Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
Справа № 695/3180/18
номер провадження 2/695/78/22

03 листопада 2022 року м. Золотоноша
Золотоніський міськрайонний суд Черкаської області у складі:
головуючого судді Середи Л.В.,
секретаря Оніщенко Н.В.
представника позивача адвоката Пилипенка Р.Б.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Золотоноші цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєєвої Алли Михайлівни, товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку та припинення іпотеки за договором №016/0906/88-617-Z від 15.09.2006 р.
У жовтні 2018 року позивач ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєєвої А.М., ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку та припинення іпотеки за договором №016/0906/88-617-Z від 15.09.2006 р.
З метою забезпечення належного виконання вказаного кредитного договору 15.09.2006р. між АБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №016/0906/88-617-Z, відповідно до якого іпотекодавець (позивач) передав в іпотеку іпотеко держателю належне їй на праві власності майно, а саме 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
28.11.2012р. ПАТ «Светбанк» (правонаступник АТ «Омега Банк», який є правонаступником АБ «ТАС-Комерцбанк») відступив ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс» свої права вимоги за зобов`язанням по кредитному договору №016/0906/88-67 від 15.09.2006р. та на підставі договору №6970 від 28.11.2012р. відступив права за іпотечним договором за яким сторони домовились про відступлення прав вимоги кредитора до іпотекодавця - ОСОБА_1 ..
ОСОБА_1 оскаржила до суду договір про відступлення прав за іпотечними договорами №6970 від 28.11.2012р., який укладений між ПАТ «Светбанк» та ТОВ «Факторингова компанія «Вектор Плюс». Провадження по даній справі перебуває на розгляді Золотоніського міськрайонного суду Черкаської області.
Однак, після відкриття провадження по справі за позовом ОСОБА_1 про визнання недійсним з моменту підписання договорів про відступлення прав за іпотечними договорами від представників ТОВ «Вектор Плюс» позивач дізналася, що до вирішення судового спору щодо законності оформлення іпотеки на нерухоме майно за новим кредитором, приватним нотаріусом Кобелєвою А.М. було зареєстровано за ТОВ «Вектор Плюс» право власності на спірну квартиру. Відповідне рішення нотаріуса про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за №24973360 від 02.10.2015р., підставою виникнення права власності є договір іпотеки №016/0906/88-617-Z від 15.09.2006р..
На думку позивача, вказане рішення приватного нотаріуса від 02.10.2018р. за №24973360 про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно є протиправним та порушує право власності позивача на квартиру.
За таких підстав позивачка звернулася до суду з даним позовом, в якому просила скасувати рішення приватного нотаріуса від 02.10.2018р. за №24973360 про державну реєстрацію за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_1 та виключити із державного реєстру речових прав на нерухоме майно запис нотаріуса про таку реєстрацію квартири за ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс». Крім того позивач просила припинити встановлену на підставі договору іпотеки №016/0906/88-617-Z, укладеного 15.09.2006р. ОСОБА_1 та АКБ «ТАС-Комерцбанк», іпотеку нерухомого майна, а саме 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 та виключити із Державного реєстру іпотек запис про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запис про заборону відчуження вказаної квартири.
Ухвалою суду від 09.11.2018р. було відкрито провадження по справі, та постановлено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
23.01.2019р. до суду надійшов відзив представника ТОВ «Факторингова компанія «Вектор плюс» на позовну заяву. У своєму відзиві представник відповідача просив суд у задоволенні позову відмовити, посилаючись на його необґрунтованість та безпідставність. Вважає, що реалізація права власності на предмет іпотеки, тобто спірну квартиру, відбувалася відповідно до вимог Закону України «Про іпотеку» та умов іпотечного договору, який добровільно погоджений сторонами при його укладенні, при цьому умовами такого договору передбачені способи звернення стягнення на предмет іпотеки в тому числі в позасудовому порядку, визначеному ч. 3 ст. 36 ЗУ «Про іпотеку» в редакції, чинній на момент укладення договору. Іпотекодержатель письмово звертався з вимогою щодо погашення заборгованості та з попередженням відносно звернення стягнення на предмет іпотеки, про що в реєстраційній справі наявні відповідні докази, тому твердження відповідача щодо порушення процедури стягнення на предмет іпотеки не відповідають нормам чинного законодавства. реєстрації. Таким чином, вважає, що нотаріусом та іпотекодержателем дотримано всіх належних умов та вимог закону для здійснення реєстрації права власності на іпотечне майно. Крім того відповідно до відзиву на позовну заяву відповідач вважає, що позивачем обрано невірний спосіб захисту, що не відповідає специфіці правовідносин, адже із змісту позову вбачається, що позивач оспорює дії нотаріуса, як суб`єкта, наділеного владними функціями приймати рішення про державну реєстрацію прав та зводяться до того, що нотаріус не мав права прийняти спірне рішення та вчинити спірну реєстраційну дію, в той час як в даному випадку мають місце спірні правовідносини щодо існування договірних зобов`язань між боржником і стягувачем та щодо правомірності підстав реалізації іпотеко держателем права на звернення стягнення на предмет іпотеки в позасудовому порядку. Тобто, зі змісту позовних вимог та обраному способу захисту порушених прав вбачається, що позивач вимагає дослідження не спірних договірних правовідносин, а дії відповідача, який у межах спірних правовідносин діє як суб`єкт владних повноважень.
