ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

15 листопада 2022 року м. Чернівці

справа № 720/605/17

провадження 22-ц/822/866/22

Чернівецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого Перепелюк І. Б.

суддів: Лисака І.Н., Литвинюк І.М

секретар Тодоряк Г.Д.

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2017 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

встановив:

Описова частина

Короткий зміст позовних вимог

ОСОБА_2 19.04.2017 року звернувся в суд з позовом до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу.

В обґрунтування позову вказував, що сторони зареєстрували шлюб 15 лютого 1996 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №05. В даний час вони повністю припинили шлюбні відносини та їх сім`я розпалася у зв`язку з різними поглядами на життя, причиною чого є постійні непорозуміння та сварки. Від шлюбу дітей не мають.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2017 року позов задоволено. Розірвано шлюб ОСОБА_2 та ОСОБА_1 , який зареєстрований 15 лютого 1996 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №05.

ОСОБА_1 01.09.2022 року звернулася в суд із заявою про перегляд заочного рішення.

Ухвалою Новоселицького районного суду від 18 жовтня 2022 року заяву ОСОБА_1 про перегляд заочного рішення по цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу залишено без задоволення.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2017 року, закрити провадження по справі на підставі п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України у зв`язку зі смертю позивача ОСОБА_2 .

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

На обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначає, що підставою для скасування заочного рішення від 15.06.2017 року є істотне порушення норм процесуального права, зокрема не належне повідомлення.

Той факт, що відповідачка останні 20 років проживає в республіці Італія не може спростувати наявність між сторонами шлюбних відносин, адже відповідачка періодична приїжджала в Україну та проживала в цей час спільно з позивачем і вели спільне господарство.

Внаслідок вказаного заочного рішення від 15.06.2017 року відповідачка на сьогоднішній день не може отримати спадщину на майно яке збудоване за її кошти, чим грубо порушено її майнові та житлові права.

Мотивувальна частина

Обставини справи, встановлені судом

Судом встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 лютого 1996 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №05. Від шлюбу дітей не мають. Сторони тривалий час спільно не проживають, сім`я розпалася у зв`язку із різними поглядами на життя.

Позиція апеляційного суду, застосовані норми права та мотиви, з яких виходить суд при прийнятті постанови

Заслухавши доповідача, обговоривши доводи скарги та перевіривши матеріали справи, суд апеляційної інстанції прийшов до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з наступних підстав.

За змістом ч. ч. 1, 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Судом першої інстанції було встановлено, що сторони зареєстрували шлюб 15 лютого 1996 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Новоселицького районного управління юстиції Чернівецької області, актовий запис №05. Вони тривалий час спільно не проживають, сім`я розпалася у зв`язку із різними поглядами на життя. Від шлюбу дітей не мають.

Встановивши вказані обставини, суд першої інстанції дійшов висновку, що подальше подружнє життя та збереження сім`ї неможливе, шлюб слід розірвати.

Відповідно до ст. 51 Конституції України шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки і чоловіка. Кожен із подружжя має рівні права і обов`язки у шлюбі та сім`ї.

Частинами 3, 4 ст. 56 СК України передбачено право кожного з подружжя припинити шлюбні відносини. Примушування до припинення шлюбних відносин, примушування до їх збереження є порушенням права дружини, чоловіка на свободу та особисту недоторканість і може мати наслідки, встановлені законом.

Згідно з ч.2 ст.104 та ч.3 ст.105 СК України шлюб припиняється внаслідок його розірвання, у тому числі за позовом одного з подружжя на підставі рішення суду, відповідно до ст.110 СК України.

За змістом ч.3 ст.109 СК України передбачено, що суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що заява про розірвання шлюбу відповідає дійсній волі чоловіка та дружини і що після розірвання шлюбу не будуть порушені їхні особисті та майнові права, а також права їхніх дітей.

Відповідно до ч.1 ст.110, ст.112 СК України позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.

Шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка і припиняється внаслідок його розірвання, що засвідчує стійкий розлад подружніх стосунків і позов про розірвання шлюбу може бути пред`явлений одним із подружжя. Незгода лише будь-кого зі сторін продовжувати шлюбні стосунки є підставою для визнання її права вимагати розірвання шлюбу.

Враховуючи, що шлюб має добровільний характер та ґрунтується на вільній згоді чоловіка та жінки, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для розірвання шлюбу. Навіть, якщо відповідачка не була згодна із розірванням шлюбу з позивачем, враховуючи конституційне право особи на шлюб за вільною згодою, суд першої інстанції не мав правових підстав для відмови у задоволенні позову, оскільки така б відмова суперечила б інтересам позивача, що має істотне значення під час вирішення справи про розірвання шлюбу.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що відповідачка не була належним чином повідомлена про розгляд справи та не надсилала до суду першої інстанції клопотання про розгляд справи за її відсутності.

