Справа № 214/5304/22
2/214/4567/22
У Х В А Л А

про залишення позовної заяви без руху

16 листопада 2022 року м. Кривий Ріг

Суддя Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області Ткаченко А.В., дослідивши матеріали позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернулася до суду з позовною заявою 07 жовтня 2022 року, в якій просить суд: розірвати шлюб, зареєстрований Відділом державної реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у м. Києві 31 жовтня 2015 року між нею та ОСОБА_2 ; витребувати довідку із частини Т0930 Державної спеціальної служби транспорту щодо доходів, які були отримані ОСОБА_2 як заробітна плата за останні 6 місяців (починаючи з 01 травня 2022 року по 01 жовтня 2022 року); стягнути з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання їх малолітньої дитини доньки ОСОБА_3 у розмірі 1/4 доходу платника аліментів, але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину, щомісячно, починаючи з дня пред`явлення позовної заяви і до досягнення дитиною повноліття, але не менше мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.

У порядку ч.6 ст.187 ЦПК України 16 листопада 2022 року на адресу суду надійшла відповідь з адресно-довідкового органу про реєстрацію місця проживання відповідача ОСОБА_2 за адресою: АДРЕСА_1 .

Відповідно до ч.1 ст.187 ЦПК України, суд відкриває провадження у справі за позовною заявою за відсутності підстав для залишення її без руху, повернення чи відмови у відкритті провадження.

Однак, ознайомившись із змістом та формою позовної заяви, судом встановлено, що вона подана без додержання вимог, викладених в ст.ст.175, 177 ЦПК України, а тому підлягає залишенню без руху, виходячи з такого.

Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановленому порядку та розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.

Так, позивачем одночасно пред`явлено дві самостійні вимоги немайнову про розірвання шлюбу, яка є об`єктом справляння судового збору, та майнову стягнення аліментів, від сплати судового збору за яку позивач звільнена в силу п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір», що не потребує звільнення в окремому порядку судом. При цьому, позивачем не сплачено судовий збір за пред`явлення вимоги про розірвання шлюбу.

Вимогами п.1.3 ч.2 ст.4 Закону України «Про судовий збір» визначено ставку судового збору за звернення до суду з позовною заявою про розірвання шлюбу, яка з 01 січня 2022 року становить 992,40 грн., у зв`язку з чим позивачу необхідно надати на адресу суду докази сплати нею судового збору у зазначеному розмірі.

Крім того судом виявлено також наступні недоліки, зокрема:

-у прохальній частині позову позивачем не зазначено, яке прізвище їй залишити після розірвання шлюбу дійсне « ОСОБА_4 » чи відновити дошлюбне « ОСОБА_5 », що слід уточнити;

-позивачем не коректно сформульовано зміст вимоги про стягнення аліментів, а саме без врахування приписів ст.ст.183, 184 СК України, у тому числі щодо визначення розміру аліментів за максимальною межею, що застосовується при зверненні до суду із заявою про стягнення аліментів виключно в наказному провадженні (ст.161 ЦПК України), та мінімальною межею, який є мінімальним гарантованим не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, та мінімальним рекомендованим - розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, який може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів. Відтак вимогу про стягнення аліментів слід відкоригувати та привести у відповідність до вимог закону;

-всупереч п.3 ч.1 ст.176 ЦПК України позивачем не визначено ціну позову за вимогою про стягнення аліментів, яка за своїм характером є майновою, та визначається за сукупністю усіх виплат, але не більше ніж за 6 місяців;

-звертаючись до суду з вимогою про стягнення аліментів, позивач не зазначає та супереч ст.177 УЦПК України не надає суду докази, що свідчать про проживання малолітньої дитини сторін з позивачем та перебування дитини на її утриманні на момент пред`явлення позову, що дає підстави та право для звернення до суду з даними вимогами (акт чи довідку, засвідчені уповноваженими представниками житлово-комунального підприємства, управляючої компанії, об`єднання співвласників багатоквартирного будинку, відповідальними посадовими особами органу місцевого самоврядування, акт служби у справах дітей із засвідченням печаткою, рішення суду про визначення місця проживання дитини тощо);

-позивач не надає попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла та очікує понести у зв`язку із розглядом справи (п. 9 ч. 3 ст. 175 ЦПК України), у зв`язку із чим суд звертає увагу позивача, що за положеннями ст.ст.133, 134 ЦПК України, судові витрати складаються не тільки з судового збору, а й з витрат, пов`язаних з розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

Відповідно до ч.3 ст.177 ЦПК України, у разі необхідності до позовної заяви додаються клопотання та заяви про звільнення (відстрочення, зменшення) від сплати судового збору, про призначення експертизи, витребування доказів, допит свідків.

Наряду із заявленими вимогами в прохальній частині позовної заяви міститься клопотання про витребування доказів, проте нормами цивільного процесуального законодавства передбачено викладення такого роду клопотань окремим процесуальним документом відповідно до вимог, закріплених у ст.84 ЦПК України.

Поміж іншим, слід зауважити, що в позові об`єднані дві самостійні позовні вимоги які, на думку суду, не можуть бути розглянуті в одному позовному провадженні (розірвання шлюбу, стягнення аліментів), оскільки відсутня спільність предмету спору та однорідність цих вимог. Крім того, діючим сімейним законодавством України передбачено можливість ухвалення рішення про розірвання шлюбу не раніше ніж через місяць з дня подання позову, що може вплинути на строк розгляду вимоги про стягнення аліментів. Позаяк, в справах про розірвання шлюбу передбачена можливість надання сторонам строку для примирення та зупинення в зв`язку з цим провадження у справі, що в свою чергу не передбачено при розгляді справ про стягнення аліментів, а відтак може призвести до безпідставного затягування розгляду вищевказаних позовних вимог. Таким чином, у позові не викладено обставин і не зазначено доказів того, у чому конкретно полягає однорідність позовної вимоги про розірвання шлюбу та позовної вимоги про стягнення аліментів, які не взаємопов`язані між собою, регулюються різними нормами права і правильність вирішення позовних вимог про розірвання шлюбу не залежить від правильності вирішення позовних вимог про стягнення аліментів. Відтак суд звертає увагу позивача на доцільність роз`єднання цих вимог та заявлення їх окремими процесуальними документами в порядку, регламентованому ЦПК України.

Оскільки позовна заява не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України та подана з їх грубим порушенням, тому згідно з ч.1 ст.185 ЦПК України її необхідно залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення виявлених недоліків в 10 днів, перебіг якого обчислювати з дня отримання нею копії даної ухвали.

Згідно з ч.3 ст.185 ЦПК України, якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені ст.ст.175, 177 ЦПК України, надасть суду оригінал квитанції про сплату судового збору на суму 992,40 грн., позовна заява вважатиметься поданою в день її первісного подання до суду, в інакшому випадку буде повернена позивачеві.

Керуючись ст.ст. 4, 19, 175, 177, 185, 187, 258, 260 ЦПК України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, стягнення аліментів на утримання малолітньої дитини залишити без руху та надати позивачеві строк для усунення недоліків, що не може перевищувати 10 днів з дня вручення ухвали.

Роз`яснити позивачу, що у випадку невиконання нею вимог, викладених в ухвалі, заява вважається неподаною і повертається позивачу. Повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.

Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню в апеляційному порядку окремо від рішення суду не підлягає.

Суддя А.В. Ткаченко