06.03.2019р. до суду надійшов відповідь на відзив, у якому позивач проти доводів відповідача заперечував та вказував, що позасудова передача предмету іпотеки у власність іпотекодержателю здійснюється лише в добровільному порядку та за згодою сторін на підставі складання окремого договору, якого із ТОВ «ФК «Вектор Плюс» укладеного не було, а тому дії нотаріуса щодо реєстрації за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» права власності на спірну квартиру, власником якої залишалася позивачка та яка не надавала відповідної згоди, не можна вважати законними. Також боржника не було повідомлено письмово про відступлення права вимоги за іпотечним договором, а реєстраційні дії були проведені відносно нерухомого майна на яке накладено арешт, який у встановленому порядку не знятий та не відмінений. За наведених обставин, враховуючи відсутність укладеного сторонами окремого договору про задоволення вимог іпотеко держателя, тобто, у спосіб, визначений п. 12.3.1 іпотечного договору та ст.. 37 ЗУ «Про іпотеку», ненадання такого договору реєстратору, дії останнього щодо реєстрації за ТОВ «Кредитні ініціативи» права власності на спірну квартиру, власником якої був позивач, який не був виселений звідти, не можуть вважатися законними.
У судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав повністю та наполягав на їх задоволенні, при цьому вказував, що реєстрація права власності на вказану квартиру за відповідачем здійснювалась при наявності мораторію на стягнення майна, наданого як забезпечення кредитів в іноземній валюті. При цьому позивача належним чином не було повідомлено ні про зміну іпотекодержателя ні про реєстрацію за новим кредитором права власності на квартиру позивача, а самі реєстраційні дії вчинялись в супереч діючому арешту на вказане майно.
Відповідач приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Кобелєва А.М. в судове засідання не з`явилася із невідомих для суду причин, хоча про час та місце розгляду справи повідомлялася належним чином.
Представник ТОВ «ФК «Вектор Плюс» в судове засідання також не з`явився з невідомих для суду причин, про причини своєї неявки суд не повідомив, хоча про час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином.
Оскільки належно повідомлені про час та місце розгляду справи відповідачі до суду не з`явилися повторно, будь-яких клопотань щодо причин своєї неявки до суду не надали, достеменно знали про розгляд справи в суді, тому суд розцінює неявку відповідачів неповажною та вважає за можливе розгляд справи проводити за їх відсутності на підставі наявних у справі доказів.
Заслухавши думку представника позивача, дослідивши та проаналізувавши письмові докази у їх сукупності, суд приходить до наступного висновку.
З метою забезпечення належного виконання вказаного кредитного договору 15.09.2006р. між АБ «ТАС-Комерцбанк» та ОСОБА_1 було укладено іпотечний договір №016/0906/88-617-Z, відповідно до якого іпотекодавець (позивач) передав в іпотеку іпотекодержателю належне їй на праві власності майно, а саме 3-кімнатну квартиру АДРЕСА_1 .
Згідно з п. 12 вказаного іпотечного договору, який посвідчений приватним нотаріусом Черкаського міського нотаріального округу Фіщук В.Я. та зареєстрований у реєстрі за №4076, за вибором іпотекодержателя застосовується один з наведених способів звернення стягнення на предмет іпотеки та задоволення вимог іпотекодержателя (п.п. 12.1; 12.2, 12.3).
При цьому, відповідно до договору іпотеки (п. 10.3 та 10.4) у разі невиконання позичальником умов основного зобов`язання та/або Іпотекодавцем умов цього договору іпотеко держатель може звернути стягнення на предмет іпотеки та задовольнити за рахунок його вартості свої вимоги у повному обсязі. Іпотекодержатль має право обирати порядок звернення стягнення на предмет іпотеки.
