Постанова

Іменем України

09 листопада 2022 року

м. Київ

провадження № 22-ц/824/9599/2022

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді: Мазурик О. Ф. (суддя-доповідач),

суддів: Желепи О. В., Кравець В. А.,

розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1

на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

від 01 липня 2022 року

в складі судді Бебешко М. М.

у цивільній справі №357/1745/22 Білоцерківського міськрайонного суду Київської області

за позовом Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа»

до ОСОБА_1

про стягнення заборгованості за житлово-комунальні послуги

У С Т А Н О В И В:

24 січня 2022 року позивач - Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (далі - КП «Білоцерківтепломережа», Підприємство) звернувся до суду з позовом, в якому посилаючись на те, що ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 , своєчасно отримує послуги з постачання теплової енергії, однак не сплачує за такі послуги, просив стягнути з останнього заборгованість за спожиті у період з 01.10.2017 по 01.01.2022 послуги з постачання теплової енергії, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, у розмірі 60 318,07 грн, з яких борг за постачання теплової енергії - 48 934,68 грн; інфляційні втрати - 8 180,41 грн та 3% річних - 3 202,98 грн.

Відповідач позов не визнав та подав відзив. В обгрунтування заперечень проти відзиву посилався на те, що позивач надає неякісні послуги з постачання теплової енергії, у зв`язку з цим він неодноразово звертався до КП «Білоцерківтепломережа» із заявами про розірвання договору про надання послуг з теплопостачання, які були проігноровані. Також зазначив, що звертався до позивача з вимогою про надання дозволу на відключення від мереж централізованого опалення та гарячого водопостачання, а в подальшому і з повідомленням про відмову від послуг теплопостачання та відключення його квартири від системи централізованого опалення зі створенням режиму транзитного проходження теплового носія. Додав, що 18.10.2017 у присутності п'ятьох свідків складено акт, який підтверджує, що опалення в квартирі здійснюється за допомогою електрообігрівачів.

Крім того, як на підставу відмови в задоволенні позову відповідач посилався на те, що позивачем пропущено строк позовної давності.

Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду м. Києва від 01 липня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з ОСОБА_1 на користь КП «Білоцерківтепломережа» за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у розмірі 32 286,53 грн, інфляційні втрати - 6 134,35 грн, 3% річних в сумі 2 826,00 грн та судовий збір в сумі 1696,51 грн.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, посилаючись на те, що рішення суду є незаконним та необґрунтованим, ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, без повного з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору.

В обгрунтування апеляційної скарги посилався на те, що суд першої інстанції дійшов помилкового висновку про стягнення заборгованості, оскільки з жовтня 2017 між сторонами фактично був відсутній договір про надання послуг, тоді як у відповідності до вимог Закону україни «Про житлово-комунальні послуги», надання житлово-комунальних послуг здійснюється виключно на договірних засадах.

Зазначив, що при відмові споживачів від централізованого теплопостачання при вирішенні даного спору повинні застосовуватися положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про теплопостачання», а не положення Наказу Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води». Тому вимога споживача на встановлення індивідуального опалювального приладу та відключення від мереж централізованого опалення в квартирі є законною.

На думку скаржника, оскільки він відключився від від мереж централізованого опалення, то й відповідно послуга з постачання теплової енергії позивачем не надавалася, а відтак і відсутні підстави для оплати такої послуги.

Резюмував, що він має індивідуальне опалення, в його квартирі на законних підставах відключені стояки централізованої системи теплопостачання, а отже він не є споживачем послуг позивача і не зобов`язаний сплачувати за такі послуги.

За наведених обставин просив скасувати рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022.

Заперечуючи проти апеляційної скарги, позивач подав відзив.

В обґрунтування відзиву зазначив, що рішення суду першої інстанції є законним та обгрунтованим і відсутні підстави для його скасування за обставин, наведених в апеляційній скарзі.

