ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 642/7073/16-ц Номер провадження 22-ц/814/3001/22Головуючий у 1-й інстанції Проценко Л.Г. Доповідач ап. інст. Дорош А. І.
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 листопада 2022 року м. Полтава

Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

Головуючого судді-доповідача Дорош А.І.

Суддів: Лобова О.А., Триголова В.М.

при секретарі: Коротун І.В.

переглянув у судовому засіданні в м. Полтаві цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1

на рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року, ухвалене суддею Проценком Л.Г., повний текст рішення складено - 20 грудня 2019 року

у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , треті особи: Харківська міська рада, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Ярослав Вікторович, про припинення права частки у спільному майні, визнання договору купівлі-продажу частини будинку недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння, -

В С Т А Н О В И В:

08 листопада 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_4 , треті особи: Харківська міська рада, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В., ОСОБА_3 , в якому просила суд визнати недійсним договір купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 05.10.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В. за №3740.

Позовна заява мотивована тим, що ОСОБА_1 є власником 1/2 частини житлового будинку відповідно до свідоцтва про право на спадщину від 11.06.1988р., інша 1/2 частина житлового будинку перебувала у власності ОСОБА_3 , яка 05.10.2016 року продала свою частину ОСОБА_4 . Укладений договір не відповідає вимогам законодавства і порушує право позивача як співвласника будинку, оскільки не містить істотної умови - кадастрового номеру земельної ділянки, як передбачено ч.6 ст. 120 ЗК України. При відчуженні частини будинку не виготовлялася землевпорядна, технічна документація щодо визначення меж окремої земельної ділянки, на якій розташоване відчужуване майно, а також присвоєння їй кадастрового номеру. Тобто при переході права власності на нерухомість відповідна частина земельної ділянки, що переходить до покупця, не була сформована в окрему земельну ділянку у порядку, визначеному ст.ст. 55,56 ЗУ «Про землеустрій», з відповідним встановленням меж нової земельної ділянки та присвоєнням кадастрового номеру. За змістом ч.1 ст. 215 ЦК України, підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимоги, які встановлені частиною першою-третьою, п`ятою та шостою ст. 203 цього Кодексу. Оспорюваний договір не відповідає вимогам ст. 377 ЦК України, ст. 120 ЗК України.

12.03.2018 року ОСОБА_1 подала до суду уточнену позовну заяву до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , треті особи: Харківська міська рада, приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В., в якій просила суд припинити право приватної власності ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в цілому; визнати недійсним договір купівлі продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладений 05 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідчений приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В. за №3740; витребувати із незаконного володіння ОСОБА_4 Ѕ частину житлового будинку АДРЕСА_1 , що раніше належала ОСОБА_3 (т.1 а.с. 204-207).

Рішенням Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , ОСОБА_3 , треті особи: Харківська міська рада, Приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Жовнір Ярослав Вікторович, про припинення права на частку у спільному майні, визнання договору купівлі-продажу частини будинку недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння - відмовлено.