З матеріалів справи вбачається, що 19 квітня 2017 року до Новоселицького районного суду Чернівецької області надійшла позовна заява ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу,

10 травня 2017 року на запит суду від 20 квітня 2017 року щодо надання інформації про зареєстроване місце проживання (перебування) ОСОБА_1 , надійшла Довідка про реєстрацію місця проживання особи: ОСОБА_1 з якої вбачається, що зареєстрованим місцем проживання по АДРЕСА_1 .

Ухвалою Новоселицького районного суду від 12 травня 2017 року було відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи на 25.05.2017 року.

12 травня 2017 року судом направлено сторонам по справі судові повістки про виклик до суду.

25 травня 2017 року відповідачка не з`явилася в судове засідання, суд першої інстанції відклав розгляд справи на 15.06.2017 року та повторно повідомив зокрема відповідача за двома адресами, а саме місцем реєстрації та місцем проживання про час та місце розгляду справи.

Відповідно до ст.128 ЦПК України суд викликає учасників справи у судове засідання або для участі у вчиненні процесуальної дії, якщо визнає їх явку обов`язковою. Суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові виклики здійснюються судовими повістками про виклик. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно.

Відповідно до ст. 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.

Відповідно до п. 99.1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 5 березня 2009 року № 270 рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за вказаною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.

Судові виклики до суду ОСОБА_1 були повернуті на адресу суду у зв`язку із відсутністю адресата, лише в рекомендованому повідомленні від 15.06.2017 року про вручення поштового відправлення ОСОБА_1 міститься підпис в графі «розписка в одержанні».

Щодо доводів апеляційної скарги про закриття провадження з підстав, визначених п.7 ч.1 ст.255 ЦПК України - смерті позивача ОСОБА_3 .

Відповідно до частини першої статті 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу (частина перша статті 55 ЦПК України).

Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (право-попередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку з вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки право попередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.

Допускається правонаступництво у справі за позовами про право, яке за своєю природою є майновим та тісно не пов`язані з особою суб`єкта.

Однак, правовідносини, що склалися між позивачем ОСОБА_2 та відповідачкою ОСОБА_1 щодо розірвання шлюбу пов`язані із особою позивача та не допускають правонаступництва.

Відповідно до ч.3 ст.377 ЦПК України якщо судом першої інстанції ухвалено законне і обґрунтоване рішення, смерть фізичної особи - сторони у спорі, що не допускає правонаступництва, після ухвалення такого рішення не може бути підставою для застосування вимог ч.1 ст.377 ЦПК України.

При наявності рішення суду про розірвання шлюбу, навіть і ухваленого з певними процесуальними порушеннями, але яке було чинним протягом значного проміжку часу і до смерті позивача, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін, дестабілізує приватні відносини.

Подібного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постановах від 19 лютого 2020 року у справі № 2-1931/10 (провадження № 61-45316св18) та від 24 лютого 2021 року у справі № 1306/8251/2012 (провадження № 61-14203св20).

Отже, для скасування заочного рішення суду першої інстанції належить встановити як поважність причин неявки в судове засідання відповідача, так і те, що наявні докази, на які відповідач посилається, мають істотне значення для правильного вирішення справи. Однак доводи заяви про перегляд заочного рішення як і доводи апеляційної скарги ґрунтуються лише на тому, що у матеріалах справи відсутні відомості про належне вручення відповідачу судової повістки.

Питання про скасування заочного рішення порушено апелянтом більш ніж через п`ять років після його ухвалення та після смерті позивача, однак не обґрунтовано, з посиланням на фактичні обставини справи чи будь-які докази, висновки щодо необхідності скасування рішення про розірвання між сторонами шлюбу.

Вирішуючи питання про перегляд заочного рішення, суд враховує принцип правової визначеності, який застосовується Європейським судом з прав людини при вирішенні звернень відповідно до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та підлягає застосуванню судами України відповідно до статті 9 Конституції України та статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини".

Статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, зокрема, право на справедливий судовий розгляд. При цьому ключовим принципами, які мають скеровувати тлумачення статті 6 Конвенції, є верховенство права, правова певність і належне відправлення правосуддя.

Принцип правової певності є одним з основних аспектів верховенства права вимагає, серед іншого, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів.