Зазначав, що наявними в матеріалах справи доказами підтверджується факт надання Підприємством на будинок, в якому знаходиться квартира відповідача, комунальних послуг з централізованого постачання теплової енергії. Зокрема, підведення централізованого опалення до стояка в межах квартири відповідача свідчить про надання КП «Білоцерківтепломережа» послуг з постачання теплової енергії.

Також зазначав, що відповідач самовільно відключився від мережі з теплопостачання, що не звільняє його від оплати за такі послуги.

За вказаних обставин просив залишити без задоволення апеляційну скаргу, а рішення білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01.07.2022 - без змін.

Відповідач, належним чином повідомлений про відкриття апеляційного провадження за його апеляційною скаргою та призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Подав до суду відповідь на відзив позивача (а.с. 126-137, 144).

За приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.

Спір у даній справі не належить до тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи; ціна позову не перевищує сто неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а відтак справа розглядається апеляційним судом у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Колегія суддів, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, що заявлялися у суді першої інстанції, дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є власником квартири АДРЕСА_2 . Належна відповідачу квартира має площу 86,2 кв.м та розташована в багатоквартирному житловому будинку.

Комунальне підприємство Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» є юридичною особою, що засновано на власності територіальної громади міста Біла Церква та є виконавцем послуг з централізованого опалення.

Згідно розрахункового листа абонента, особовий рахунок № НОМЕР_1 , відкритого на ім`я ОСОБА_1 , за адресою: АДРЕСА_3 , за останнім рахується заборгованість за надані послуги з централізованого опалення за період з 01 жовтня 2017 року по 01 січня 2022 року у розмірі 48 934,68 грн.

В жовтні 2021 року ОСОБА_1 позивачем направлено претензію з вимогою в добровільному порядку провести оплату вказаної заборгованості протягом місяця з дати одержання претензії.

Матеріали справи не містять доказів, що ОСОБА_1 сплатив заборгованість за період з 01.10.2017 по 01.01.2022 в сумі 48 934,68 грн.

Також, матеріали справи не містять доказів, що у вказаний вище період ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_3 не надавалися послуги з централізованого опалення або надавалися послуги неналежної якості.

Звертаючись до суду з апеляційною скаргою, відповідач посилався на те, що він не отримує від КП «Білоцерківтепломережа» послуги з теплопостачання, оскільки відключився від мереж централізовано опалення.

Колегія суддів не приймає до уваги такі доводи апеляційної скарги, оскільки як правильно встановлено судом першої інстанції матеріали справи не містять належних доказів відключення квартири ОСОБА_1 від мереж централізованого постачання тепла у встановленому законом порядку.

Зокрема, заперечуючи проти позовних вимог, відповідач не подавав до суду першої інстанції Акту про відключення його квартири від мереж централізованого теплопостачання, затверджений постійно діючою міжвідомчою комісією. Оскільки ОСОБА_1 не дотримався встановленої законом процедури відключення від мереж централізованого опалення, відсутні підстави вважати, що він не отримував від позивача послуги з централізованого опалення.

Згідно правового висновку, висловленого Верховним Судом в постанові від 08.07.2020 у справі №554/946/18, єдиною законною підставою для відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення є відповідний акт постійно діючої міжвідомчої комісії для розгляду питань щодо відключення споживачів від мереж централізованого опалення і постачання гарячої води. Інших підстав чинним законодавством України не передбачено.

З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що не мають правового значення інші доводи скаржника, щодо законності відключення його квартири від мереж централізованого теплопостачання, а саме тлумачення в апеляційній скарзі пріорітетності застосування Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про теплопостачання» при відмові споживачів від централізованого теплопостачання над Наказом Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води».

