21 листопада 2022 року
Рівненський міський суд Рівненської області в складі:
головуючого судді Харечка С.П.,
при секретарі Литвиненко В.М.
розглянувши у відкритому судовому засідання цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,
19 вересня 2022 року ОСОБА_1 звернулась до Рівненського міського суду з позовом ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
В обґрунтування позову вказує, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням суду від 26 грудня 2008 року був розірваний. Від шлюбу мають доньку - ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_1 , яка зареєстрована та проживає разом з матір`ю - ОСОБА_1 за адресою: АДРЕСА_1 . Батько дитини ОСОБА_2 ніякої матеріальної допомоги на утримання доньки не надає, аліменти не сплачує. Відповідач має можливість сплачувати аліменти, але в добровільному порядку цього не робить. У зв`язку з цим звертається до суду з даним позовом.
Представник позивача подав до суду заяву про розгляд справи без його участі, в заяві вказав, що позовні вимоги підтримує та просить суд їх задовольнити, не заперечує щодо заочного розгляду справи.
Відповідач у судове засідання не з`явився, хоча про час та місце судового розгляду був повідомлений належним чином. Враховуючи, що відповідач про причини неявки суд не повідомив, відзив не подав, суд проводить до висновку про розгляд справи на підставіст.280 ЦПК України в заочному порядку, на підставі наявних у справі даних та доказів.
Суд дослідивши наявні в матеріалах справи докази вважає, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Судом встановлено, що згідно свідоцтва про народження ОСОБА_3 , серії НОМЕР_1 , виданого 16.08.2007 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Рівненського міського управління юстиції, її батьками вказані сторони по справі.
Стаття 12 Закону України Про охорону дитинства та ст. ст. 150, 180 Сімейного кодексу України передбачають, що батьки повинні проявляти турботу про дітей, утримувати їх до досягнення повноліття.
Згідно з ч. 1 ст. 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка була ратифікована Україною 27 лютого 1991 року, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Згідно з частиною 2 статті 3 Конвенції про права дитини, держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Держави-учасниці забезпечують у максимально можливій мірі виживання і здоровий розвиток дитини (частина 2 статті 6 Конвенції про права дитини).
Частиною 1 та 2 статті 27 Конвенції про права дитини визначено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до статті 8 Закону України Про охорону дитинства, кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (ч. 3ст. 11 Закону України Про охорону дитинства ).
Частиною 2 статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Згідно із ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до ч.1 ст. 182 СК України, при призначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини, стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружину, батьків, дочки, сина, наявність рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів та інші обставини, що мають істотне значення.
Відповідно до ч.2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Виходячи з наведеного, суд приходить до переконання, що стягнення аліментів в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, відповідає чинним нормам Сімейного кодексу України та не порушує прав позивача як отримувача і прав відповідача як платника аліментів.
При визначенні розміру аліментів суд також враховує, що відповідач є працездатною особою.
Крім того, відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача підлягають стягненню судові витрати.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст.10, 12, 81, 89, 258-259, 263-265, 268, 280-289 ЦПК України, суд, -
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 в розмірі ј частини його заробітку (доходу), але не менше 50% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, починаючи з 19.09.2022 року і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави суму судового збору в розмірі 992,40 гривень.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, безпосередньо до Рівненського апеляційного суду. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 .
Відповідач - ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , останнє відоме місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків _______________.
Суддя: С.П. Харечко