Справа № 712/4482/22
Провадження №2/712/1910/22
Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28 жовтня 2022 року Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:

головуючого судді Пироженко В.Д.

при секретарі Жук О.М.

за участі представника позивача адвоката Степаненка О.М.

представника відповідача адвоката Бицюка О.М.

відповідача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Черкаси на підготовчому засіданні цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на майно,

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовною заявою до відповідача ОСОБА_1 про розірвання договору довічного утримання та визнання права власності на майно, посилаючись на те, що 28.08.2018 року між нею та ОСОБА_3 був укладений договір довічного утримання, посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О., який зареєстрований в реєстрі № 4946. Відповідно до п. 1 договору вона передала у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 , та одночасно на вказану квартиру накладено заборону на її відчуження. Відповідно до п. 3 вказаного договору ОСОБА_3 зобов`язалася довічно повністю її утримувати, забезпечувати харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, в разі смерті поховати її. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 померла. Згідно п. 11 зазначеного договору у разі смерті набувача майна обов`язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужена за цим договором квартира. За життя ОСОБА_4 заповіт не складала, із заявою про прийняття спадщини звернулась дочка померлої ОСОБА_1 . Факт прийняття спадщини відповідачем встановлює його обов`язок виконувати зобов`язання за договором довічного утримання. Однак, відповідачка відмовляється виконувати обов`язки по договору довічного утримання, та з часу смерті ОСОБА_3 жодного разу не відвідувала її, не утримувала, не забезпечувала харчуванням, доглядом. Також жодного разу з 08.12.2021 не надавала щомісячне матеріальне забезпечення в розмірі 1000 грн. Таким чином ОСОБА_1 приймати майно передане нею як відчужувачем не відмовляється, але виконувати обов`язки за договором довічного утримання не бажає. У зв`язку з невиконанням відповідачкою умов договору довічного утримання вона значною мірою позбавлена того на що розраховувала при його укладенні, тому вважає, що договір підлягає розірванню.

Просить розірвати договір довічного утримання від 28.08.2018 року укладений між нею та ОСОБА_3 , та визнати за нею право власності на квартиру АДРЕСА_1 . Також просить скасувати заборону відчуження вказаної квартири, стягнути з відповідача судовий збір.

Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 04 серпня 2022 року провадження у справі за правилами загального провадження.

В судовому засіданні представник позивача ОСОБА_2 - адвокат Степаненко О.М. позовні вимоги підтримав та просив їх задовольнити. В частині стягнення понесених судових витрат на витрат на професійну правничу допомогу вимоги не підтримав.

Відповідач ОСОБА_1 та її адвоката Бицюка О.М. в судовому засіданні позовні вимоги визнали та не заперечували проти їх задоволення.

Відповідно до ч. 3 ст. 200 ЦПК України за результатами підготовчого провадження суд ухвалює рішення у випадку визнання позову відповідачем.

Заслухавши учасників процесу, дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд установив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.

В судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_5 на підставі свідоцтва про право власності на житло, виданого органом приватизації Соснівського райвиконкому м. Черкаси від 13.11.1997 року, рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 26.11.2010 року та свідоцтва про право на спадщину за заповітом, виданого приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу 03.11.2014 року за р. № 2354 належить право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

28 серпня 2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 було укладеного договір довічного утримання. Відповідно до п. 1 якого ОСОБА_2 передала у власність ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Згідно п. 3 вказаного договору ОСОБА_3 зобов`язалася довічно повністю утримувати ОСОБА_2 , забезпечувати її харчуванням, доглядом, необхідною допомогою, в разі смерті відчужувача поховати її.

Відповідно до п. 5 договору передбачено, що щомісячна вартість матеріального забезпечення (харчування, догляду, необхідної допомоги) визначена сторонами в розмірі 1000 грн.

Згідно п. 11 зазначеного договору у разі смерті набувача майна обов`язки за договором переходять до тих спадкоємців, до яких перейде відчужена за цим договором квартира.

Факт належності ОСОБА_3 квартири АДРЕСА_1 підтверджується наявною в матеріалах копією витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 135689510 від 28.08.2018.

ОСОБА_3 померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть Серія НОМЕР_1 .

Із матеріалів справи вбачається, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до приватного нотаріуса Черкаського нотаріального округу Бараненка І.К. звернулася донька померлої ОСОБА_1 та отримала свідоцтво про право на спадщину за законом від 20.10.2022 року на квартири АДРЕСА_1 . Зазначена квартира була зареєстрована на праві власності за ОСОБА_1 , що підтверджується витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 312927227 від 20.10.2022.

Згідно ч. 1 ст. 757 ЦК України, обов`язки набувача за договором довічного утримання (догляду) переходять до тих спадкоємців, до яких перейшло право власності на майно, що було передане відчужувачем.

Відповідно ст. 1218 ЦК України, до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.

Згідно ст. 1268 ЦК України, Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням.

Отже в судовому засіданні достовірно встановлено, що спадкоємицею після смерті ОСОБА_3 є її донька ОСОБА_1 , яка отримала у спадщину після смерті матері ОСОБА_3 квартиру АДРЕСА_1 .

