П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 листопада 2022 року

м. Рівне

Справа № 570/1990/20

Провадження № 22-ц/4815/1359/22

Головуючий у Рівненському районному суді

Рівненської області: суддя Кушнір Н.В.

Рішення суду першої інстанції

(вступна і резолютивна частини) проголошено:

об 11 год. 57 хв. 12 вересня 2022 року у м. Рівне

Рівненської області

Повний текст рішення складено: 21 вересня 2022 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючий: суддя Хилевич С.В.

судді: Боймиструк С.В., Вейтас І.В.,

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поліщука Дмитра Володимировича на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2022 року у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства "Європейський страховий альянс" до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у порядку суброгації,

в с т а н о в и в:

У травні 2020 року в суд звернулося Приватне акціонерне товариство "Європейський страховий альянс" (далі ПрАТ "Страховий альянс" або страховик) з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у порядку суброгації у розмірі 81 871, 32 гривні. Мотивуючи вимоги, вказувалося, що страховиком виплачено зазначену суму на користь потерпілої особи від дорожньо-транспортної пригоди з вини відповідача.

З наведених міркувань просив стягнути із ОСОБА_1 на його користь 81 871, 32 гривні.

Рішенням Рівненського районного суду від 12 вересня 2022 року позов задоволено.

Стягнуто із відповідача на користь ПрАТ "Страховий альянс" 81 871, 32 гривні страхового відшкодування у порядку суброгації та 2 102 гривні судового збору.

У поданій через свого представника адвоката Поліщука Д.В. апеляційній скарзі ОСОБА_1 , вважаючи оскаржуване рішення незаконним і необґрунтованим, що полягало у порушенні норм процесуального права, неправильному застосуванні норм матеріального права, неповному з`ясуванні обставин, що мають значення для справи, та невідповідності висновків суду обставинам справи, просила скасувати його та відмовити ПрАТ "Страховий альянс" у позові.

Обґрунтовуючи її, покликається на те, що судом не було встановлено особу потерпілого, оскільки грошові кошти було сплачено на рахунок Товариства з обмеженою відповідальністю "Вік-Експо" (далі - ТОВ "Вік-Експо"), хоча автомобіль належав Товариству з обмеженою відповідальністю "Байер" (далі - ТОВ "Байер"), а в момент дорожньо-транспортної пригоди керувала ним ОСОБА_2 . Вважає внаслідок відсутності перекладу українською мовою недопустимим доказом документ з назвою "Отчет №62/01-19" від 26.01.2019. При цьому оцінка збитків здійснювалася за подією, де відповідач не була учасником, адже документ "Отчет №62/01-19" свідчить про дорожньо-транспортну пригоду від 27 грудня 2018 року, тоді як цей факт відповідно до постанови суду від 21 грудня 2018 року у справі №569/24053/18 мав місце 12 грудня 2018 року. Так само і акт технічного огляду автомобіля від 04.01.2019 містить інформацію про те, що пошкодження виникли внаслідок дорожньо-транспортної пригоди від 27 грудня 2018 року.

Заявник звертає увагу на відсутність доказів про сплату страхового відшкодування саме ПрАТ "Страховий альянс", оскільки відповідно до копій платіжних доручень №11736 від 03.07.2019, №62 від 23.07.2019, №177 від 08.08.2019, №539 від 15.10.2019 платником був Товариство з обмеженою відповідальністю "Європейський альянс" (далі - ТОВ "Європейський альянс"). У платіжних дорученнях не вказувалося, що ці платежі здійснювалися від імені та/або за дорученням страховика. Також судом не дано оцінки договору доручення №3-09П від 16 січня 2009 року, укладеного між ЗАТ "Європейський страховий альянс" і ТОВ "Європейський альянс". Так, за його умовами виплата страхового відшкодування може здійснюватися повіреним, але від імені та за рахунок коштів довірителя. Тобто в матеріалах справи відсутні будь-які докази оплати за рахунок позивача та від його імені. При цьому цей договір доручення не містить в собі варіанту виплати повіреним страхових платежів за рахунок власних коштів.

Крім іншого, закон пов`язує перехід права вимоги до страховика, який виплатив страхове відшкодування, однак страховик не надав відповідних доказів про виплату саме ним відшкодування на користь ТОВ "Вік-Експо". Тобто неможливо встановити, що у відповідача виникло зобов`язання в порядку ст. 1191 ЦК України перед страховиком. Такою особою вважає ТОВ "Європейський альянс".

Відзив на апеляційну скаргу не подавався, хоча про таке право учасникам справи було роз`яснено ухвалою Рівненського апеляційного суду від 03 листопада 2022 року.

Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про відхилення апеляційної скарги.

Як з`ясовано судом, 12 січня 2018 року між ПрАТ "Страховий альянс" та ТОВ "Байєр" укладено договір страхування№1057720 наземного транспорту автомобіль Skoda Fabia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 . За його умовами, страховик зобов`язався відшкодувати збитки, що могли настати у зв`язку з пошкодженням, знищенням чи втратою застрахованого автомобіля.