Рішення суду першої інстанції щодо вимог про визнання недійсним договору купівлі-продажу 1/2 частини житлового будинку, укладеного між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 і в частині витребування із незаконного володіння ОСОБА_4 1/2 частини, що раніше належала ОСОБА_3 , мотивоване тим, що ОСОБА_1 не є власником 1/2 частини житлового будинку, який за договором купівлі-продажу 05.10.2016 року ОСОБА_3 продала ОСОБА_4 . Вказаний договір укладено у відповідності до вимог ст.ст. 203, 209, 210,ч.1,2,3 ст.319,ч.1,2 ст. 321, 357, 361, 362, ч.1 ст. 377 ЦК України, ч.2 ст. 120 ЗК України, а посилання позивача на порушення сторонами договору купівлі-продажу земельного законодавства суперечить матеріалам справи і вимогам законодавства вказаного вище, а тому суд першої інстанції відхилив ці доводи як необґрунтовані. Щодо вимог про припинення права власності ОСОБА_4 на 1/2 частину житлового будинку і визнання за позивачем права власності на житловий будинок в цілому, то докази про внесення позивачем на депозитний рахунок суду вартості частки в спільному майні в матеріалах справи відсутні. Крім того, позивач звернулася до суду з позовом про припинення права ОСОБА_3 , яка є колишнім співвласником 1/2 частини спірного будинку, та яка 05.10.2016 року уклала договір купівлі-продажу цієї частини житлового будинку з надвірними будівлями з ОСОБА_4 , і остання з моменту реєстрації є власником цієї 1/2 частини спірного будинку, тобто, позов в цій частині пред`явлено до особи, право власності якої на 1/2 частину житлового будинку припинено згідно п.1 ч.1 ст.346 ЦК України, доказів, що таке припинення (п.4 ч.1 ст. 365 ЦК України) не завдасть істотної шкоди інтересам співвласника, матеріали справи не містять. Вказані у позові доводи є необґрунтованими з тих підстав, що порушується принцип рівності прав співвласників, а правовий режим спільної часткової власності враховує інтереси усіх її учасників і забороняє обмеження прав одних учасників за рахунок інших.

В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.

Апеляційна скарга мотивована тим, що оспорений договір купівлі-продажу укладений без зазначення істотної умови кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташований будинок. При відчуженні половини будинку не виготовлялася землевпорядна, технічна документація щодо визначення меж окремої земельної ділянки, не присвоювався кадастровий номер. У суді першої інстанції представник Харківської міської ради зазначив, що земельна ділянка на теперішній час перебуває у власності територіальної громади, інформації щодо присвоєння їй кадастрового номеру він не має. У постанові Вищого господарського суду України від 08.04.2014 року у справі №910/17327/13 суд дійшов висновку, що всупереч вимогам ст. 120 ЗК України та ст. 377 ЦК України, у договорі не вказаного кадастровий номер земельної ділянки, на якій розташована частина відчужуваних об`єктів. Також посилається на те, що відповідач ОСОБА_3 та її родина протягом останніх 15 років не цікавилася своєю половиною будинку, згідно висновку будівельно-технічного дослідження вона знаходиться в аварійному стані. Зазначає, що на час підготовчого засідання вона не мала матеріальної змоги внести кошти на депозит, не мала номер рахунку.

У відзиві на апеляційну скаргу, який надійшов до Харківського апеляційного суду13.04.2020 року, відповідач ОСОБА_4 просить у задоволенні апеляційної скарги ОСОБА_1 відмовити у повному обсязі (т.3 а.с. 221-224).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 22.01.2020 року витребувана дана цивільна справа з Ленінського районного суду м. Харкова (т.3 а.с. 162-163).

Ухвалою Харківського апеляційного суду від 18.03.2020 року відкрито провадження у справі та ухвалою цього ж суду від 30.03.2020 року дана справа призначалася до розгляду на 23.04.2020 року (т.3 а.с. 205, 209).

Ухвалами Харківського апеляційного суду від 05.10.2020 року та від 20.05.2021 року за клопотанням ОСОБА_5 , який діє в інтересах ОСОБА_1 , призначено у справі будівельно-товарознавчу експертизу (т.4 а.с. 38-40,107-109).

12.07.2022 року до Харківського апеляційного суду надійшов висновок експерта (т.4 а.с.112).

Розпорядженням голови Верховного Суду № 14/0/9-22 від 25.03.2022 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану (окремі суди Сумської, Харківської області), відповідно до ч. 7 ст. 147 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням неможливості судами здійснювати правосуддя під час воєнного стану, змінено територіальну підсудність справ Харківського апеляційного суду на Полтавський апеляційний суд.

З 01.08.2022 року дана цивільна справа перебуває у провадженні Полтавського апеляційного суду (а.с. 128).

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року справа призначена до апеляційного розгляду на 14.11.2022 року о 10-20 год., з повідомленням учасників справи (т.4 а.с. 157).

