Ухвала

10 листопада 2022 року

м. Київ

справа № 641/2138/21

провадження № 61-9822ск22

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:

Стрільчука В. А. (суддя-доповідач), Ігнатенка В. М., Карпенко С. О.,

розглянувши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року в справі за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне виробництво інституту проблем машинобудування ім. А. М. Підгорного Національної академії наук України», Інституту проблем машинобудування ім. А.М. Підгорного Національної академії наук України, Національної академії наук України, треті особи: ОСОБА_2 , Московський Відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання субсидіарної відповідальності осіб та зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

У березні 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з указаним позовом, в якому, з урахуванням уточнених вимог, просив: визнати субсидіарну відповідальність Національної академії наук України як органу, до сфери управління якого входить Державне підприємство «Дослідне виробництво інституту проблем машинобудування ім. А. М. Підгорного Національної академії наук України» (далі - ДП «ДВІПМ ім. А. М. Підгорного НАН України»), за зобов`язаннями ДП «ДВІПМ ім. А. М. Підгорного НАН України» у зв`язку з недостатністю коштів та майна, що перебувають в його розпорядженні; визнати субсидіарну відповідальність Інституту проблем машинобудування ім. А. М. Підгорного Національної академії наук України (далі - ІПМ ім. А. М. Підгорного НАН України) як правонаступника ДП «ДВІПМ ім. А. М. Підгорного НАН України» за зобов`язаннями ДП «ДВІПМ ім. А. М. Підгорного НАН України» у зв`язку з недостатністю коштів та майна, що перебувають в його розпорядженні; стягнути з Національної академії наук України та ІПМ ім. А. М. Підгорного НАН України на свою користь середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 вересня 2020 року по день ухвалення рішення суду; зобов`язати ДП «ДВІПМ ім. А. М. Підгорного НАН України» провести по бухгалтерському обліку підприємства наявну перед ним кредиторську заборгованість в загальній сумі 376 453,45 грн, в тому числі: компенсація за невикористану відпустку в розмірі 246 814,26 грн; компенсація середнього заробітку за час затримки виплати компенсації за невикористану відпустку при звільненні в розмірі 129 639,19 грн; кредиторська заборгованість - середній заробіток за час затримки розрахунку при звільненні за період з 08 вересня 2020 року по день ухвалення рішення суду.

Рішенням Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2021 року позов задоволено частково. Стягнуто з ДП «ДВІПМ ім. А. М. Підгорного НАН України» на користь ОСОБА_1 середній заробіток за період затримки розрахунку при звільненні з 08 вересня 2020 року по 10 червня 2021 року в розмірі 155 114,14 грн. Стягнуто з ДП «ДВІПМ ім. А. М. Підгорного НАН України» на користь держави судовий збір в розмірі 1 551,14 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року (повний текст якої складено 02 вересня 2022 року) апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення, а рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2021 року - без змін.

05 жовтня 2022 року, тобто з пропуском встановленого законом строку на касаційне оскарження, ОСОБА_1 подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення (окрім визначеної суми сплати середнього заробітку за період затримки розрахунку при звільненні в розмірі 155 114,14 грн) і ухвалити нове рішення, яким повністю задовольнити решту заявлених ним позовних вимог.

Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2022 року касаційну скаргу залишено без руху та надано строк десять днів з дня вручення цієї ухвали для усунення недоліків, а саме - заявнику необхідно було подати до Верховного Суду: заяву про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, в якій навести підстави для його поновлення та надати відповідні докази; уточнену касаційну скаргу, в якій вказати передбачену (передбачені) статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга, та навести належне обґрунтування цієї (цих) підстави (підстав) з урахуванням правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 12 листопада 2020 року у справі № 904/3807/19. При цьому заявнику було роз`яснено про наслідки невиконання вимог ухвали суду.

25 жовтня 2022 року копію ухвали Верховного Суду у складі судді Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2022 року про залишення касаційної скарги без руху було надіслано на електронну пошту ОСОБА_1 .