Більше того, колегія суддів зауважує, що таке тлумачення скаржником вищенаведених положень закону є неправильним, оскільки положення Закону України «Про житлово-комунальні послуги» та Закону України «Про теплопостачання» встановлюють право споживачів на відключення віж мереж централізованого опалення, а Наказ Міністерства будівництва, архітектури та житлово-комунального господарства України «Про затвердження Порядку відключення окремих житлових будинків від мереж централізованого опалення та постачання гарячої води» визначає порядок, в якому таке право реалізується. А як вже вказувалося вище, відповідачем не надано належних доказів відключення його квартири від мереж централізованого опалення, відтак і не спростовано належними доказами не надання позивачем послуг з централізованого теплопостачання.

За наведених обставин, колегія суддів вважає, що суд першої інстанціїї, встановивши вищевказані обставини справи та застосувавши норми матеріального права, які регулюють дані правовідносини, дійшов обґрунтованого висновку про наявність у ОСОБА_1 заборгованості з оплати послуги централізованого теплопостачання за період 01.10.2017 по 01.01.2022 в сумі 48 934,68 грн.

Доводи апеляційної скарги про відсутність укладеного між сторонами договору на надання послуг не заслуговують на увагу судової колегії, оскільки факт відсутності договору про надання житлово-комунальних послуг сам по собі не може може бути підставою для звільнення споживача від оплати послуг у повному обсязі (постанова Верховного Суду від 21.04.2020 у справі №910/7968/19).

Враховуючи викладене та зважаючи на положення ст. 625 ЦК України, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції також дійшов обгрунтованого висновку про наявність у позивача права нарахування на суму заборгованості в розмірі 48 934,68 грн інфляційних втрат та три відсотки річних.

Також, застосувавши положення ст. 257, 261 та 267 ЦПК України, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку, щодо наявності правових підстав для стягнення заборгованості з оплати послуги постачання теплової енергії, з урахуванням інфляційних втрат та трьох відсотків річних за період часу із 01 лютого 2019 року до 01 січня 2022 року, тобто в межах строку позовної давності. Сума заборгованості за послуги з теплопостачання, згідно розрахунку позивача, у відповідача за вказаний період часу складає 32 286,53 грн. Сума інфляційних за цей же період - 6 134,35 грн, а сума трьох відсотків річних - 2 826,00 грн.

Разом з тим колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, визначаючи розмір інфляційних втрат та трьох відсотків річних, неправильно застосував норми матеріального права, з огляду на таке.

У разі існування прострочення виконання грошового зобов`язання з оплати житлово-комунальних послуг на боржника покладається відповідальність, передбачена частиною другою статті 625 ЦК України.

Водночас, відповідно до п. 3 Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)" на період дії карантину або обмежувальних заходів, пов`язаних із поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), та протягом 30 днів з дня його відміни забороняється нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені) за несвоєчасне здійснення платежів за житлово-комунальні послуги.

Постановою КМУ від 11.03.2020 №211 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 12.03.2020 до 22.05.2020 на всій території України карантин.

Постановою КМУ від 20.05.2020 №392 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 22.05.2020 до 31.07.2020 на всій території України карантин.

Постановою КМУ від 22.07.2020 №641 "Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2" було установлено з 01.08.2020 до 31.12.2020 на всій території України карантин.

Постановою КМУ від 9 грудня 2020 року №1236 «Про встановлення карантину та запровадження обмежувальних протиепідемічних заходів з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2», з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2 (далі - COVID-19), з 19 грудня 2020 року до 31 березня 2022 року на території України продовжено дію карантину.

Як вже вказувалося вище, з урахуванням розрахунку заборгованості наданого позивачем та в межах строку позовної давності за період з 01.02.2019 по 01.01.2022, у зв`язку із несвоєчасною оплатою послуг з централізованого теплопостачання, розмір 3% становить 2 826,00 грн, а сума інфляційних за цей же період - 6 134,35 грн.

З цього ж розрахунку вбачається, що з квітня 2020 року по січень 2022 року, тобто вже на час дії карантину, позивачем нараховано 3% річних в розмірі 2 123,09 грн, а інфляційні втрати в розмірі 6 183,18 грн, що разом становить суму 8 306,27 грн.