У судове засідання апеляційного суду 14.11.2022 року учасники справи не з`явилися. Позивач та її представник належним чином повідомлені про дату, час і місце розгляду справи шляхом направлення судових повісток та повідомлень на офіційну електронну адресу представника позивача у порядку ч. 6 ст. 128 ЦПК України. Згідно ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. Клопотанням про відкладення розгляду справи не надходили. При цьому, колегія суддів враховує, що електронний варіант ухвали Полтавського апеляційного суду від 05.08.2022 року розміщено в мережі Інтернет за адресою: https://reyestr.court.gov.ua/ та відповідно оприлюднено.

Колегія суддів також звертає увагу на те, що вжиття заходів для прискорення процедури розгляду є обов`язком не тільки для держави, а й усіх осіб, які беруть участь у справі. Заявник зобов`язаний демонструвати готовність брати участь на всіх етапах розгляду, що стосуються безпосередньо його, утримуватись від використання прийомів, які пов`язані із зволіканням у розгляді справи, а також максимально використовувати всі засоби внутрішнього законодавства для прискорення процедури слухання (див. mutatis mutandis рішення у справі "Юніон Аліментаріа Сандерс С.А. проти Іспанії" (Case of Union Alimentaria Sanders S.A. v. Spain) від 07.07.89, N 11681/85)).

Сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів, щоб дізнатись про стан відомого їм судового провадження (див. mutatis mutandis, рішення у справах "Олександр Шевченко проти України" (Case of Aleksandr Shevchenko v. Ukraine) від 26.04.2007, N 8371/02 та "Трух проти України" (Trukh v. Ukraine) від 14.10.2003, заява N 50966/99)).

Таким чином, сторони в розумні інтервали часу мають вживати заходів для прискорення процедури розгляду. Позивач ОСОБА_1 , подавши апеляційну скаргу, з метою добросовісного користування процесуальними правами учасника судового процесу згідно з вимогами ст. 44 ЦПК України повинна виявляти інтерес до відомого їй провадження, зокрема, щодо руху поданої нею скарги та результату розгляду її судом.

Отже, колегія суддів бере до уваги, що саме позивач ОСОБА_1 була ініціатором апеляційного провадження, а тому, звернувшись з апеляційною скаргою у справі, вона є безпосередньо зацікавленою вчиняти дії з метою одержання інформації про хід та стан справи.

На зацікавлену сторону покладається обов`язок проявляти належну увагу в захисті своїх інтересів та вживати необхідних заходів, щоб ознайомитись з подіями процесу (рішення ЄСПЛ "Богонос проти Росії" від 05.02.2004 року).

Апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.

Відповідно до ч. 3 ст.3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.

Відповідно до ч. 1. ст. 352 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.

Згідно матеріалів справи та встановлено судом першої інстанції, що Ѕ частина жилого будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 , згідно свідоцтва про право на спадщину від 11.06.1988 року належить ОСОБА_1 (т.1 а.с.7). Інша Ѕ частина цього домоволодіння належала ОСОБА_3 згідно свідоцтва про право на спадщину від 07.04.2011 року (т.1 а.с. 8,83).

05.10.2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 укладено договір купівлі-продажу Ѕ частини житлового будинку з відповідною частиною надвірних будівель, що знаходяться за адресою: АДРЕСА_1 (т.1 а с. 82,92).

На земельній ділянці, яка не є власністю продавця, рішення відповідного органу не приймалося, розташований вказаний житловий будинок літ. «А-1», житловою площею 60,50 кв.м., загальною площею 100,3 кв.м., а також надвірні будівлі: сарай - літ. «Б,Е,В,Г,» літня кухня літ. «Д», вбиральня -літ. «Ж,О» льох -літ. «К»; огорожа №1-4. Згідно витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності від 05.10.2016 року належить ОСОБА_3 на праві власності.

