Справа № 932/2178/20
Провадження № 2/932/752/22
Р І Ш Е Н Н Я

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 серпня 2022 року Бабушкінський районний суд м. Дніпропетровська в складі:

головуючого - судді Кудрявцевої Т.О.

при секретарі - Коваленко А.Д.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального провадження в залі суду в м. Дніпрі цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 20.02.2020 року звернулася до суду із вказаним позовом до Дніпровської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом. В обгрунтування позовних вимог посилається на те, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , яка за життя 07.10.2015 року склала заповіт, яким все своє майно заповіла їй ОСОБА_1 . Після її смерті відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 . Вона опікувалася померлою, доглядала її під час хвороби, допомагала по господарству, а вона залишила на її користь заповіт, спадкоємців за законом після смерті ОСОБА_2 немає. Постановою приватного ногтаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Драпатої О.М. від 16.09.2019 року їй було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 у зв`язку з відсутністю оригіналу або дублікату правовстановлюючих документів на спадкове майно вказану квартиру. Після смерті ОСОБА_2 вона - ОСОБА_1 не знайшла оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, у квартирі спадкодавиці вона знайшла тільки оригінал технічного паспорту на квартиру, ксерокопії свідоцтва про право власності на вказану квартиру, виданого 03.07.2015 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області на ім`я ОСОБА_2 та витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 03.07.2015 р. № 40080312, які надала нотаріусу Драпатій О.М., але їй було відмовлено в видачі спадщини. Оригінали або дублікати вищевказаних правовстановлюючих документів їй не вдалося отримати в зв`язку з ліквідацією Державної реєстраційної служби, тому вона звернулася до суду із даним позовом, оскільки позбавлена можливості в інший спосіб визнати право власності на квартиру в порядку спадкування.

Посилаючись на зазначене, позивач у позові просить визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.02.2020 року для розгляду даної справи був визначений суддя Сліщенко Ю.Г., який ухвалою від 20.02.2020 року відкрив загальне позовне провадження у справі з проведенням підготовчого засідання.

20.05.2020 року до суду від Дніпровської міської ради надійшов Відзив на позов, в якому зазначено, що права позивача Дніпровською міською радою порушено не було, у зазначеній справі є спадкоємці за заповітом, їх не було усунуто від права на спадкування, ними спадщину було частково прийнято, а тому Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем у справі. Посилаючись на зазначене, представник відповідача просив відмовити у задоволенні позову.

04.06.2020 року до суду від позивача надійшла Відповідь на відзив на позовну заяву, в якій позивач зазначила, що визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є способом захисту, що має застосовуватись, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду № 237 від 23.07.2020 року та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 23.07.2020 року для розгляду даної справи визначений суддя Яковлев Д.О., який ухвалою від 24.07.2020 року прийняв справу до провадження та призначив проведення підготовчого засідання.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 26.01.2021 року № 41 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.03.2021 року для розгляду даної справи визначена суддя Лукінова К.С., яка ухвалою від 26.03.2021 року прийняла справу до провадження та призначила проведення підготовчого засідання.

02.06.2021 року до суду від Дніпровської міської ради надійшов Відзив на позов, аналогічний за змістом Відзиву, який надійшов до суду 20.05.2020 року

Ухвалою суду від 19.10.2021 року закрито підготовче провадження у справі та справа призначена до розгляду по суті.

Відповідно до Розпорядження керівника апарату суду від 28.04.2022 року № 206 та Протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 02.05.2022 року для розгляду даної справи визначена суддя Кудрявцева Т.О.

Ухвалою від 03.05.2022 року цивільна справа прийнята суддею до провадження та призначено проведення судового засідання на 23.08.2022 року.

Позивач в судове засідання не з`явилась про розгляд справи повідомлена належним чином, в наданій суду заяві позивач позовні вимоги підтримала, просила їх задовольнити, провести судове засідання у її відсутність, не заперечувала проти розгляду справи в заочному порядку.

Представник відповідача в судове засідання не з`явився, про день, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, що підтверджується рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення.

