Ухвала

14 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 691/218/20

провадження № 61-10865ск22

Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Яремка В. В. розглянув касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 09 червня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області, Комунального закладу «Центр культури та дозвілля Мліївської сільської ради», треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідача: сільський голова села Мліїв Городищенського району Черкаської області Микитенко Василь Вікторович, виконувачка обов`язків директора комунальної установи «Мліївський центр культури, мистецтва та спорту» Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області Зінченко Людмила Олександрівна, про поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та середнього заробітку за час затримки видачі трудової книжки,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Млівської сільської ради, просив визнати незаконним наказ від 27 січня 2020 року № 1-к про звільнення його з посади художнього керівника Мліївського центру культури, мистецтва та спорту; поновити його на посаді художнього керівника Мліївського центру культури, мистецтва та спорту з 29 січня 2020 року; стягнути з Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області на його користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 55 733,58 грн; середній заробіток за час затримки видачі трудової книжки у розмірі 55 733,58 грн.

Рішенням Городищенського районного суду Черкаської області від 09 червня 2022 року позов задоволено частково.

Визнано незаконним наказ від 27 січня 2020 року № 1-к про звільнення ОСОБА_1 з посади художнього керівника Мліївського центру культури, мистецтв та спорту Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області.

Поновлено ОСОБА_1 на посаді художнього керівника Комунального закладу «Центр культури та дозвілля Мліївської сільської ради» з 28 січня 2020 року.

Стягнуто з Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 52 393,74 грн.

Стягнуто з Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 13 900,00 грн.

В іншій частині позову відмовлено.

Постановою Черкаського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року апеляційні скарги Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Черкаського району Черкаської області та Комунального закладу «Центр Культури та дозвілля Мліївської сільської ради» залишено без задоволення.

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.

Рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 09 червня 2022 року в частині вирішення питання про стягнення судових витрат скасовано, ухвалено нове рішення.

Стягнуто з Виконавчого комітету Мліївської сільської ради Городищенського району Черкаської області на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1 270,91 грн та 23 850,00 грн - витрат на правничу допомогу. В іншій частині рішення суду першої інстанції залишено без змін.

20 жовтня 2022 року ОСОБА_1 із застосуванням засобів поштового зв`язку звернувся до Верховного Суду з касаційного скаргою рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 09 червня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року.

Касаційна скарга не може бути прийнята до розгляду та підлягає поверненню із таких підстав.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках:

1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;

2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;

3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;

4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.

У поданій касаційній скарзі заявник хоча і посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не навів підстав та випадків касаційного оскарження судових рішень, передбачених частиною другою статті 389 ЦПК України.

Згідно з пунктом 4 частини четвертої статті 393 ЦПК України касаційна скарга не приймається до розгляду та повертається судом, якщо у касаційній скарзі не викладені передбачені цим Кодексом підстави для оскарження судового рішення в касаційному порядку.

Відповідно до прецедентної практики Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), яка є джерелом права (стаття 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»), умови прийнятності касаційної скарги, відповідно до норм законодавства, можуть бути суворішими, ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у суді касаційної інстанції можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої інстанції, а потім судом апеляційної інстанції (рішення ЄСПЛ у справах: «Levages Prestations Services v. France» (Леваж Престасьон Сервіс проти Франції) від 23 жовтня 1996 року, Reports 1996-V, p. 1544, § 45; «Brualla Gomez de la Torre v. Spain» (Брула Гомез де ла Торе проти Іспанії) від 19 грудня 1997 року).

Враховуючи те, що заявник не виконав вимоги процесуального закону при поданні касаційної скарги щодо наведення підстав касаційного оскарження судових рішень, така скарга підлягає поверненню.

Керуючись статтями 185, 389, 393 ЦПК України, Верховний Суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Городищенського районного суду Черкаської області від 09 червня 2022 року та постанову Черкаського апеляційного суду від 28 вересня 2022 року вважати неподаною та повернути заявнику.

Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати особі, яка подала касаційну скаргу.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Суддя В. В. Яремко