_____________________________________________________________________________________________________________________
Провадження № 2/947/2538/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02.11.2022 року

Київський районний суд м. Одеси у складі:

Головуючого - судді Куриленко О.М.,

за участю секретаря - Баранової Ю.О.,

представника позивача Бикова Д.Ю,

представника відповідача Сазонової А.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Одесі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про списання незаконно нарахованої заборгованості за водопостачання,

ВСТАНОВИВ:

15 липня 2022 року позивач звернувся до суду з позовом, в якому просить ухвалити рішення, яким: зобов`язати Філію «Інфоксводоканал» здійснити перерахунок заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 ) станом на 03.06.2022 року та списати заборгованість у розмірі 526,45 грн.

В обґрунтування свого позову посилається на те, що він є законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.08.2011 року № 557. На даний час неповнолітній ОСОБА_2 проживає разом з батьками-вихователями гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_4 за адресою: АДРЕСА_2 .

Позивач вказує, що ОСОБА_2 після вилучення від матері з 19.05.2009 року не проживає за місцем реєстрації. Крім того, позивачу відомо, що в липні 2009 року після вилучення ОСОБА_2 у вищевказаній квартирі сталася пожежа, після чого вона не придатна для проживання.

Зазначає, що ОСОБА_2 став власником 1/2 квартири за адресою: АДРЕСА_1 , після смерті бабусі ОСОБА_5 1939 року, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , та на 1/2 вказаної квартири після смерті матері ОСОБА_6 , 1985 року народження, яка померла ІНФОРМАЦІЯ_3 .

03.06.2022 року отримано довідку, що видана Філією «Інфоксводоканал», в якій зазначено, що за особовим рахунком № НОМЕР_2 наявна заборгованість станом на 03.06.2022 р. у розмірі 526.45 за водокористування. Проте, у довідці не зазначено за який період, а зі слів співробітників Філії «Інфоксводоканал» заборгованість нарахована не лише за останні З роки, а за весь період не сплати.

Позивач стверджує, що в квартирі з 2009 року ніхто не проживав та житлово-комунальними послугами не користувались, окрім того відсутнє підключення до комунікацій, тому борг не визнає та вважає його таким, що безпідставно нарахований

Вищевказані обставини і стали підставою для звернення до суду з даним позовом.

Ухвалою судді від 18 липня 2022 року було відкрито провадження по справі та призначено судове засідання в прядку спрощеного провадження.

08 серпня 2022 року представник відповідача ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» через кацелярію суду надав відзив на позовну заяву ОСОБА_3 , в якому просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.

26.09.2022 року представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 до канцелярії суду надав відповідь на відзив, в якій просив задовольнити позов у повному обсязі.

Особи, що беруть участь у справі, про час і місце судового розгляду сповіщені належним чином у порядку ст.ст. 128-130 ЦПК України.

Представник позивача ОСОБА_3 ОСОБА_7 у судовому засіданні позов підтримав в повному обсязі, посилаючись на обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача ТОВ «ІНФОКС» в особі філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» - Сазонова Анна Олексіївна у судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову, вказуючи на його необґрунтованість та безпідставність.

Суд, дослідивши матеріали справи, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 21 жовтня 2010 року заочним рішенням Київського районного суду м. Одеси на підставі позову Заступника прокуратури Київського району м. Одеси в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до ОСОБА_6 про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів по справі № 2-5556/2010, ОСОБА_6 позбавлено батьківських прав.

Розпорядженням Київської районної адміністрації Одеської міської ради від 17.03.2011 року № 187 малолітньому ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 надано статус дитини, позбавленої батьківського піклування.

Позивач є законним представником неповнолітнього ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі рішення виконавчого комітету Одеської міської ради від 11.08.2011 року № 557.

Мати дитини - гр. ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 (актовий запис про смерть № 7936 від 28 липня 2019 року, складений Одеським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеси)).

Відповідно до Розпорядження Київської районної адміністрації Одеської міської ради Про надання повнолітньому ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 статусу дитини сироти від 25.09.2020 року №393-о/р, на даний час неповнолітній ОСОБА_2 проживає разом з батьками-вихователями гр. ОСОБА_3 та гр. ОСОБА_8 за адресою: АДРЕСА_2 .

