, ніж встановлені цим Кодексом, застосовуються правила міжнародного договору України.

Між Україною та США немає міжнародного договору у сфері правової допомоги у цивільних і сімейних справах.

Згідно із пунктом 2 частини першої статті 1 Закону України «Про міжнародне приватне право» (далі - Закон № 2709-IV) іноземний елемент - ознака, яка характеризує приватноправові відносини, що регулюються цим Законом, та виявляється в одній або кількох з таких форм, зокрема, хоча б один учасник правовідносин є громадянином України, який проживає за межами України, іноземцем, особою без громадянства або іноземною юридичною особою.

Відповідно до пункту 3 частини першої статті 2 Закону № 2709-IVцей Закон застосовується до таких питань, що виникають у сфері приватноправових відносин з іноземним елементом, зокрема, підсудність судам України справ з іноземним елементом.

Визначаючи підсудність справи судам України, необхідно керуватися загальними правилами, визначеними у статті 76 Закону № 2709-IV.

Так, відповідно до пункту 2 частини першої статті 76 Закону № 2709-IV встановлені підстави визначення підсудності справ судам України, зокрема, суди можуть приймати до свого провадження і розглядати будь-які справи з іноземним елементом у таких випадках, якщо на території України відповідач у справі має місце проживання або місцезнаходження, або рухоме чи нерухоме майно, на яке можна накласти стягнення, або знаходиться філія або представництво іноземної юридичної особи - відповідача.

Під час розірвання шлюбу між громадянином України та іноземцем або особою без громадянства, один з яких проживає в Україні, питання підсудності визначається за загальними правилами, встановленими статтями 27, 28 ЦПК України.

Згідно ст. 27 ЦПК України позови до фізичної особи пред`являються в суд за зареєстрованим у встановленому законом порядку місцем її проживання або перебування, якщо інше не передбачено законом.

Позови про розірвання шлюбу можуть пред`являтися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування позивача також у разі, якщо на його утриманні є малолітні або неповнолітні діти або якщо він не може за станом здоров`я чи з інших поважних причин виїхати до місця проживання відповідача. За домовленістю подружжя справа може розглядатися за зареєстрованим місцем проживання чи перебування будь-кого з них(частина друга статті 28 ЦПК України).

Оскільки ОСОБА_2 на момент подання позову про розірвання шлюбу має місце реєстрації в Україні АДРЕСА_1 , позивач має місце реєстрації в Україні та на час подання позову проживав в Україні, то позивач звернувся до суду відповідно до ст.27 ЦПК України.

Відповідачкою не надано суду належних, доказів того, що позивач та відповідачка на час подання позовної заяви проживали за межами України, тому доводи апеляційної скарги про те, що розірвання шлюбу має здійснюватися на території США не заслуговують на увагу.

Припинення шлюбу та правові наслідки припинення шлюбу визначаються правом, яке діє на цей час щодо правових наслідків шлюбу (стаття 63 Закону № 2709-IV).

Згідно зі статтею 60 Закону № 2709-IVправові наслідки шлюбу визначаються спільним особистим законом подружжя, а за його відсутності - правом держави, у якій подружжя мало останнє спільне місце проживання, за умови, що хоча б один з подружжя все ще має місце проживання у цій державі, а за відсутності такого - правом, з яким обидва з подружжя мають найбільш тісний зв`язок іншим чином. Подружжя, яке не має спільного особистого закону, може обрати право, що буде застосовуватися до правових наслідків шлюбу, якщо подружжя не має спільного місця проживання або якщо особистий закон жодного з них не збігається з правом держави їхнього спільного місця проживання. Вибір права згідно з частиною другою цієї статті обмежений лише правом особистого закону одного з подружжя без застосування частини другої статті 16 цього Закону. Угода про вибір права припиняється, якщо особистий закон подружжя стає спільним.

Відповідно до ч.1 ст.16 вказаного Закону особистим законом фізичної особи вважається право держави, громадянином якої вона є.

Як встановлено судами, позивач та відповідачка є громадянами України, то відповідно до частини першої статті 16 згаданого Закону у сторін є спільний особистий закон подружжя, тому при розірванні шлюбу, підлягають застосуванню Закони України.

На підставі вищевикладеного, відповідно до п.3ч.3 ст.376 ЦПК України, рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2022 року підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення заявлених вимог ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу.

Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Зважаючи на те, що апеляційна скарга задоволена частково, судовий збір не підлягає перерозподілу між сторонами, оскільки заявлені вимоги позивача задоволено у повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376,382, 384 ЦПК України, апеляційний суд,

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 , в інтересах якої діє представник ОСОБА_3 , задовольнити частково.

Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 04 травня 2022 року скасувати, ухвалити нове судове рішення.

Позовні вимоги ОСОБА_4 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу задовольнити.

Шлюб між ОСОБА_4 та ОСОБА_2 , зареєстрований 29 жовтня 1983 року у відділі державної реєстрації актів цивільного стану Івано -Франківсько міського управління юстиції, актовий запис № 421 розірвати.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.

Дата складання повного тексту постанови 07 листопада 2022 року.

Головуючий В.М. Луганська

Судді: В.М. Барков

В.А. Девляшевський