Р І Ш Е Н Н Я

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

01 листопада 2022 року Магдалинівський районний суд Дніпропетровської області у складі

головуючого судді Ковальчук Т.А.

при секретарі Феленко Я.О.

за участю:

позивача ОСОБА_1

відповідача ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду смт. Магдалинівка Дніпропетровської області цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -

В С Т А Н О В И В:

До Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.

В обґрунтування своїх позовних вимог позивач посилається на те, що вона та відповідач з 17.02.2009 року по 16.12.2014 року перебували у шлюбі. Від любу мають сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .

Позивач зазначає, що відповідач не надає дитині матеріальної допомоги, тому вона змушена звернутися до суду та прохає стягнути аліменти на утримання сина в розмірі ј частини заробітку (доходу), але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісяця.

Заочним рішенням суду від 29 листопада 2019 року задоволено позовні вимоги ОСОБА_5 .

Ухвалою суду від 30 серпня 2022 року заочне рішення суду від 29 листопада 2019 року скасовано.

У судовому позивач підтримала позовні вимоги, просила суд їх задовольнити.

Відповідач в судовому засіданні заперечив проти позову, посилаючись на обставини викладені у відзиві на позовну заяву, а саме зазначив, що він є інвалідом третьої групи, на день подання позовної заяви мав на утриманні трьох неповнолітніх дітей, окрім ОСОБА_6 , відповідач має статус батька багатодітної сім`ї.

Відповідач зазначає, що ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області від 16 грудня 2014 року затверджено мирову угоду між позивачем та відповідачем, згідно якої позивач передав у власність сина ОСОБА_4 Ѕ частину житлового будинку, який належав відповідачеві на праві спільної часткової власності. Сторони погодили, що між ними відсутні будь-які претензії.

Суд, вислухавши пояснення учасників справи, вивчивши матеріали справи вважає, що в задоволенні позовних вимог необхідно відмовити з наступних підстав.

Судом встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 17.02.2009 року по 16.12.2014 року (а. с. 3-5).

Сторони мають спільну дитину, сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а. с. 2).

Згідно довідки № 289 виданої 28.10.2019 року Чернеччинською сільською радою Магдалинівського району Дніпропетровської області, син ОСОБА_7 проживає з позивачем (а. с. 8).

Відповідач одружений з ОСОБА_8 з 30 жовтня 2011 року, згідно свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 (а. с. 62) та має дітей: ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_10 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 63-64).

Відповідач є батьком ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , який на час подання позовної заяви до суду був неповнолітнім (а. с. 65).

Відповідач знаходиться на диспансерному обліку у лікаря-онколога з 2013 року, згідно довідки КП «Магдалинівська центральна лікарня» від 08.07.2022 року (а. с. 57).

Ухвалою Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області 16 грудня 2014 року у справі № 179/1475/14 визнано мирову угоду, укладену позивачем ОСОБА_5 та відповідачем ОСОБА_2 , за якою сторони дійшли згоди, що відповідач та позивач зобов`язуються погодитись з волевиявленням між собою, щодо визнання права власності на Ѕ житлового будинку та господарських споруд, що є у їх спільній частковій власності, та виготовлення відповідних документів про право власності на Ѕ житлового будинку з господарськими спорудами, розташованого по АДРЕСА_1 , на їхнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (а. с. 68-69).

Відповідно до статті 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.

Згідно із частиною третьою статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька і (або) у твердій грошовій сумі.

Частиною 1 статті 182 СК України визначено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує:

1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;

2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;

3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;

3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;

3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;

4) інші обставини, що мають істотне значення.

У відповідності до ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.

Відповідно до частини першої статті 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися, як аліменти на дитину, визначається судом.

У відповідності до ч. 1 ст. 190 СК України , той із батьків, з ким проживає дитина, і той із батьків, хто проживає окремо від неї, з дозволу органу опіки та піклування можуть укласти договір про припинення права на аліменти для дитини у зв`язку з передачею права власності на нерухоме майно (житловий будинок, квартиру, земельну ділянку тощо). Такий договір нотаріально посвідчується. Право власності на нерухоме майно за таким договором виникає з моменту державної реєстрації цього права відповідно до закону. Якщо дитина досягла чотирнадцяти років, вона бере участь в укладенні цього договору.

Набувачем права власності на нерухоме майно є сама дитина або дитина і той із батьків, з ким вона проживає, на праві спільної часткової власності на це майно. У разі укладення такого договору той із батьків, з ким проживає дитина, зобов`язується самостійно утримувати її.

Частиною 1 статті 207 ЦПК України визначено, що мирова угода укладається сторонами з метою врегулювання спору на підставі взаємних поступок і має стосуватися лише прав та обов`язків сторін. У мировій угоді сторони можуть вийти за межі предмета спору за умови, що мирова угода не порушує прав чи охоронюваних законом інтересів третіх осіб.

Отже, виходячи з матеріалів справи, позивач та відповідач, уклавши мирову угоду погодилися щодо передачі їхньому сину ОСОБА_11 частки у праві власності на житловий будинок, яка належала відповідачеві.

Судом встановлено, що на даний час на утриманні відповідача знаходяться двоє неповнолітніх дітей від іншого шлюбу, натомість неповнолітній син ОСОБА_11 набув право власності на частку нерухомого майна, яке належало відповідачеві. Крім того, судом враховано стан здоров`я відповідача. Вказані обставини свідчать про відсутність на даний час підстав для стягнення аліментів з відповідача на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_11 , у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають задоволенню.

Керуючись ст. ст. 259, 263-265 ЦПК України суд, -

В И Р І Ш И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів відмовити.

Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Дніпровського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-денний строк з дня проголошення рішення.

Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Повне рішення складено 11 листопада 2022 року.

Суддя Т.А.Ковальчук