Частиною першою ст. 33 Закону України «Про іпотеку», визначено, що у разі невиконання боржником основного зобов`язання іпотекодрежатель вправі задовольнити свої вимоги за основним зобов`язанням шляхом звернення стягнення на предмет іпотеки, якщо інше не передбачено законом. Право іпотекодержателя на звернення стягнення на предмет іпотеки також виникає з підстав, встановлених статтею 12 цього закону
У відповідності до частини третьої статті 33 цього ж Закону звернення стягнення на предмет іпотеки здійснюється на підставі рішення суду, виконавчого напису нотаріуса або згідно з договором про задоволення вимог іпотекодержателя.
Статтею 36 Закону України «Про іпотеку», визначено, що сторони іпотечного договору можуть вирішити питання про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом позасудового врегулювання на підставі договору. Позасудове врегулювання здійснюється згідно із застереженням про задоволення вимог іпотекодержателя, що міститься в іпотечному договорі, або згідно з окремим договором між іпотекодавцем і іпотекодержателем про задоволення вимог іпотекодержателя, що підлягає`нотаріальному посвідченню, який може бути укладений одночасно з іпотечним договором або в будь-який час до набрання законної сили рішенням суду про звернення стягнення на предмет іпотеки.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя, яким також вважається відповідне застереження в іпотечному договорі, визначає можливий спосіб звернення стягнення на предмет іпотеки відповідно до цього закону.
Договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками, може передбачати передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання у порядку, встановленому статтею 37 цього Закону.
Іпотекодержатель може задовольнити забезпечену іпотекою вимогу шляхом набуття права власності на предмет іпотеки. Правовою підставою для реєстрації права власності іпотекодержателя на нерухоме майно, яке є предметом іпотеки, є договір про задоволення вимог іпотекодержателя або відповідне застереження в іпотечному договорі, яке прирівнюється до такого договору за своїми правовими наслідками та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання (ст.37 Закону).
Отже, з наведеного слідує, що вказане вище застереження в іпотечному договорі, а саме в п.п. 12.3.1, прирівнюється до договору про задоволення вимог іпотекодержателя за своїми правовими наслідками, та передбачає передачу іпотекодержателю права власності на предмет іпотеки в рахунок виконання основного зобов`язання.
У результаті, рішенням приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєвої А.М. від 02.10.2015 про державну реєстрацію прав та їх обтяжень за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» зареєстроване право власності на вказану квартиру.
Не погоджуючись з таким рішенням нотаріуса, позивач звернувся до суду з позовом про скасування такого рішення та припинення іпотеки за вказаним договором.
Проте, на думку суду, позивачами обрано не вірний спосіб захисту своїх прав, виходячи з наступного:
Так, особа, якій належить порушене право, може скористатися не будь-яким на свій розсуд, а певним способом захисту такого свого права, який прямо визначається спеціальним законом, що регламентує конкретні цивільні правовідносини, або договором.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Порушене право чи інтерес особи суд має захистити у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Вимога захисту цивільного права чи інтересу має забезпечити їх поновлення, а в разі неможливості такого поновлення - гарантувати особі отримання відповідного відшкодування.
Такий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 29 вересня 2020 року у справі № 378/596/16-ц.
Відповідно до вимог статей 2 та 5 ЦПК України, застосовуваний судом спосіб захисту цивільного права має відповідати критерію ефективності. Тобто цей спосіб має бути дієвим, а його реалізація повинна мати наслідком відновлення порушених майнових або немайнових прав та інтересів управомоченої особи.
Таким чином, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам та виключати подальше звернення особи до суду за захистом порушених прав.
Як вже зазначалося вище, у своєму позові позивач просить захистити її право власності на квартиру шляхом скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотечну квартиру за відповідачем, виключити такий запис з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та припинити іпотеку нерухомого майна.
Однак Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16 січня 2020 року, статтю 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" №1952 викладено у новій редакції, відповідно до пунктів 1, 2 та 3 частини 3 якої: «Відомості про речові права, обтяження речових прав, внесені до Державного реєстру прав, не підлягають скасуванню та/або вилученню.
Ухвалення судом рішення про скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав, визнання недійсними чи скасування документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, а також скасування державної реєстрації прав допускається виключно з одночасним визнанням, зміною чи припиненням цим рішенням речових прав, обтяжень речових прав, зареєстрованих відповідно до законодавства (за наявності таких прав).
Таким чином з 16.01.2020 року було внесено зміни до ст.26 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» і такого способу захисту порушених речових прав як скасування рішення про проведену державну реєстрацію права без вимоги про припинення зміну або визнання речового права, закон не передбачає, тому обраний позивачем спосіб захисту прав суперечить частині третій статті 26 Закону №1952, що на погляд відповідача є підставою для відмови в задоволенні позову.
