Дата документу 27.09.2022
Справа № 334/3229/22
Провадження № 2/334/2390/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 вересня 2022 року

Ленінський районний суд м. Запоріжжя у складі:

головуючого - судді Гнатюка О.М.,

при секретарі Алєйніковій О.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням,

ВСТАНОВИВ :

До Ленінського районного суду м. Запоріжжя надійшла позовна ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Позов обґрунтований тим, що позивач є власником квартири, що знаходиться з адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідач у справі ОСОБА_2 не мешкає з 2015 року за вказаною адресою.

Просить визнати відповідачку такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 ; усунути позивачу перешкоди в здійсненні права користування вказаної квартири.

Позивач в судове засідання не з`явилася, повідомлена належним чином про час та місце розгляду справи. До суду надійшла заява представника позивача щодо слухання справи за її відсутності. Позовні вимоги підтримала, просила задовольнити позов в повному обсязі.

Відповідач в судове засідання не з`явився, повідомлений належним чином про час та місце розгляду справи. В справі достатньо матеріалів про права та взаємовідносини сторін, тому суд ухвалив на підставі ст.ст. 223, 280 ЦПК України розглянути справу заочно.

Дослідивши подані сторонами документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.

Відповідно до свідоцтва про право власності на нерухоме майно ОСОБА_1 є власником квартири за адресою: АДРЕСА_1 .

Ст. 41 Конституцією України закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном на власний розсуд, вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Відповідно до ст.ст. 317, 319, 321 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. Власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Усім власникам забезпечуються рівні умови здійснення своїх прав. Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Згідно зі ст. 405 ЦК України, члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом відповідно до закону. Тому право члена сім`ї власника квартири користування цим житлом існує лише за наявності у власника права приватної власності на це житло. Таким чином, лише члени сім`ї власника житла, які проживають разом з ним, мають право на користування цим житлом у відповідності до вимог закону. При цьому приміщення, яке вони мають право займати, визначається самим власником.

Аналіз наведених вище норм цивільного законодавства України дає підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема, із позовом про усунення перешкод у користуванні власністю.

Права власника житлового будинку, квартири визначені ст. 383 ЦК України та ст. 150 ЖК України, які передбачають право власника використовувати житло для власного проживання, проживання членів сім`ї, інших осіб і розпоряджатися своїм житлом на власний розсуд. Обмеження чи втручання в права власника можливе лише з підстав, передбачених законом.

Відповідачка хоча є членом сім`ї позивачки, проте відсутній за місцем реєстрації більше п`яти років, відсутні договори щодо права користування квартирою відповідачкою, в зв`язку із чим, суд приходить до висновку що позовні вимоги щодо визнання відповідачки такою, що втратила право користування житловим приміщенням, є законними та обґрунтованими, тому підлягають задоволенню.

У відповідності до ст. 141 ЦПК України судові витрати мають бути покладені на відповідача.

Керуючись ст.ст. 12, 81, 211, 264, 265, 280-283 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Управління Державної міграційної служби у Запорізькій області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням.

Визнати ОСОБА_2 , ІПН НОМЕР_1 , такою, що втратила право користування квартирою за адресою: АДРЕСА_1 .

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 998 грн.

Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку на його оскарження, а у разі подання апеляційної скарги, якщо рішення не скасовано, після розгляду справи апеляційним судом. Апеляційна скарга може бути подана позивачем до Запорізького апеляційного суду через Ленінський районний суд м. Запоріжжя на протязі 30 днів з дня проголошення рішення.

Суддя О.М. Гнатюк