До укладення вказаного договору купівлі-продажу від 05.10.2016 року ОСОБА_3 , відповідно до вимог ч.1,2 ст. 362 ЦК України, письмово повідомила позивача про намір продати свою частку, вказавши ціну та інші умови, на яких вона її продає, але остання не скористалася своїм правом переважної купівлі частки у праві спільної часткової власності (т.1 а.с. 97).

Згідно відповіді Управління Держкадастру у м. Харкові Харківської області від 10.08.2016 року правовстановлюючі документи на право власності (оренди) на земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 , не обліковуються (т.1 а.с. 99).

У порядку, передбаченому ч.2 ст. 365 ЦК України, ОСОБА_1 не вносила вартості 1/2 частини спірного будинку на депозитний рахунок суду та не надала доказів з приводу вартості цього будинку, згідно ч.1 ст. 81 ЦПК України.

Договір між колишніми співвласниками ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , відповідно до ч. 4 ст. 358 ЦК України, щодо визначення порядку володіння та користування спільним майном не укладався та нотаріально не посвідчувався, а тому порядок, за яким вони користувалися вказаним майном, не є обов`язковим для ОСОБА_4 , яка придбала 1/2 частку у праві спільної часткової власності на це майно, оскільки право спільної часткової власності - це право двох або більше осіб на свій розсуд володіти, користуватися і розпоряджатися належним їм у певних частках майном, яке складає єдине ціле, а кожен учасник спільної часткової власності володіє не часткою майна в натурі, а часткою в праві власності на спільне майно в цілому.

Допитаний у суді першої інстанції свідок ОСОБА_6 суду показав, що фактично мешкає в будинку АДРЕСА_1 . Будинок поділений на дві половини та має два входи. Долі співвласників не виділялися. В одній половини, яка належить його матері, проживає мати, він та його дружина, а друга половина вже більше 25 років є безхозною. Попередній власник ОСОБА_3 з`являлася дуже рідко, нічого не робила, її половина не опалювалась, дах протікав. Суміжна стіна між половинами вкрилася цвіллю. На неодноразові звернення щодо необхідності ремонту половини будинку, який руйнує іншу половину, ОСОБА_3 повідомляла про відсутність коштів, яке унеможливлює такий ремонт. На території домоволодіння, яке належить його матері, є самовільно збудовані споруди: гараж побудований у 1998 році та замість прибудованого до будинку сараю вони зробили кухню у 2011 році, але її не узаконили. Договір купівлі - продажу частки будинку відбувся у період судового розгляду справи. Нові власники хотіли щось зробити по ремонту спірної половини, але він їх попередив про те, що поки йде судовий розгляд будь який ремонт чи реконструкція неможливі. Йому та його матері було відомо про продаж половини будинку, але за яку ціну, не знає. Також вони отримували листа від нотаріуса щодо першочергової купівлі за еквівалент 8 000 доларів США, але це не було їм потрібно. Спеціалістом було встановлено, що 1/2 частина будинку відповідача знаходиться у аварійному стані, а друга половина - у нормальному стані, у зв`язку з чим до попереднього власника у них були претензії.

Свідок ОСОБА_7 суду показала, що з 2010 року вона разом з чоловіком мешкає в будинку АДРЕСА_1 . Будинок складається з двох половин, з яких їхня половина знаходиться у жилому стані, а друга - в нежилому, власник якого нею не користувався 25 років. У зв`язку з тим, що співвласник не проводила будь яких робіт, будинок руйнується, стіна сусідньої половини підперта балками, а на стелі та стінах виникли тріщини та цвіль. Ким збудовано самовільну споруду - гараж їй не відомо. Також не узаконена самовільно побудована кухня, оскільки на це немає необхідності. Другу половину будинку продали у 2016 році, про що знала мати її чоловіка - власник другої половини будинку. ОСОБА_3 вона ніколи не бачила, а другий власник ОСОБА_4 з кимось приходила, рубали дерева і щось робили в частині будинку. Також ОСОБА_4 приводила будівельників, маючи намір проводити будівельні роботи, але у зв`язку з тим, що стіна і конструкція будинку є спільною, їх сім`я не надала згоди на таки будівельні роботи, оскільки всі рішення повинні прийматися разом.