Варто зауважити, що у своїй постанові від 13.07.2022р. у справі №199/8324/19 Велика Палата Верховного Суду зауважила, що якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту може бути позов про витребування нерухомого майна, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру прав.
Аналогічні висновки сформульовані, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018р. у справі №183/1617/16, у п. 98 постанови Великої Палати Верховного Суду від 7 листопада 2018 року у справі №488/5027/14-ц.
При цьому також у вказаній постанові Велика Палата Верховного Суду зауважила, що задоволення позовної вимоги про скасування державної реєстрації права власності суперечить зазначеній імперативній вимозі закону, оскільки виконання судового рішення призведе до прогалин в Державному реєстрі прав у частині належності права власності на спірне майно.
Отже, замість скасування неналежного запису про державну реєстрацію до Державного реєстру прав має бути внесений належний запис про державну реєстрацію права власності позивача. Такий запис вноситься на підставі судового рішення про задоволення віндикаційного позову.
Заявлені позивачем вимоги про визнання протиправними рішення про державну реєстрацію права власності на нерухоме майно, скасування записів про державну реєстрацію права власності не впливають і не можуть вплинути на права позивач щодо права на предмет іпотеки.
Про те позивач не заявляє відповідної позовної вимоги, а одним із основних принципів цивільного судочинства є принцип диспозитивності, за яким суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, у межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених випадках (ст., ст. 12, 13 ЦПК України).
Оскільки позивачем не заявлено належні позовні вимоги, то створюються умови, коли для вирішення одного спору потрібно ініціювати два і більше процесів.
Однак рішення суду має остаточно вирішувати спір по суті і ефективно захищати порушене право чи інтерес. Якщо для реалізації рішення суду потрібно ще раз звертатися до суду й отримувати ще одне рішення - це означає, що обраний спосіб захисту є неефективним.
У п. 82 постанови Великої Палати Верховного Суду від 26 січня 2021 року в справі №522/1528/15-ц, ВПВС також звертає увагу на важливість дотримання принципу процесуальної економії (пункт 58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 28 січня 2020 року у справі № 50/311-6, провадження № 12-143гс19; пункт 63 постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справі № 910/3009/18, провадження №12-204гс19), відповідно до якого, штучне подвоєння судового процесу є неприпустимим.
За результатами касаційного перегляду справи № 922/2589/19, Верховний Суд, скасовуючи постанову суду апеляційної інстанції, зазначив таке: «судом апеляційної інстанції не враховано законодавчі зміни, внесені Законом України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо протидії рейдерству", який набрав чинності з 16.01.2020, до статті 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень", тобто на час ухвалення оскаржуваної постанови, законодавець вже виключив такий спосіб захисту порушених речових прав як скасування запису про проведену державну реєстрацію права, а відтак, апеляційний суд помилково зазначив про необхідність застосування позивачем такого способу судового захисту, який в практичному аспекті не зможе забезпечити і гарантувати позивачу відновлення порушеного права, а значить не спроможний надати особі ефективний захист її прав, у зв`язку з чим справу направлено на новий розгляд до суду апеляційної інстанції».
Виходячи з наведеного вище, а також зважаючи на те, що позивачем обрано не вірний спосіб захисту для звернення до суду, суд приходить до висновку про те, що у задоволенні позовних вимог в частині скасування рішення приватного нотаріуса про державну реєстрацію за ТОВ «ФК Вектор Плюс» права власності на квартиру АДРЕСА_1 , а також виключення із Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису приватного нотаріуса про державну реєстрацію права власності на вказану квартиру за ТОВ «ФК «Вектор Плюс» слід відмовити.
Що стосується позовної вимоги про припинення встановленої на підставі договору іпотеки №016/0906/88-617-Z укладеного 15.09.2006р. іпотеки нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 та виключення із Державного реєстру іпотек запису про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження вказаної квартири, суд зазначає наступне.
Підставою для звернення до суду із даною позовною вимогою позивач вказує, що на підставі виконавчого напису нотаріуса 15.09.2006р. звернуто стягнення на предмет іпотеки, тобто на вказану вище квартиру. 29.01.2009р. було відкрито виконавче провадження та розпочато процедуру звернення стягнення на предмет іпотеки.
20.06.2013р. постановою старшого державного виконавця відділу ДВС Золотоніського МРУЮ виконавчий напис №6013 повернуто кредитору у зв`язку з тим, що предмет іпотеки двічі не було реалізовано з прилюдних торів а стягувачем не придбано предмет іпотеки за початковою ціною.