Звертаючись до суду з даним позовом, позивач вказує на те, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , не підписував з відповідачем договір про надання послуг, є сиротою, не користується вказаною квартирою, оскільки вона є непридатною для проживання, у зв`язку з чим просить здійснити перерахунок заборгованості.

В судовому засіданні встановлено, що особовий рахунок № НОМЕР_3 з 01.08.2008 року за адресою АДРЕСА_1 відкрито на ОСОБА_5 .

На підставі Закону України Про житлово-комунальні послуги від 01.05.2021 №2189-VII, постанови Кабінету Міністрів України від 05.07.2019 року № 690 Про затвердження Правил надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення і типових договорів про надання послуг з централізованого водопостачання та централізованого водовідведення, постанови Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 808 Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування у розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків за індивідуальними договорами, постанови НКРЕКП від 04.02.2020 № 283 Про внесення змін до постанови Національної комісії, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг від 16 червня 2016 року №1141 з 05.02.2020 року встановлені тарифи з оплати за абонентське обслуговування.

Відповідно до Закону України № 2189-VII плата за абонентське обслуговування - платіж, який споживач сплачує виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір) або за індивідуальним договором з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг (далі - індивідуальний договір з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем) (крім послуг з постачання та розподілу природного газу і з постачання та розподілу електричної енергії), що включає витрати виконавця, пов`язані з укладенням договору про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами, нарахуванням та стягненням плати за спожиті комунальні послуги, обслуговуванням та заміною вузлів комерційного обліку води і теплової енергії (у разі їх наявності у будівлі споживача), крім випадків, визначених цим Законом, а також за виконання інших функцій, пов`язаних з обслуговуванням виконавцем абонентів за індивідуальними договорами (крім обслуговування та поточного ремонту внутрішньобудинкових систем теплопостачання, водопостачання, водовідведення та постачання гарячої води).

Плата виконавцю комунальної послуги за індивідуальним договором про надання комунальної послуги, що є публічним договором приєднання, складається з:

- плати за послугу, що розраховується виходячи з розміру затверджених цін/тарифів на відповідну комунальну послугу та обсягу спожитих комунальних послуг, визначеного відповідно до законодавства;

- плати за абонентське обслуговування, яка не може перевищувати граничний розмір, визначений Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до Постанови № 808 від 21.08.2019 року граничний розмір плати на абонентське обслуговування у розрахунку на одну особу для комунальних послуг, що надаються споживачам багатоквартирних будинків з індивідуальними договорами встановлено у наступних розмірах:

1. Для абонентів, помешкання яких не обладнане вузлами розподільного обліку (лічильниками води), що забезпечують індивідуальний облік споживання централізованого водопостачання, у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку - 16,69 грн., без ПДВ (20,03 грн., з ПДВ) на місяць на один особовий рахунок;

2. Для абонентів, помешкання (у т.ч. нежитлове приміщення) яких обладнане одним вузлом розподільного обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання централізованого водопостачання, у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку - 22,10 грн., без ПДВ (26,52 грн., з ПДВ) на місяць на один особовий рахунок;

3. Для абонентів, помешкання (у т.ч. нежитлове приміщення) яких обладнане двома та більше вузлами розподільного обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання централізованого водопостачання, у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку - 24,84 грн., без ПДВ (29,81 грн., з ПДВ) на місяць на один особовий рахунок.

Плата за абонентське обслуговування передбачена для відшкодування витрат виконавця, пов`язаних з укладенням договорів про надання комунальної послуги, здійсненням розподілу обсягу спожитих послуг між споживачами та стягненням плати за спожиті комунальні послуги. Абонентською платою покриваються витрати на обслуговування (повірку) приладів обліку, що забезпечують індивідуальний облік споживання відповідної комунальної послуги у квартирах (приміщеннях) багатоквартирного будинку.

Плата за абонентське обслуговування введена в дію по всій території України та нараховується на один особовий рахунок у фіксованому розмірі.,

Споживач не звільняється від плати за абонентське обслуговування у разі відсутності фактичного споживання ним послуг.

