Справа № 569/8844/22
10 листопада 2022 року м. Рівне
Рівненський міський суд Рівненської області в складі судді Левчука О. В.,
за участі секретаря судового засідання Янок М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи
до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО РОЛІДАС"
про стягнення грошових коштів, сплачених за попереднім договором купівлі-продажу та моральної шкоди,
учасники справи у судове засідання не з`явилися
04 липня 2022 року до Рівненського міського суду звернулася ОСОБА_1 з позовною заявою до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО РОЛІДАС", згідно якої просить суд стягнути з відповідача грошові кошти в сумі 127 990, 19 грн, в тому числі 117 990, 19 грн сплачених за попереднім договором купівлі продажу та 10 000, 00 грн відшкодування моральної шкоди.
Відповідно до пункту 2.1 Договору, продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 7 074, 00 доларів США, що, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на дату укладення попереднього договору становить 192 626, 26 грн, у тому числі ПДВ - 32 104, 88 грн, та сплачується Стороною-2 в безготівковій формі на поточний рахунок Сторони-1 в національній валюті України гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку.
Згідно з пунктом 2.3 Договору Сторона-2 сплачує в день підписання цього Договору Стороні-1 в якості завдатку першу частину суми вартості Транспортного засобу - 4333, 00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення попереднього договору становить 117 990, 19 грн.
На виконання зазначеного Договору 29 грудня 2021 року позивачкою було сплачено на користь відповідача грошові кошти в розмірі 117 990, 19 грн.
В свою чергу, відповідач не вчинив жодних дій для виконання умов попереднього договору, що свідчить про відсутність у нього намірів до реального настання наслідків, передбачених таким правочином.
Також, позивачка вказує, що протиправними діями відповідача, їй було завдано моральну шкоду, адже ухилення відповідача від укладання договору купівлі-продажу транспортного засобу, за який вона сплатила 117 990, 19 грн його вартості, а у подальшому відмова від повернення грошових коштів призвело до душевних та психічних страждань. Позивачка наразі вимушена відчувати моральний дискомфорт від того, що вона позбавлена своєї власності - грошових коштів, які щоб повернути, має звертатися до суду за захистом порушеного права. Свою моральну шкоду позивачка оцінює у розмірі 10 000 гривень.
Ухвалою суду від 08.07.2022 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито спрощене позовне провадження у справі, перше судове засідання для розгляду справи по суті призначено на 18.08.2022.
18.08.2022 та 04.10.2022 розгляд справи було відкладено на 04.10.2022 та 10.11.2022 відповідно.
Позивачка в судове засідання не з`явилась, її представником 10.11.2022 подано заяву про розгляд справи без їхньої участі, позовні вимоги підтримують у повному обсязі, у разі неявки відповідача проти заочного рішення не заперечують.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, хоча була належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, про причини неявки суд не повідомив.
Відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини»,ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п.35 рішення від 07.07.1989 Європейського суду з прав людини у справі «Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії» (AlimentariaSandersS.A. v. Spain).
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч.1 ст.6 даної Конвенції (§ 66 - 69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України»).
Враховуючи викладене, суд вважає за можливе у відповідності до ч. 4 ст. 223 ЦПК України постановити заочне рішення, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
В порядку ст. 280 ЦПК України, суд ухвалює рішення при заочному розгляді справи, на підставі наявних у справі доказів та неявки відповідача в судове засідання без поважних причин, хоча відповідач був повідомлений про дату та час судового засідання належним чином.
В порядку ч.2 ст.247 ЦПК України розгляд справи здійснюється судом без фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу, у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх осіб, які беруть участь у справі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, дослідивши надані у справі докази, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд встановив таке.
Згідно з п. 1.1. - 1.2. попереднього договору сторони зобов`язались укласти в майбутньому договір купівлі-продажу (основний договір) на належний ТОВ "АВТО РОЛІДАС" транспортний засіб марки FORD, модель FIESTA, рік випуску 2013, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , в строк до 30 квітня 2022 року.