На виконання вимог вказаної ухвали до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків, які заявником здані на пошту 03 листопада 2022 року, а саме: 1) заява про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року; 2) уточнена касаційна скарга на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року з наведеною в ній підставою касаційного оскарження судового рішення. Вимоги ухвали заявником виконано.

Заява ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження мотивована тим, що копія постанови Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року надійшла на його електронну пошту 06 вересня 2022 року, що підтверджується доданим до заяви скриншотом вхідного повідомлення його електронної пошти (відправник - Полтавський апеляційний суд, дата - 06 вересня 2022 року) з додатком під назвою «постанова 641/2138/21».

Заява підлягає задоволенню з таких підстав.

Відповідно до статті 390 ЦПК України касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення. Строк на касаційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині третій статті 394 цього Кодексу.

Доводи заяви про поновлення строку на касаційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року, а також наданий заявником доказ її отримання свідчать про поважність причин пропуску вказаного строку та наявність підстав для його поновлення. Тому заяви ОСОБА_1 необхідно задовольнити.

Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку: рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.

Згідно з абзацом 1 частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.

Пунктом 1 частини третьої статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається заявник у касаційній скарзі, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази, за умови висновку про обґрунтованість заявлених у касаційній скарзі підстав касаційного оскарження, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 389 цього Кодексу.

Відповідно до пункту 5 частини другої статті 392 ЦПК України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав). У разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні.

Касаційна скарга подана на підставі пунктів 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України.

В обґрунтування підстав касаційного оскарження судових рішень ОСОБА_1 вказав, що суди попередніх інстанцій не врахували правових висновків, викладених в постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 14 вересня 2020 року у справі № 296/443/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).

Крім цього, ОСОБА_1 зазначив, що відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норм Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» у подібних правовідносинах (пункт 3 частини другої статті 389 ЦПК України).

Також ОСОБА_1 вказав, що суди не дослідили зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389, пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).

Касаційна скарга за формою та змістом відповідає вимогам статті 392 ЦПК України. ОСОБА_1 як особа з інвалідністю ІІ групи звільнений від сплати судового збору за подання касаційної скарги в цій справі на підставі пункту 9 частини першої статті 5 Закону України «Про судовий збір».

Згідно з частиною першою статті 394 ЦПК України, одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).

Оскільки наведені доводи касаційної скарги викликають необхідність їх перевірки, то слід відкрити касаційне провадження в цій справі та витребувати матеріали справи.

Згідно з розпорядженням Голови Верховного Суду від 10 березня 2022 року № 5/0/9-22 «Про зміну територіальної підсудності судових справ в умовах воєнного стану» змінено територіальну підсудність судових справ Комінтернівського районного суду міста Харкова та визначено її Ленінському районному суду міста Полтави.

Керуючись статтями 389, 390, 392, 394, 395 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду

УХВАЛИВ:

Заяву ОСОБА_1 про поновлення строку на касаційне оскарження задовольнити.

Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2021 року та постанови Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року.

Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Комінтернівського районного суду міста Харкова від 10 червня 2021 року та постанову Полтавського апеляційного суду від 30 серпня 2022 року.

Витребувати з Ленінського районного суду міста Полтави цивільну справу № 641/2138/21 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Дослідне виробництво інституту проблем машинобудування ім. А. М. Підгорного Національної академії наук України», Інституту проблем машинобудування ім. А.М. Підгорного Національної академії наук України, Національної академії наук України, треті особи: ОСОБА_2 , Московський Відділ державної виконавчої служби у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), про стягнення середнього заробітку за час затримки розрахунку при звільненні, визнання субсидіарної відповідальності осіб та зобов`язання вчинити дії.

Надіслати учасникам справи копії касаційної скарги та доданих до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 12 грудня 2022 року.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:В. А. Стрільчук

В. М. Ігнатенко

С. О. Карпенко