У зв`язку із тим, що абонентська плата не сплачувалась утворився борг з лютого 2020 року у розмірі 526,45 грн, що підтверджується розрахунком заборгованості по особовому рахунку № НОМЕР_3 .

Крім того, згідно ст. 55 ЦК України опіка та піклування встановлюються з метою забезпечення особистих немайнових і майнових прав та інтересів малолітніх, неповнолітніх осіб, а також повнолітніх осіб, які за станом здоров`я не можуть самостійно здійснювати свої права і виконувати обов`язки.

Відповідно до ч. 1 ст. 72 Цивільного кодексу України опікун зобов`язаний дбати про збереження та використання майна підопічного в його інтересах.

Якщо підопічний є власником нерухомого майна або майна, яке потребує постійного управління, опікун може з дозволу органу опіки та піклування управляти цим майном або передати його за договором в управління іншій особі.

Отже, з моменту встановлення опіки над малолітньою особою позивач не виконує обов`язку, встановленого чинним законодаством України стосовно житлово-комунальних послуг майна підопічного.

Опікун зобов`язаний вживати заходів щодо захисту цивільних прав та інтересів підопічного.

Щодо строків позовної давності.

За загальним правилом зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом. Припинення зобов`язання на вимогу однієї із сторін допускається лише у випадках, встановлених договором або законом (частини перша та друга статті 598 ЦК України).

Спливу позовної давності як підстави для припинення зобов`язання норми глави 50 «Припинення зобов`язання» ЦК України не передбачають.

Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За правилами статті 266 ЦК України зі спливом позовної давності до основної вимоги вважається, що позовна давність спливла і до додаткової вимоги (стягнення неустойки, накладення стягнення на заставлене майно тощо). Наслідки спливу позовної давності визначаються статтею 267 ЦК України.

Згідно з приписами статті 267 ЦК України особа, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, не має права вимагати повернення виконаного, навіть якщо вона у момент виконання не знала про сплив позовної давності. Заява про захист цивільного права або інтересу має бути прийнята судом до розгляду незалежно від спливу позовної давності. Позовна давність застосовується судом лише за заявою сторони у спорі, зробленою до винесення ним рішення. Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові. Якщо суд визнає поважними причини пропущення позовної давності, порушене право підлягає захисту.

Таким чином, позовна давність пов`язується із судовим захистом суб`єктивного права особи в разі його порушення, невизнання або оспорювання. Якщо упродовж установлених законом строків особа не подає до суду відповідного позову, то за загальним правилом ця особа втрачає право на позов у розумінні можливості в судовому порядку здійснити належне їй цивільне майнове право. Тобто сплив позовної давності позбавляє цивільне суб`єктивне право здатності до примусового виконання проти волі зобов`язаної особи.

У зобов`язальних відносинах (стаття 509 ЦК України) суб`єктивним правом кредитора є право одержати від боржника виконання його обов`язку з передачі майна, виконання роботи, надання послуги тощо. Зі спливом позовної давності в цих відносинах кредитор втрачає можливість у судовому порядку примусити боржника до виконання обов`язку. Так само боржник зі спливом позовної давності одержує вигоду - захист від можливості застосування кредитором судового примусу до виконання обов`язку.

Однак за змістом статті 267 ЦК України сплив позовної давності сам по собі не припиняє суб`єктивного права кредитора, яке полягає в можливості одержання від боржника виконання зобов`язання як у судовому порядку, так і без використання судового примусу. Зокрема, суд не має права застосовувати позовну давність інакше, як за заявою сторін, і без такої заяви може задовольнити позов за спливом позовної давності (частина третя статті 267 ЦК України).

У разі пропущення позовної давності та наявності заяви сторони про її застосування суд може визнати причини пропущення поважними та прийняти рішення про задоволення позову (частина п`ята статті 267 ЦК України). Крім того, навіть після спливу позовної давності боржник може добровільно виконати зобов`язання і таке виконання закон визнає правомірним, здійсненим за наявності достатньої правової підстави (частина перша статті 267 ЦК України), установлюючи для особи, яка виконала зобов`язання після спливу позовної давності, заборону вимагати повернення виконаного.