Відповідно до п. 1.3. попереднього договору ТОВ "АВТО РОЛІДАС" гарантує, що на момент укладання основного договору транспортний засіб, визначений у п. 1.1. цього договору, буде належати їй та не буде знаходитись під забороною відчуження, арештом, не буде предметом застави чи іншим засобом забезпечення виконання зобов`язань перед будь-якими фізичним та юридичними особами, а також не буде обтяжений будь-яким іншим чином, передбаченим чинним законодавством.
Згідно з п. 1.5. попереднього договору ТОВ "АВТО РОЛІДАС" здійснила придбання транспортного засобу з онлайн-аукціону автомобілів після його погодження з ОСОБА_1 , яка жодних заперечень та претензій щодо придбання транспортного засобу з метою подальшого укладення основного договору не має.
Згідно з п. 2.1. попереднього договору продаж транспортного засобу вчиняється між сторонами за ціною (вартістю) в розмірі 7 074, 00 доларів США, що, що згідно з офіційним курсом НБУ станом на дату укладення попереднього договору становить 192 626, 26 грн, у тому числі ПДВ - 32 104, 88 грн, та сплачується ОСОБА_1 в безготівковій формі на поточний рахунок ТОВ "АВТО РОЛІДАС" в національній валюті України гривні згідно з офіційним курсом НБУ на дату виставлення рахунку.
Згідно з пунктом 2.3 попереднього договору ОСОБА_1 , сплачує в день підписання цього договору ТОВ "АВТО РОЛІДАС" в якості завдатку першу частину суми вартості транспортного засобу - 4333, 00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення попереднього договору становить 117 990, 19 грн.
Розділом 3 попереднього договору визначений порядок переходу права власності на транспортний засіб.
Згідно з положеннями розділу 4 попереднього договору, цей договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами, а саме 28 грудня 2021 року, і діє до 30 квітня 2022 року, або до укладання основного договору.
Згідно з ч. 1, 2, 4 ст. 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
Дво-чи багатостороннім правочином є погоджена дія двох або більше сторін.
Відповідно до ст. 203 ЦК України, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам.
Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності.
Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом.
Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Правочин, що вчиняється батьками (усиновлювачами), не може суперечити правам та інтересам їхніх малолітніх, неповнолітніх чи непрацездатних дітей.
Згідно з ч. 1 ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Відповідно до ст. 635 ЦК України, попереднім є договір, сторони якого зобов`язуються протягом певного строку (у певний термін) укласти договір в майбутньому (основний договір) на умовах, встановлених попереднім договором.
Законом може бути встановлено обмеження щодо строку (терміну), в який має бути укладений основний договір на підставі попереднього договору.
Істотні умови основного договору, що не встановлені попереднім договором, погоджуються у порядку, встановленому сторонами у попередньому договорі, якщо такий порядок не встановлений актами цивільного законодавства.
Попередній договір укладається у формі, встановленій для основного договору, а якщо форма основного договору не встановлена, - у письмовій формі.
Сторона, яка необґрунтовано ухиляється від укладення договору, передбаченого попереднім договором, повинна відшкодувати другій стороні збитки, завдані простроченням, якщо інше не встановлено попереднім договором або актами цивільного законодавства.
Зобов`язання, встановлене попереднім договором, припиняється, якщо основний договір не укладений протягом строку (у термін), встановленого попереднім договором, або якщо жодна із сторін не направить другій стороні пропозицію про його укладення.
Договір про наміри (протокол про наміри тощо), якщо в ньому немає волевиявлення сторін щодо надання йому сили попереднього договору, не вважається попереднім договором.
В силу положень ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином у встановлений строк відповідно до умов договору та вимог закону.
Статтями 610, 611 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання, і у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема припинення зобов`язання внаслідок односторонньої відмови від зобов`язання, якщо це встановлено договором або законом, або розірвання договору; зміна умов зобов`язання; сплатою неустойки і відшкодування збитків та моральної шкоди.
Статтею 655 ЦК України встановлено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Згідно з ч. 1, 2 ст. 570 ЦК України, завдатком є грошова сума або рухоме майно, що видається кредиторові боржником у рахунок належних з нього за договором платежів, на підтвердження зобов`язання і на забезпечення його виконання.