В подальшому, 12 грудня 2018 року, сталася дорожньо-траснпортна пригода за участю застрахованого автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , та автомобіля Toyota Rav4, реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .

Постановою Рівненського міського суду від 21 грудня 2018 року відповідача визнано винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст.124 КУпАП, та стягнуто 340 гривень штрафу. При цьому питання відшкодування збитків, спричинених потерпілому, не вирішувалося.

26 січня 2019 року на замовлення страховика оцінено розмір збитків та складено розрахунок страхового відшкодування № 62/01-19, за яким вартість майнової шкоди, завданої внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику автомобіля Skoda Fabia, реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , склала 81 871, 32 гривні.

З копій платіжних доручень від 03 липня 2019 року №11736, від 23 липня 2019 року №62, від 08 серпня 2019 року №177, від 08 серпня 2019 року №2335, від 15 жовтня 2019 року №539 вбачається факт сплати ТОВ "Європейський альянс", який діяв від імені та в інтересах ПрАТ "Страховий альянс" відповідно до договору доручення №3-09П від 16 січня 2009 року, на користь ТОВ "Вік-Експо" страхового відшкодування у загальній сумі 81 871 грн. 32 грн.

Вважаючи, що внаслідок виплати страхового відшкодування у страховика виникло право вимоги до відповідача як особи, винної за завдані збитки, у розмірі сплачених на користь ТОВ "Вік-Експо" коштів, у травні 2020 року в суд звернулося ПрАТ "Страховий альянс" з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування збитків у порядку суброгації.

Повно і правильно встановивши обставини справи та з`ясувавши, що при вирішенні спірних правовідносин до застосування підлягали норми матеріального права, на застосуванні яких наполягав позивач, суд першої інстанції обґрунтовано задовольнив позов і стягнув із ОСОБА_1 на користь ПрАТ "Страховий альянс" 81 871, 32 гривні збитків.

Згідно зі ст.ст. 979, 980, 993, 1188 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.

Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані з:

1.)життям, здоров`ям, працездатністю та пенсійним забезпеченням (особисте страхування);

2.)володінням, користуванням і розпорядженням майном (майнове страхування);

3.)відшкодування шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності).

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.

Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме:

1.)шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою;

2.)за наявності вини лише особи, якій завдано шкоди, вона їй не відшкодовується;

3.)за наявності вини всіх осіб, діяльністю яких було завдано шкоди, розмір відшкодування визначається у відповідній частці залежно від обставин, що мають істотне значення.

Відповідно до ст.ст. 6, 9, 16, 25, 27 Закону України "Про страхування" добровільне страхування - це страхування, яке здійснюється на основі договору між страхувальником і страховиком. Загальні умови і порядок здійснення добровільного страхування визначаються правилами страхування, що встановлюються страховиком самостійно відповідно до вимог цього Закону. Конкретні умови страхування визначаються при укладенні договору страхування відповідно до законодавства.

Страхова сума - грошова сума, в межах якої страховик відповідно до умов страхування зобов`язаний провести виплату при настанні страхового випадку.

Страхова виплата - грошова сума, яка виплачується страховиком відповідно до умов договору страхування при настанні страхового випадку.

Договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.

Здійснення страхових виплат і виплата страхового відшкодування проводяться страховиком згідно з договором страхування на підставі заяви страхувальника (його правонаступника або третіх осіб, визначених умовами страхування) і страхового акта, що складається страховиком або уповноваженою ним особою у формі, визначеній страховиком.

До страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.

Як зазначалося Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 04 липня 2018 року у справі №755/18006/15-ц (провадження № 14-176цс18), згідно зі ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України «Про страхування» у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, до страховика потерпілого переходить право вимоги до завдавача шкоди у деліктному зобов`язанні в межах виплаченого потерпілому страхового відшкодування. Після такої виплати деліктне зобов`язання не припиняється. У ньому відбувається заміна кредитора: до страховика потерпілого переходить право вимоги, що належало цьому потерпілому у деліктному зобов`язанні, у межах виплаченого йому страхового відшкодування. Такий перехід права вимоги є суброгацією.

За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Щодо доводів апеляційної скарги про те, що судом не було встановлено особу потерпілого, то з ними погодитися не можна.

Так, безумовно потерпілим є особа, яка зазнала майнової шкоди внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, тобто страхувальник ТОВ "Байер". Однак закон не забороняє виплату страхового відшкодування й іншій особі. Тим більше, розділом 8 договору №1057720 добровільного страхування ризиків, пов`язаних з експлуатацією автотранспортних засобів, від 12 січня 2018 року чітко передбачено порядок та умови здійснення виплати страхового відшкодування, де вказується про можливість альтернативної виплати або на користь страхувальника, або вигодонабувачу, тобто ТОВ "Вік-Експо".