У його основі лежить відоме з римського права положення res judicata (лат. "вирішена справа"), відповідно до якого остаточне рішення правомочного суду, яке вступило в силу, є обов`язковим для сторін і не може переглядатися. Іншим словами, цей принцип гарантує остаточність рішень ("що вирішено - вирішено і не має переглядатися до безмежності").

Враховуючи наведене і прецеденти Європейського суду з прав людини, перегляд заочного рішення та його скасування через значний проміжок часу й після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін є правомірним випадком обмеження права на доступ до суду. Більше того, встановлення в судовій практиці зворотного принципу призведе до порушення принципу верховенства права через викривлення таких його складників, як правова визначеність правовідносин і res judicata.

Скасування судового рішення через значний проміжок часу (через п`ять років) й після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин в силу смерті однієї із сторін, дестабілізує приватні відносини.

Так, дотримання вимог процесуальної форми (у тому числі й щодо належного повідомлення учасників справи про час та місце судового розгляду) є важливою гарантією їх прав та передумовою ухвалення законного та обґрунтованого рішення.

Разом із тим, надмірний процесуальний формалізм, який не враховує вимог справедливості, добросовісності й розумності, може спотворити завдання цивільного судочинства, спричинивши прийняття явно несправедливого рішення.

Формалізм у процесі є позитивним й необхідним явищем, оскільки забезпечує чітке дотримання судами процесу, проте надмірний формалізм заважає практичному та ефективному доступу до суду, не сприяє правовій визначеності, належному здійсненню правосуддя, у тому числі виконанні судового рішення та є порушення" статті 6 Конвенції (рішення ЄСПЛ від 28 жовтня 1998 року у справі "Перед де Рада Каваніллес проти Іспанії", від 13 січня 2000 року у справі "Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії", від 08 березня 2017 року у справі "ТОВ "Фріда" проти України"),

Слід також зважати на те, що вимога добросовісності є загальною для усі суб`єктів права, у тому числі - для усіх суб`єктів цивільних правовідносин, включаючи правовідносини сімейні.

Ця вимога ґрунтується на приписах ст.ст. 3 та 13 ЦК України, відповідно до яких дії учасників цивільних правовідносин мають бути добросовісними. Тобто такі дії мають відповідати певному стандарту поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. При здійсненні своїх прав особа зобов`язана утримуватися від дій, які могли б порушити права інших осіб, завдати шкоді довкіллю або культурній спадщині. Не допускаються дії особи, що вчиняються з наміром завдати шкоди іншій особі, а також зловживання правом в інших формах.

Зазначені норми цивільного права постають як загальні принципи, які є, по суті нормами прямої дії.

У свою чергу, порушення учасником правовідносин вимог добросовісності під час здійснення своїх суб`єктивних прав має наслідком відмову у їх захисті та сприянні у їх реалізації. Зазначене стосується і процесуальних прав, зловживати якими неприпустиме (статті 2, 44 ЦПК України).

Отже, зважаючи на викладене та з урахуванням наведених вище положень закону, доводи апелянта про наявність підстав для закриття провадження у справі на підставі п. 7 ч. 1 ст. 255 та ч.1 ст. 377 ЦПК України є помилковими з огляду на те, що після смерті сторони у спорі, де неможливе правонаступництво, без наміру відновлення сімейних відносин, що є неможливим внаслідок смерті одного з подружжя, скасування рішення суду про розірвання шлюбу через значний проміжок часу (через п`ять років після ухвалення рішення ) не відповідатиме вимогам ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо справедливого судового розгляду. Не повідомлення про дату судового засідання у даному випадку не можуть бути підставою для скасування заочного рішення та закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю сторони у спорі про розірвання шлюбу.

За умови, що сторона знає про смерть іншої сторони у справі, де правонаступництво є неможливим, як і відновлення сімейних відносин, поведінка сторони, яка заявила після спливу значного проміжку часу про перегляд заочного рішення з формальних підстав, є зловживанням процесуальними правами.

Таких висновків у подібних правовідносинах дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 14 лютого 2022 року справа № 2-4744/11, провадження № 61-8159сво21.

Враховуючи зазначене, підстав для задоволення апеляційної скарги, скасування заочного рішення та закриття провадження у справі немає.

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

На підставі ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

Враховуючи наведене вище, рішення суду першої інстанції ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст.367, 368, 374, 375, 381, 382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заочне рішення Новоселицького районного суду Чернівецької області від 15 червня 2017 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття.

На постанову може бути подана касаційна скарга до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови 16 листопада 2022 року.

Головуючий І.Б. Перепелюк

Судді І.Н. Лисак

І.М. Литвинюк