Таким чином, на думку позивача обставини справи свідчать, що кредитор (іпотекоодержувач) не скористався передбаченим ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин з реалізації майна) правом на придбання предмета іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог у рахунок ціни майна за результатами останніх прилюдних торгів, а тому в силу вимог цієї норми іпотека може бути припинена за рішенням суду.
Статтею 49 ЗУ «Про іпотеку» (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин з реалізації майна) передбачено, що протягом десяти днів з дня оголошення прилюдних торгів такими, що не відбулися, іпотекодержателі та інші кредитори боржника відповідно до пріоритету їх зареєстрованих вимог мають право придбати предмет іпотеки за початковою ціною шляхом заліку своїх забезпечених вимог в рахунок ціни майна. У цьому випадку придбання предмета іпотеки іпотекодержателем оформлюється протоколом і актом про реалізацію предмета іпотеки у порядку, встановленому статтею 47 цього Закону, а нотаріус на підставі такого акта видає свідоцтво про придбання майна з прилюдних торгів, якщо прилюдні торги не відбулися.
Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами перших прилюдних торгів, призначається проведення на тих же умовах других прилюдних торгів, які мають відбутися протягом одного місяця з дня проведення перших прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на других прилюдних торгах може бути зменшеною не більше ніж на 25 відсотків. Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами других прилюдних торгів призначається проведення у тому самому порядку третіх прилюдних торгів. Початкова ціна продажу предмета іпотеки на третіх прилюдних торгах може бути зменшена не більш як на 50 відсотків початкової вартості майна.
Якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів, іпотека може бути припиненою за рішенням суду.
Згідно з п. 3 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» №606XIV (в редакції, чинній на момент виникнення правовідносин з реалізації майна) виконавчий документ, на підставі якого відкрито виконавче провадження, за яким виконання не здійснювалося або здійснено частково, повертається стягувачу у разі, якщо… стягував відмовився залишити за собою майно боржника, не реалізоване під час виконання рішення.
Позивач просить припинити іпотеку та виключити відповідний запис про іпотеку у зв`язку з тим, що предмет іпотеки двічі не був реалізований з прилюдних торгів, а стягувачем не придбано предмет іпотеки за початковою ціною.
Разом із тим на підтвердження своїх доводів позивачем до матеріалів позовної заяви додана тільки постанова старшого державного виконавця відділу ДВС Золотоніського МРУЮ від 20.06.2013р. відповідно до якої стягував відмовився від майна боржник, а тому на підставі п. 3 ч. 1 ст. 47 ЗУ «Про виконавче провадження» №606XIV виконавчий документ повернуто стягувачу.
Жодних інших доказів про проведення другий та третій раз прилюдних торгів, відмови стягувача від предмета іпотеки матеріали справи не містять.
Таким чином матеріали справи не містить належних доказів того, що предмет іпотеки двічі не було реалізовано з прилюдних торгів, при цьому вказана вище ч. 3 ст. 49 ЗУ «Про іпотеку» встановлює можливість визнання судом іпотеки припиненої у випадку, якщо іпотекодержатель не скористався правом, передбаченим частиною першою цієї статті, за результатами третіх прилюдних торгів.
Згідно з ч.ч. 1-3 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
За приписами ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ч.,ч. 1, 5, 6 ст.81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно з ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Оцінюючи дослідженні у судовому засіданні докази, суд приходить до висновку, що позивач не надала доказів, які б стали б підставою для задоволення вказаних позовних вимог про припинення встановленої на підставі договору іпотеки №016/0906/88-617-Z укладеного 15.09.2006р. іпотеки нерухомого майна, а саме квартири АДРЕСА_1 та виключення із Державного реєстру іпотек запису про іпотеку та з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про заборону відчуження вказаної квартири.
Відповідно до частин 1, 6 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У відповідності до пункту 2 частини другої статті 141 ЦПК України судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові на позивача.
Оскільки суд у задоволенні позовних вимог позивачу відмовляє, то витрати позивача, пов`язані з розглядом даної справи, слід залишити за рахунок останньої.
Керуючись ст., ст. 2, 4, 5, 7, 12, 76, 89, 258, 259, 263, 264, 265, 268, 273, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд
У задоволенні позову ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Кобелєєвої Алли Михайлівни, товариства з обмеженою відповідальністю «Факторингова компанія «Вектор плюс» про скасування рішення приватного нотаріуса щодо державної реєстрації права власності на іпотеку та припинення іпотеки за договором №016/0906/88-617-Z від 15.09.2006р відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційної скарги не було подано.

У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Черкаського апеляційного суду.

Якщо у судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складання повного судового рішення.

Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повне судове рішення складено 11 листопада 2022 року.

Суддя : Середа Л.В.