Статтею 744 ЦК України, якою визначено поняття договору довічного утримання (догляду), зазначено, що за договором довічного утримання (догляду) одна сторона (відчужувач) передає другій стороні (набувачеві) у власність житловий будинок, квартиру або їх частину, інше нерухоме майно або рухоме майно, яке має значну цінність, взамін чого набувач зобов`язується забезпечувати відчужувача утриманням та (або) доглядом довічно.

У договорі довічного утримання (догляду) можуть бути визначені всі види матеріального забезпечення, а також усі види догляду (опікування), якими набувач має забезпечувати відчужувача (частина 1 статті 749 ЦК України.

Якщо обов`язки набувача не були конкретно визначені або у разі виникнення потреби забезпечити відчужувача іншими видами матеріального забезпечення та догляду спір має вирішуватися відповідно до засад справедливості та розумності, згідно з частиною 2 статті 749 ЦК.

Відповідно до ст. 751 ЦК України, матеріальне забезпечення, яке щомісячно має надаватися відчужувачу, підлягає грошовій оцінці. Така оцінка підлягає індексації у порядку, встановленому законом.

Договір довічного утримання (догляду) може бути розірваний за рішенням суду на вимогу відчужувача або третьої особи, на користь якої він був укладений, у разі невиконання або неналежного виконання набувачем своїх обов`язків, незалежно від його вини, згідно частини 1 статті 755 ЦК України.

Положення ч.1 ст.755 ЦК України не містить визначення неналежного виконання набувачем обов`язків за договором довічного утримання, а тому вирішуючи зазначене питання, суд має ураховувати конкретні обставини справи, а також умови договору довічного утримання та положення ст. 651 ЦК України, якою визначені загальні підстави для зміни або розірвання договору.

Частиною 2 ст. 651 ЦК України визначено, що договір може бути розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом. Істотними є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.

За ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.

Згідно зі статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).

У даних правовідносинах розірвання договору довічного утримання у судовому порядку у випадку невиконання його умов та відмови від добровільного розірвання однією із сторін передбачені пунктом 10 Договору від 28.08.2018 р.

Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. ч. 1, 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Частиною 1 ст. 756 ЦК України визначено, що у разі розірвання договору довічного утримання (догляду) у зв`язку з невиконанням або неналежним виконанням набувачем обов`язків за договором, відчужувач набуває право власності на майно, яке було ним передане, і має право вимагати його повернення.

У відповідності до ч. 2 ст. 653 ЦК України у разі розірвання договору зобов`язання сторін припиняються.

Таким чином в судовому засіданні сторони досягли згоди щодо розірвання договору довічного утримання від 28.08.2018 року, і відповідач визнала позовні вимоги.

З урахуванням викладеного, після детального з`ясування обставин справи та аналізу законодавчих норм, суд дійшов висновку, що позивачем в судовому засіданні доведено обставини, на які вона посилався, як на підставу своїх позовних вимог, а тому суд вважає що позов підлягає до задоволення.

Враховуючи викладене суд вважає застосувати наслідки розірвання договору довічного утримання та повернути ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 квартиру

АДРЕСА_2 ст. 142 ЦПК України передбачено, що разі укладення мирової угоди до прийняття рішення у справі судом першої інстанції, відмови позивача від позову, визнання позову відповідачем до початку розгляду справи по суті суд у відповідній ухвалі чи рішенні у порядку, встановленому законом, вирішує питання про повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову, а в разі якщо домовленості про укладення мирової угоди, відмову позивача від позову або визнання позову відповідачем досягнуто сторонами за результатами проведення медіації - 60 відсотків судового збору, сплаченого при поданні позову.

На підставі ст.142 ЦПК України, у зв`язку з визнанням позову відповідачем до початку розгляду справи по суті підлягає повернення позивачу з державного бюджету 50 відсотків судового збору, сплаченого нею при поданні позову.

Керуючись: ст.ст. 6, 12, 13, 17, 18, 141, 200, 263, 265, 268 ЦПК України, ст. 509, 626, 627, 628, 638, 744, 746, 755 ЦК України, суд,

В И Р І Ш И В:

Позов задовольнити.

Розірвати договір довічного утримання, укладений 28.08.2018 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О, зареєстрований в реєстрі № 4946.

Визнати за ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_3 ) право власності на квартиру АДРЕСА_1 .

Скасувати заборону відчуження квартири АДРЕСА_1 , накладену 28.08.2018 року приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщуком С.О., зареєстровану в реєстрі за № 4948.

Повернути ОСОБА_2 50% судового збору, сплаченого в АТ КБ «Приватбанк» по квитанції № 0.0..1 17.06.2022 року.

Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Черкаського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом 30 днів (ст.ст.354, 355 ЦПК України). Якщо в судовому засіданні проголошено лише вступну та резолютивну частину судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Головуючий:

Позивач: ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , прож. АДРЕСА_3 ).

Відповідач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_3 , прож. АДРЕСА_4 ).

Повний текст рішення складений 04.11.2022