Таким чином, суд вважає за можливе на підставі ст. 280, 281, 282 ЦПК України, зі згоди позивача, ухвалити у справі заочне рішення суду в судовому засіданні за відсутності сторін та без фіксування процесу технічними засобами відповідно до положень ч. 2 ст. 247 ЦПК.

Дослідивши письмові докази по справі, суд дійшов наступного висновку.

Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Частинами 1, 2 ст. 5 передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 12 ЦПК України, ц ивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Відповідно до ч.1, 2, 3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

У відповідності до ч.1, 2 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

Згідно ст. 77 ЦПК України, належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.

Відповідно до ст. 79 ЦПК України, достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.

Статтею 80 ЦПК України передбачено, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.

Відповідно до ч.1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Згідно до ст.1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).

Відповідно до ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.

До складу спадщини згідно до ст.1218 ЦК України входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно до ч.1 ст. 1220 ЦК України спадщина відкривається внаслідок смерті особи або оголошення її померлою. Відповідно до ч.2 цієї статі часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина третя статті 46 цього Кодексу).

Відповідно до ч.1 ст. 1222 ЦК України спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народжені живими після відкриття спадщини.

У відповідності до ст.1223 цього Кодексу право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови у її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі не охоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.

Згідно до ч.1 ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Згідно до ч.2 цієї статті - не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Відповідно до ч.1, 2 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу заяву про прийняття спадщини. Заява про прийняття спадщини подається спадкоємцем особисто.

У відповідності до ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини. Згідно до ч.2 цієї статті - якщо виникнення у особи права на спадкування залежить від неприйняття спадщини або відмови від її прийняття іншими спадкоємцями, строк для прийняття нею спадщини встановлюється у три місяці з моменту неприйняття іншими спадкоємцями спадщини або відмови від її прийняття. Якщо строк, що залишився, менший як три місяці, він продовжується до трьох місяців.

Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_1 померла ОСОБА_2 , що підтверджується копією Свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 , виданого 08.11.2018 року Чечелівським районним у місті Дніпрі відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Дніпропетровській області, актовий запис № 2218.

За життя ОСОБА_2 07.10.2015 року склала заповіт, яким заповіла все своє майно рухоме та нерухоме, де б воно не було та з чого б не складалося, і взагалі все те, що буде належати їй на день смерті і на що вона за законом матиме право, права та обов`язки, що належать їй на момент складання цього заповіту, ОСОБА_1 . Даний заповіт був посвідчений приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Драпатою О.М. та зареєстровано в реєстрі за № 3-977.

Після смерті ОСОБА_2 відкрилася спадщина на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м.

У передбачений законом строк позивач звернулася до приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Драпатої О.М. з заявою про отримання спадщини за заповітом після смерті ОСОБА_2 .

Постановою приватного нотаріуса Дніпровського міського нотаріального округу Драпатої О.М. від 16.09.2019 року ОСОБА_1 було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за заповітом після смерті ОСОБА_2 з посиланням на те, що нею не було надано для вчинення нотаріальної дії оригінал документа, що посвідчує право власності спадкодавця на спадкове нерухоме майно або його дублікат.

Відповідно до копії спадкової справи № 48/2018, заведеної приватним нотаріусом Дніпровського міського нотаріального округу Драпатою О.М. після смерті ОСОБА_2 , наданої на ухвалу суду, з заявою про отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріуса звернулася лише ОСОБА_1 .

Після смерті ОСОБА_2 ОСОБА_1 не знайшла оригіналів правовстановлюючих документів на квартиру, у квартирі спадкодавиці вона знайшла тільки оригінал технічного паспорту на квартиру, ксерокопії свідоцтва про право власності на вказану квартиру, виданого 03.07.2015 року Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області на ім`я ОСОБА_2 та Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію прав власності від 03.07.2015 р. № 40080312, які надала нотаріусу Драпатій О.М., але їй було відмовлено в видачі спадщини.