Свідок ОСОБА_8 суду показала, що є сестрою ОСОБА_3 по матері. У 60-х роках її сестра разом з чоловіком купили 1/2 частину спірного будинку. У подальшому ОСОБА_3 шлюб розірвала та проживала зі своїм сином, який помер приблизно у 2011 році. Син не ремонтував частину будинку, оскільки у нього не було грошей і зазначена частина будинку без ремонту. Коли позивач робила ремонт, то зруйнувала частину цегляної стіни на частині будинку ОСОБА_1 , підперши стіну балками. ОСОБА_3 з приводу порушень нікуди не зверталася. ОСОБА_3 у своїй частині не проживала приблизно з 2000 року, мешкала в кімнаті гуртожитку по АДРЕСА_3 , фактично осліпла, всі гроші використовувала на ліки і грошей на ремонт не було. Також не було можливості приходити до своєї частини будинку у зв`язку зі станом здоров`я. Частина будинку є жилою, крім коридору, газопостачання відключено, дах не тече, самовільних збудованих споруд немає. Коли оформлювали техпаспорт, то співвласнику ОСОБА_1 запропонували узаконити самовільні споруди, а також купити частину будинку, однак, та відмовилася, зазначивши, що це їм не потрібно. Також пропонувалося провести відповідні дії по присвоєнню кадастрового номеру земельній ділянці, але позивач також відмовилася зазначаючи, що «Все одно буде наше». Про позов про визнання права власності на 1/2 частину будинку вона не знає.

Свідок ОСОБА_9 показала, що є сестрою ОСОБА_4 , з якою приїжджали для огляду частини будинку перед його купівлею. ОСОБА_4 проживає в орендованій квартирі і купувала частину будинку для свого проживання, другої власності не має. У домоволодінні є два входи на територію, паркан-сітка, приміщення нежиле, газопостачання відключено. У частині, що належить ОСОБА_4 , самовільних будівель немає. У ОСОБА_4 є ключ і доступ до частини будинку. ОСОБА_4 розмовляла з сусідами, які заперечували проти будівництва (ремонту), зазначаючи, що і після купівлі-продажу частини будинку, вони не дадуть проводити будівельні роботи. Після оформлення договору вони прибрали територію, щоб почати ремонт, але сусіди зазначили, що не дадуть проводити ремонтні роботи. У 2019 році сусіди, посилаючись на розгляд справи в суді, не пустили спеціаліста по будівництву, який визначався з обсягом робіт, які потрібно було провести. На даний час ОСОБА_4 у спірній частині не проживає, оскільки частина будинку потребує ремонту та у зв`язку з конфліктом із сусідами.

Апеляційний суд у складі колегії суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, виходячи з наступного.

Предметом даного спору є припинення права приватної власності ОСОБА_3 на 1/2 частину житлового будинку АДРЕСА_1 ; визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в цілому; визнання недійсним договір купівлі продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 05 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В. за №3740; витребування із незаконного володіння ОСОБА_4 Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що раніше належала ОСОБА_3 (т.1 а.с. 204-207).

Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і дав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне та обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.

Як правильно встановив суд першої інстанції, спірне домоволодіння адресою: АДРЕСА_1 , належить на праві спільної часткової власності власнику ОСОБА_1 у розмірі частки Ѕ та власнику ОСОБА_4 у розмірі частки Ѕ. Вказані співвласники є рівними у своїх правах щодо володіння, користування, розпорядження в межах своєї частки у спірному домоволодінні.

Оскільки договором від 05.10.2016 року право власності на Ѕ частку спірного домоволодіння перейшло від попереднього власника ОСОБА_3 до нового власника ОСОБА_4 , то позовна вимога про припинення права приватної власності ОСОБА_3 на 1/2 частку житлового будинку АДРЕСА_1 є безпідставною та не підлягає задоволенню.