Ураховуючи наведені обставини та положення закону, колегія суддів вважає, що у період дії карантину, тобто з 01 квітня 2020 року по 01 січня 2022 року у позивача були відсутні правові підстави для нарахування 3% річних та інфляційних втрат на суму заборгованості.

Беручи до уваги викладене, колегія суддів приходить до висновку, що 3% річних та інфляційні втрати необхідно обраховувати за період з 01 лютого 2019 року по березень 2020 року, тобто в межах строку позовної давності та з урахуванням встановлених законодавством обмежень щодо нарахування штрафних санкцій за несвоєчасну оплату житлово-комунальних послуг в період дії карантину.

Згідно розрахунку заборгованості, за період з 01 лютого 2019 року по березень 2020 року розмір 3% річних становить 702,91 грн, а інфляційних втрат - 962,47 грн.

Таким чином, заборгованість з оплати послуг централізованого теплопостачання, з урахуванням 3% річних та інфляційних втрат, становить 33 951,91 грн (32 286,53 +702,91+962,47).

Однак, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції вищевказаного не врахував, внаслідок чого неправильно обрахував період за який необхідно здійснювати нарахування 3% річних та інфляційних втрат та дійшов помилкового висновку про наявність правових підстав для задоволення цих позовних вимог у повному обсязі, в межах строку позовної давності.

Таким чином, сума нарахованих позивачем 3% річних та інфляційних втрат за період, на час якого діяв карантин, не підлягає задоволенню.

За вказаних обставин, колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції в силу ст. 376 ЦПК України в частині позовних вимог про стягнення 3% річних та інфляційних втрат підлягає зміні шляхом зменшення суми боргу.

Колегія суддів також не погоджується з висновком суду про стягнення з відповідача сдуового збору, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір стягується пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

З матеріалів справи вбачається, що до відзиву на позовну заяву ОСОБА_1 долучено копію посвідчення про встановлення йому ІІ групи інвалідності (а.с. 38).

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 5 Закону України "Про судовий збір" від сплати судового збору в усіх судових інстанціях звільняються особи з інвалідністю I та II груп.

З урахуванням наведеного, колегія суддів приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції в частині стягнення з відповідача судового збору підлягає скасуванню.

Частиною шостою статті 19 ЦПК України визначено, що справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб; справи незначної складності є малозначними справами.

Оскільки ціна позову у даній справі не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, справа незначної складності, то вона відноситься до малозначних справ.

За приписами п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах.

На підставі викладеного та керуючись ст. 268, 374, 376, 383, 384, 389 ЦПК України

П О С ТА Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2022 року в частині визначеного розміру 3% річних та інфляційних втрат - змінити, зменшивши розмір 3% річних з 2 826 грн 00 коп. до 702 грн 91 коп. та інфляційні втрати з 6 134 грн 35 коп. до 962 грн 47 коп.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2022 року в частині стягнення з відповідача судового збору - скасувати.

Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 01 липня 2022 року в частині стягнення за заборгованості з оплати житлово-комунальних послуг з постачання теплової енергії - залишити без змін.

Викласти резолютивну частину рішення в наступній редакції:

"Стягнути з ОСОБА_1 (дата народження: ІНФОРМАЦІЯ_1 ; ідентифікаційний номер: НОМЕР_2 ; місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Комунального підприємства Білоцерківської міської ради «Білоцерківтепломережа» (; місцезнаходження: Київська область, м. Біла Церква, вул. Мережна, 3) заборгованість за надані житлово-комунальні послуги з постачання теплової енергії у розмірі 32 286 (тридцять дві тисячі двісті вісімдесят шість) грн 53 коп., інфляційні втрати в сумі 962 (дев'ятсот шістдесят дві) грн 47 коп. та 3% річних в сумі 702 (сімсот дві) грн 91 коп., а всього 33 951 (тридцять три тисячі дев'ятсот п'ятдесят одна) грн 91 коп.".

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Головуючий О. Ф. Мазурик

Судді О. В. Желепа

В. А. Кравець