Якщо не буде встановлено, що сума, сплачена в рахунок належних з боржника платежів, є завдатком, вона вважається авансом.
Відповідно до абзацу 2 ч. 1, 2-3 ст. 571 ЦК України, якщо порушення зобов`язання сталося з вини кредитора, він зобов`язаний повернути боржникові завдаток та додатково сплатити суму у розмірі завдатку або його вартості.
Сторона, винна у порушенні зобов`язання, має відшкодувати другій стороні збитки в сумі, на яку вони перевищують розмір (вартість) завдатку, якщо інше не встановлено договором.
У разі припинення зобов`язання до початку його виконання або внаслідок неможливості його виконання завдаток підлягає поверненню.
Відповідно до умов попереднього договору позивачка сплатила відповідачу грошові кошти у розмірі 4333, 00 доларів США, що згідно з офіційним курсом НБУ на дату укладення попереднього договору становить 117 990, 19 грн., які сторони визначили як завдаток (п. 2.3 попереднього договору).
Договір купівлі-продажу транспортного засобу марки FORD, модель FIESTA, рік випуску 2013, номер шасі (кузова, рами) НОМЕР_1 , в строк до 30 квітня 2022 року, який би за своєю формою та змістом відповідав вимогам закону, між позивачкою та відповідачем не було укладено, а сторони лише домовилися укласти такий договір у майбутньому під час укладання попереднього договору. Таким чином, сплачені позивачем відповідачу гроші в розмірі 117 990, 19 грн, є авансом в розумінні ст. 570 ЦК України, який підлягає поверненню позивачу.
Відомості про те, що відповідач повідомив позивачку про неможливість виконання своїх зобов`язань в порядку, визначеному п.6.4. попереднього договору, відсутні.
Аналізуючи обставини, встановлені в судовому засіданні у сукупності з наданими доказами, суд приходить до висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО РОЛІДАС" в частині стягнення грошових коштів, сплачених за попереднім договором купівлі продажу в сумі 117 990, 19 грн.
Щодо вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди в сумі 10 000, 00 грн, суд зазначає таке.
Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі (пункт 1 частини другої статті 11 ЦК України).
Пунктом 9 ч. 2 ст.16 ЦК України встановлено, що відшкодування моральної (немайнової) шкоди є одним зі способів захисту цивільних прав та інтересів кожної особи. Відшкодування моральної шкоди також передбачене Конституцією та низкою нормативно-правових актів.
Особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав (частина перша статті 23 ЦК України). Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Відповідно до п.3 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31.03.95 №4 під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
Відповідно до вимог ч.1 ст.1167 Цивільного кодексу України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Суд зазначає, що право на відшкодування моральної шкоди у позивачки виникло у зв`язку з неправомірною поведінкою відповідача, яка полягала в ухиленні від укладення основного договору купівлі-продажу та поверненні грошових коштів, сплачених за попереднім договором, що призвело до душевних та психічних страждань.
Так, моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.
Як зазначає позивачка у позовній заяві, їй була спричинена моральна шкода, зокрема, внаслідок широкомасштабного нападу росії на Україну, бути без автомобіля і без грошових коштів, сплачених за попереднім договором, було для неї справжнім випробуванням. Вона вимушена відчувати моральний дискомфорт від того, що позбавлена своєї власності - грошових коштів, які щоб повернути, має звертатися до суду за захистом порушеного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини від 28.05.1985р. у справі «Абдулазіз, Кабалес і Балкандалі», зазначається, що, з огляду на її природу, стверджувана моральна шкода не завжди може бути предметом чіткого доведення. Проте розумно припустити, що особи, які, зіткнулися з проблемами можуть зазнати страждань і тривоги». Звідси випливає, що фактичною основою для висновку про наявність негативних наслідків у немайновій сфері потерпілої особи у більшості ситуацій може бути як таке розумне припущення про природність їх виникнення.
З цього приводу практика Верховного Суду, висловлена у постанові Верховного Суду від 7 жовтня 2020 року у справі №755/3509/18., у якій зазначено, що моральна шкода за порушення цивільно-правового договору може бути компенсована і в тому разі, якщо це прямо не передбачено законом або договором.