В частині позовної вимоги про визнання недійсним договору купівлі продажу 1/2 частини житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , укладеного 05 жовтня 2016 року між ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , посвідченого приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Жовнір Я.В. за №3740 з тих підстав, що не була виготовлена землевпорядна технічна документація та не був присвоєний кадастровий номер земельній ділянці, то ця вимога не грунтується на вимогах ЦК України. Як вбачається, позивач не є стороною договору купівлі-продажу від 05.10.2016 року, вона не вказала, у чому саме полягає порушення її права співвласника домоволодіння у результаті укладення цього договору.

Згідно п.5 Постанови Пленуму Верховного Суду України № 9 від 06.11.2009 р. «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» відповідно до ст. 215, 216 ЦК України вимога про визнання оспорюваного правочину недійсним та про застосування наслідків його недійсності, а також вимога про застосування наслідків недійсності нікчемного правочину може бути заявлена як однією зі сторін, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненням правочину.

Згідно п.7 цієї ж Постанови правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.

Отже, пред`являючи даний позов, позивач не вказала підстави, передбачені законом, для визнання договору купівлі-продажу частки домоволодіння недійсним. Крім цього, оскільки вона не є стороною у договорі, то як заінтересована особа повинна вказати у чому саме полягає порушення її прав та законних інтересів вчиненням правочину.

В частині вимоги про витребування із незаконного володіння ОСОБА_4 Ѕ частини житлового будинку АДРЕСА_1 , що раніше належала ОСОБА_3 , то позивач не є власником цієї частини домоволодіння і не має за законом права на її витребування від законного її власника ОСОБА_4 .

Позовна вимога про визнання за ОСОБА_1 права власності на житловий будинок АДРЕСА_2 в цілому не грунтується на вимогах закону, тому задоволенню не підлягає.

Доводи апеляційної скарги про те, що оспорений договір купівлі-продажу укладений без зазначення істотної умови кадастрового номеру земельної ділянки, на якій розташований будинок, то ці доводи не заслуговують на увагу, оскільки, як зазначає сама позивач в апеляційній скарзі, земельна ділянка перебуває у комунальній власності, а не у приватній, тому вказана обставина не є підставою для скасування рішення суду першої інстанції.

Доводи апеляційної скарги про те, що при відчуженні половини будинку не виготовлялася землевпорядна, технічна документація щодо визначення меж окремої земельної ділянки, не присвоювався кадастровий номер, то ці доводи також не заслуговують на увагу та не впливають на законність та обгрунтованість рішення суду першої інстанції з вище вказаних підстав.

Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач ОСОБА_3 та її родина протягом останніх 15 років не цікавилася своєю половиною будинку, згідно висновку будівельно-технічного дослідження вона знаходиться в аварійному стані, що під час підготовчого засідання вона не мала матеріальної змоги внести кошти на депозит, не мала номер рахунку, то ці доводи не є підставою для скасування законного та обгрунгтованого рішення суду першої інстанції.

Інші доводи апеляційної скарги також не заслуговують на увагу та не дають підстав для скасування судового рішення, оскільки наведені в апеляційній скарзі доводи були предметом дослідження у суді першої інстанції із наданням відповідної правової оцінки усім фактичним обставинам справи, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства України, з якою погоджується суд апеляційної інстанції.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

З огляду на викладене та керуючись ч. 1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, так як рішення суду першої інстанції ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права.

З підстав вищевказаного, апеляційний суд у складі колегії суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу - без задоволення, а рішення суду - без змін, оскільки доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують.

Керуючись ст. ст. 367 ч.1,2, 368 ч.1, 374 ч.1 п.1, 375 ч.1, 381 - 384 ЦПК України, Полтавський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.

Рішення Ленінського районного суду м. Харкова від 11 грудня 2019 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, касаційна скарга на неї подається протягом тридцяти днів з дня її прийняття безпосередньо до суду касаційної інстанції, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 14 листопада 2022 року.

СУДДІ: А. І. Дорош О. А. Лобов В. М. Триголов