Отже, ЦК України сплив позовної давності окремою підставою для припинення зобов`язання не визнає. Виконання боржником зобов`язання після спливу позовної давності допускається та визнається таким, що має достатню правову підставу. Пропущення позовної давності також не породжує права боржника вимагати припинення зобов`язання в односторонньому порядку (частина друга статті 598 ЦК України), якщо таке його право не встановлено договором або законом окремо.

Таким чином, за загальним правилом ЦК України зі спливом позовної давності, навіть за наявності рішення суду про відмову в позові з підстави пропущення позовної давності, зобов`язання не припиняється.

Вказана правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 15 травня 2017 року у справі № 6-786цс17 та у постанові Верховного Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 11 вересня 2019 року по справі № 201/13602/16-ц.

Вирішуючи спір по суті, суд приходить до висновку, що жодна з наведених позивачем підстав не ґрунтується на чинному законодавстві та прямо протирічить йому. Ані статус дитини-сироти, ані відсутність факту користування квартирою, ані пропуск строків позовної давності не свідчить про «незаконність нарахування боргу».

Натомість ТОВ «ІНФОКС» має всі правові підстави для здійснення обліку заборгованості по вказаній квартирі.

Крім того, слід зазначити, що позивач ОСОБА_3 , що діє в інтересах неповнолітнього, до філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» з метою переоформлення рахунків на теперішнього власника не звертався і борг обліковується за померлою ОСОБА_5 , що також свдчить про відсутність порушення прав позивача.

Згідно з ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених Кодексом випадках.

Відповідно до ст. 13 ч. 3 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

Відповідно до ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів може бути відшкодування моральної (немайнової) шкоди.

У відповідності до частини 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Позов - це вимога позивача до відповідача, спрямована через суд, про захист порушеного або оспорюваного суб`єктивного права та охоронюваного законом інтересу, яке здійснюється у визначеній законом процесуальній формі. Предмет позову - це певна матеріально - правова вимога позивача до відповідача, яка кореспондує зі способами захисту права, визначеними зокрема, ст. 16 Цивільного кодексу України. Підстава позову - це фактичні обставини, на яких ґрунтується вимога позивача

Реалізуючи передбачене ст. 64 Конституції України право на судовий захист, звертаючись до суду, особа вказує в позові власне суб`єктивне уявлення про порушене право чи охоронюваний інтерес та спосіб його захисту.

Вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до суду. Відсутність порушеного права є підставою для прийняття судового рішення про відмову в позові. Захист цивільних прав - це передбачені законом способи охорони цивільних прав у разі їх порушення чи реальної небезпеки такого порушення.

Згідно ч.ч. 1-4 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом . Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій.

У відповідності до ч.ч. 1-3 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у цивільних справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Суд має право збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи лише у випадках, коли це необхідно для захисту малолітніх чи неповнолітніх осіб або осіб, які визнані судом недієздатними чи дієздатність яких обмежена, а також в інших випадках, передбачених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.

Частиною 1 ст. 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

Як вбачається з положень ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Згідно зі ч. 1 ст. 3 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Згідно з вимогами ст.ст.124, 129 Конституції України, задачами цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних, прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Основними засадами судочинства є законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, забезпечення доведеності вини, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, гласність судового процесу та його повне фіксування технічними засобами, забезпечення апеляційного та касаційного оскарження та обов`язковість рішень суду до виконання.

У зв`язку з вищевикладеним, на підставі повного, об`єктивного та безпосереднього дослідження наявних у справі доказів, з`ясування фактичних обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, оцінивши наявні у справі докази, з`ясувавши їх достатність і взаємний зв`язок у сукупності, суд приходить до висновку, що позовні вимоги ОСОБА_3 задоволенню не підлягають, через їх безпідставність та необґрунтованість.

На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 2, 4, 6-13, 19, 82, 89, 133, 137, 141, 258, 259, 263-265, 268, 272, 273, 279, 352, 354 Цивільного процесуального кодексу України, ЗУ «Про житлово-комунальні послуги, суд,-

В И Р І Ш И В :

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 , що діє в інтересах неповнолітнього ОСОБА_2 до філії «ІНФОКСВОДОКАНАЛ» про списання незаконно нарахованої заборгованості за водопостачання відмовити в повному обсязі.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Куриленко О. М.

Повний текст рішення складено 07.11.2022 року