Встановлено, що оригінали правовстановлюючих документів на спадкове майно - квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., або їх дублікат позивачці не вдалося отримати в зв`язку з ліквідацією Державної реєстраційної служби відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 21.01.2015 року № 17.

Листом від 15.11.2019 року № 5/5 -103 представник позивача повідомлена Департаментом адміністративних послуг та дозвільних процедур Дніпровської міської ради про те, що Департамент не є правонаступником Реєстраційної служби Дніпропетровського міського управління юстиції; чинним законодавством у сфері державної реєстрації речових прав на нерухоме майно не передбачено видачу дублікатів свідоцтв про право власності, які були оформлені та зареєстровані в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень з 01.01.2013 року.

Зважаючи на вказане, позивач звернулася до суду із даним позовом, оскільки за відсутності оригіналів правовстановлюючих документів на спадкову квартиру позбавлена можливості в інший спосіб визнати право власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом.

Разом з цим, судом встановлено, що за життя ОСОБА_2 була власником квартири АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., що підтверджується копіями свідоцтва про право власності на нерухоме майно серії НОМЕР_2 від 03.07.2015 року, виданого Реєстраційною службою Дніпропетровського міського управління юстиції Дніпропетровської області; Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 03.07.2015 року № 40080312; технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_1 ; Інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 30.09.2019 року № 182965978.

У відповідності до ст. 41 Конституції України, право приватної власності набувається в порядку, визначеному законом.

Відповідно до ст. 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, і вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом.

Як зазначено у п.23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», Свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. За наявності умов для одержання в нотаріальній конторі свідоцтва про право на спадщину вимоги про визнання права на спадщину судовому розглядові не підлягають. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.

У відповідності до ст. 392 ЦК України, власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.

Враховуючи вищевикладені обставини, суд вважає, що позовні вимоги позивача підлягають задоволенню, та вважає за необхідне визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн НОМЕР_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Будь-яких доказів в спростування позовних вимог відповідачем суду не надано.

Ухвалюючи рішення у справі про задоволення позовних вимог, суд враховує те, що відповідно до вимог ст. 89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена. Крім цього, зазначене також узгоджується з практикою Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).

Суд вважає, що доводи Дніпровської міської ради у Відзиві на позов про те, що права позивача Дніпровською міською радою порушено не було, у зазначеній справі є спадкоємці за заповітом, їх не було усунуто від права на спадкування, ними спадщину було частково прийнято, а тому Дніпровська міська рада є неналежним відповідачем у справі, не можуть бути підставою для відмови позивачу у задоволенні позову, оскільки, як зазначено вище, відповідно до копії спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_2 , будь-які інші особи, окрім позивача, з заявами про отримання спадщини після смерті ОСОБА_2 до нотаріуса не зверталися. Крім того, відповідно змісту роз`яснень, викладених у п.24 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування», за відсутності інших спадкоємців, які могли б дати письмову згоду на подання заяви до нотаріальної контори про прийняття спадщини відповідачами у такій справі є спадкоємці, які прийняли спадщину. При відсутності інших спадкоємців за заповітом і за законом, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини, а також відмови від її прийняття відповідачами є територіальні громади в особі відповідних органів місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини, тому, за встановленої відсутності інших спадкоємців померлої ОСОБА_2 у даному випадку відповідачем у даній справі є Дніпровська міська рада.

З урахуванням положень ст. 141 ЦПК України та, зважаючи на клопотання позивача, витрати по справі підлягають віднесенню за рахунок позивача.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 12, 76-82, 89, 141, 259, 263-265 ЦПК України, суд, -

У Х В А Л И В:

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Дніпровської міської ради про визнання права власності на квартиру в порядку спадкування за заповітом, - задовольнити.

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , інн НОМЕР_3 , право власності на квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 52,4 кв.м., житловою площею 36,6 кв.м., в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_2 , померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Витрати по справі віднести за рахунок позивача.

Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача про перегляд заочного рішення, яка може бути подана відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 289 ЦПК України, а саме заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.

Заочне рішення суду може бути оскаржено позивачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.

Суддя Т.О. Кудрявцева