З огляду на обставини справи, беручи до уваги принципи, які повинні враховуватись при стягненні моральної шкоди, суд вважає, що розмір моральної шкоди, який вказаний позивачем у розмірі 10 000, 00 грн є співрозмірним.
За наведеного з відповідача на користь позивачки підлягає до стягнення 10 000, 00 грн моральної шкоди.
Стосовно витрат позивачки на правову допомогу у розмірі 4 700, 100 грн, суд зазначає таке.
Відповідно до п.1 ч.2 ст.141 ЦПК України, інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову- на відповідача.
У відповідності до ч. 8 ст. 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Частинами 1, 2 ст. 246 ЦПК України визначено, що якщо сторона з поважних причин не може подати докази, що підтверджують розмір понесених нею судових витрат до закінчення судових дебатів у справі, суд за заявою такої сторони, поданою до закінчення судових дебатів у справі, може вирішити питання про судові витрати після ухвалення рішення по суті позовних вимог.
Відповідно до п.1 ч.3 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами у порядку, визначеному статтею 137 ЦПК України. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов"язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Як зазначено у ч.4-6 вказаної статті розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
При цьому, склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі.
На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Так, на підтвердження здійснених витрат на професійну правничу допомогу представником відповідача надано договір про надання правової допомоги №05/08/2022 від 05 серпня 2022 року, протокол обсягу, вартості умов оплати послуг правничої допомоги (додаток №1 до договору про надання правової допомоги №05/08/2022 від 05 серпня 2022 року), меморіальні ордери від 08 серпня 2022 року, 01 жовтня 2022 року та 31 жовтня 2022 року, ордер серії АІ №1262048 від 06 серпня 2022 року.
Верховний Суд у своїй постанові від 12.02.2022 у справі №648/1102/19 зазначив, що витрати за надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено (пункт 1 частини 2 статті 137 ЦПК України).
Суд зазначає, що представником позивачки надано суду достатньо доказів на підтвердження витрат на правову допомогу та доказів щодо співмірності розміру витрат на оплату послуг зі складністю справи та виконаними роботами.
Таким чином судом встановлено, що позивачка отримала правничу допомогу в розмірі 4 700, 00 грн.
Також необхідне зазначити, що втручання суду у договірні відносини між адвокатом та його клієнтом у частині визначення розміру гонорару або зменшення розміру стягнення такого гонорару з відповідної сторони на підставі положень частини четвертої статті 137 ЦПК України можливе лише за умови обґрунтованості та наявності доказів на підтвердження невідповідності таких витрат фактично наданим послугам. В іншому випадку, таке втручання суперечитиме принципу свободи договору, закріпленому в положеннях статті 627 Цивільного кодексу України, принципу pacta sunt servanda та принципу захисту права працівника або іншої особи на оплату та своєчасність оплати за виконану працю, закріпленому у статті 43 Конституції України.
З огляду на викладене з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО РОЛІДАС" на користь ОСОБА_1 підлягають стягненню витрати на правову допомогу в сумі 4 700, 00 грн.
Крім того, відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивачки необхідно стягнути витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 279, 91 грн.
Керуючись ст. 10, 12, 81, 89, 141, 258-259, 263-265, 268, 280 Цивільного процесуального кодексу України, суд
Позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО РОЛІДАС" про стягнення грошових коштів, сплачених за попереднім договором купівлі-продажу та моральної шкоди задовольнити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО РОЛІДАС" на користь ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 127 990, 19 грн, в тому числі 117 990, 19 грн сплачених за попереднім договором купівлі продажу та 10 000, 00 грн відшкодування моральної шкоди
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО РОЛІДАС" на користь ОСОБА_1 витрати по сплаті судового збору в розмірі 1 279, 91 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю "АВТО РОЛІДАС" на користь ОСОБА_1 витрати на правову допомогу в сумі 4 700, 00 грн.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуто Рівненським міським судом Рівненської області за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне заочне рішення не було вручено у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до Рівненського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного заочного судового рішення.
Повне найменування учасників справи:
позивач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) ;
Повне судове рішення складене та підписане 14 листопада 2022 року.
Суддя Левчук О. В.