Не можна погодитися і з аргументами заявника про помилковість визначення дати, коли відбулася дорожньо-транспортна пригода. Оскільки документ "Отчет №62/01-19 об оценке стоимости убытков, причиненных повреждением транспортного средства" та акт технічного огляду автомобіля від 04.01.2019 містять помилкову інформацію про дорожньо-транспортну пригоду, а саме "27 грудня 2018 року", тому правильною є дата "12 грудня 2018 року", яка підтверджена матеріалами справи, в т.ч. і постановою Рівненського міського суду від 21 грудня 2018 року.

Не заслуговують на увагу як необґрунтовані і посилання автора апеляційної скарги про відсутність доказів стосовно виплати ПрАТ "Страховий альянс" страхового відшкодування, адже їх оплату здійснено іншою особою. Так, на а.с. 35-40 т. 1 міститься копія договору доручення №3-09П від 16 січня 2009 року, укладеного між ЗАТ "Європейський страховий альянс" як довірителем та ТОВ "Європейський альянс" як повіреним. За умовами договору, довіритель доручає, а повірений зобов`язується за винагороду від імені і за рахунок довірителя виконувати роботи, пов`язані із здійсненням страхових виплат та страхових відшкодувань клієнтам довірителя за видами страхування: КАСКО, страхування відповідальності власників наземних транспортних засобів, в добровільній і обов`язковій формах, страхування вантажів, страхування відповідальності за видані гарантії по обслуговуванню автомобілів та інших ризиків, пов`язаних із страхуванням та використанням транспортних засобів. Тому виплата страхового відшкодування на користь ТОВ "Вік-Експо" у загальній сумі 81 871, 32 гривні повністю відповідає договірним зобов`язанням між ПрАТ "Страховий альянс" і ТОВ "Європейський альянс" і вимогам закону не суперечить.

Норми статті 1000 ЦК України вказують, що за договором доручення одна сторона (повірений) зобов`язується вчинити від імені другої сторони (довірителя) певні юридичні дії. Правочин, вчинений повіреним, створює, змінює, припиняє цивільні права та обв`язки довірителя.

Цим спростовуються і доводи заявника про ненадання страховиком відповідних доказів про виплату саме ним страхового відшкодування на користь ТОВ "Вік-Експо".

З приводу недодержання судом попередньої інстанції норм процесуального права, на чому наполягав заявник, то вони на увагу апеляційного суду не заслуговують.

Так, відповідно до абз. другого ч. 2 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права можуть бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи. Однак будь-яких фактів про процесуально-правові дефекти, що потягли би помилкове розв`язання цивільно-правового спору, автором апеляційної скарги не надано, а апеляційним судом здобуто не було.

Не встановлено мотивів внаслідок їх відсутності і для застосування вимог ч. 3 цієї статті, яка передбачає обов`язкові підстави для скасування судового рішення.

Решта аргументів представника відповідача адвоката Поліщука Д.В. також є необґрунтованими і колегією суддів відхиляються.

Перегляд судового рішення у суді апеляційної інстанції забезпечує виконання головного завдання appelatio дати новим судовим розглядом додаткову гарантію справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист. Ця гарантія полягає в тому, що сам факт другого розгляду дозволяє уникнути помилки, що могла виникнути при першому розгляді. Апеляція, по суті, є надання новим судовим розглядом додаткової гарантії справедливості судового рішення, реалізації права на судовий захист.

У справі "Рябих проти Росії" (заява №52854/99, рішення від 24 липня 2003 року) Європейський суд з прав людини зазначив, що право на справедливий судовий розгляд, гарантоване ст. 6 § І Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, має тлумачитися в світлі Преамбули Конвенції, яка проголошує верховенство права спільною спадщиною Високих Договірних Сторін. Одним із основних аспектів верховенства права є принцип юридичної певності, який, серед іншого, вимагає, щоб остаточні рішення судів не могли бути поставлені під сумнів. Правова певність передбачає дотримання принципу res judicata, тобто принципу остаточності рішення, недопустимості повторного розгляду вже вирішеної справи. Цей принцип наполягає на тому, що жодна сторона не має права домагатися перегляду кінцевого і обов`язкового рішення тільки з метою нового слухання і вирішення справи. Повноваження судів вищої ланки переглядати рішення мають використовуватися для виправлення судових помилок, помилок у здійсненні правосуддя, а не заміни рішень.

Підставою для залишення оскаржуваного рішення без змін відповідно до ст. 375 ЦПК України є додержання судом першої інстанції норм матеріального і процесуального права при його ухваленні.

Керуючись ст.ст. 374, 375, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 адвоката Поліщука Дмитра Володимировича залишити без задоволення, а рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 12 вересня 2022 року без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.

Якщо в судовому засіданні оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: С.В. Хилевич

Судді: С.В.Боймиструк

І.В.Вейтас