Справа № 343/387/22
Провадження № 22-ц/4808/1126/22
Головуючий у 1 інстанції Тураш В. А.
Суддя-доповідач Барков
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:

головуючого судді Баркова В. М.,

суддів Девляшевського В. А.,

Луганської В. М.,

секретар Шандалович В. В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Івано-Франківської обласної прокуратури на рішення Долинського районного суду від 25 серпня 2022 року в складі судді Тураша В. А., ухвалене в м. Долині Івано-Франківської області, повний текст якого виготовлено 02 вересня 2022 року, в справі за позовом ОСОБА_1 до держави України в особі Івано-Франківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України про відшкодування моральної та матеріальної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності,

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2022 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до держави України в особі Івано-Франківської обласної прокуратури, Державної казначейської служби України, в якому з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог, просив стягнути на його користь за рахунок державного бюджету (Державне Казначейство України) завдану майнову шкоду у загальному розмірі 777 837 грн. 90 коп., з яких: матеріальні втрати по заробітній платі 686 320 грн. 40 коп., витрати на правову допомогу адвоката Кажука В. Б. 22 000 грн.; інфляційні втрати по заробітній платі за період з лютого 2011 року по грудень 2021 року у розмірі 1 525 783 грн., завдану немайнову (моральну) шкоду у розмірі 1 675 500 грн., а також витрати на правову допомогу у розмірі 8 000 грн.

Позов мотивовано тим, що 20 вересня 2010 року його було незаконно затримано працівниками СБУ, а 24 вересня 2010 року пред`явлено обвинувачення в одержанні хабара службовою особою, яка займає відповідальне становище, за виконання в інтересах того, хто дає хабар, дій з використанням наданої йому влади та службового становища. На той час, відповідно до наказу голови ДПА України № 708-о від 21 травня 2010 року, він займав посаду начальника відділу внутрішньої безпеки при ДПА в Івано-Франківській області Управління внутрішньої безпеки ДПА України. Вироком Долинського районного суду від 03 травня 2017 року його було виправдано за ч. 2 ст. 368 КК України за відсутністю в діях складу кримінального правопорушення. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2017 року вирок Долинського районного суду від 03 травня 2017 року скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в районному суді. Вироком Долинського районного суду від 29 травня 2018 року його повторно визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні та виправдано. Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року вирок Долинського районного суду від 29 травня 2018 року щодо нього скасовано та призначено новий судовий розгляд. Вироком Долинського районного суду від 28 грудня 2020 року його визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 368 КК України в зв`язку із недоведеністю його винуватості у вчиненні даного кримінального правопорушення (злочину) та виправдано. Вказаний вирок залишено без змін ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року. Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року щодо нього залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Таким чином, більше одинадцяти років він змушений був доводити свою невинуватість заради збереження своєї честі, гідності і ділової репутації. При цьому, затрачено немало фізичних і розумових сил, втрачено здоров`я, імідж у суспільстві, наявну кар`єру і перспективи її розвитку, зламано особисте життя.

У результаті незаконних рішень, дій (бездіяльності) держави України в особі органу дізнання і досудового слідства йому заподіяно майнову шкоду, яка виразилася у втраті заробітної плати у зв`язку із звільненням з роботи за період з 20 вересня 2010 року по 24 квітня 2017 року у розмірі 686 320 грн. 40 коп. та відповідно до статті 625 ЦК України інфляційні втрати по заробітній платі за період з лютого 2011 року по грудень 2021 року у розмірі 1 525 783 грн. 60 коп. Також у зв`язку з незаконним притягненням до кримінальної відповідальності він змушений був звернутись за юридичною допомогою. Витрати на отримання правовї допомоги, наданої адвокатом Кажуком В. Б., становлять 22 000 грн., що підтверджується договором про надання правової допомоги та актами виконаних робіт.

Крім того, йому була завдана моральна (немайнова) шкода, адже вищевказані обставини, зокрема перебування в умовах СІЗО під постійною загрозою для життя та здоров`я викликали у нього сильні нервові стреси, душевні переживання. Утримуючись в умовах СІЗО, він був позбавлений свободи, перебував у камері де були жахливі умови. Також він був позбавлений життєвих зв`язків із своєю сім`єю. Близько одинадцяти років він повинен був доводити свою невинуватість, що безперечно вплинуло на його психологічне та фізичне здоров`я, на його ділову репутацію, його фінансове становище, спричинило негативні зміни в його емоційному стані, викликало труднощі з налагодженням нормального життя після виправдання. Дане незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, призвело не лише до його моральних страждань, а і його сім`ї, що призвело до зміни звичайного (сталого) способу життя та понесення фінансових затрат із сімейного бюджету. Вважає, що на його користь у відшкодування моральної шкоди підлягає стягненню 1 675 000 грн., з яких 338 000 грн. шкода, завдана в період незаконного утримування в СІЗО протягом 26 місяців в межах подвійного розміру мінімальної заробітної (6 500 грн. х 2 х 26 міс.); 337 500 грн. (2 500 грн. х 135 міс.) моральна компенсація за втрату здоров`я та 1 000 000 грн. відшкодування за повну втрату ділової репутації та авторитету в суспільстві, знищення можливості кар`єрного росту тощо.

Рішенням Долинського районного суду від 25 серпня 2022 року позов задоволено частково.

Стягнуто з Державного бюджету України шляхом безспірного списання Державною казначейською службою України з відповідного казначейського рахунку на користь ОСОБА_1 на відшкодування втраченого заробітку 101 626 грн. 88 коп., 22 000 грн. суми, сплачені ним у зв`язку з наданням йому юридичної допомоги та 1 100 000 грн. моральної шкоди, заподіяної незаконними діями органів дізнання, досудового слідства, прокуратури і суду. В решті позовних вимог відмовлено.

Також стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 6 000 грн. витрат за надання правової допомоги при розгляді цієї справи.

Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , він має право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди.

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування матеріальної шкоди, суд першої інстанції виходив з того, що позивач захистив свої особисті майнові права та інтереси в частині відшкодування заробітку, які він втратив внаслідок незаконних дій за період з 07 лютого 2012 року по 24 квітня 2017 року шляхом звернення до судових органів з відповідним позовом про поновлення на посаді та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Разом з тим, наявні підстави для стягнення на користь позивача неодержаного заробітку за період з 21 вересня 2010 року до 06 лютого 2012 року у сумі 101 626 грн. 88 коп. Також суд вважав, що на підставі п. 4 ст. 3 Закону України «Про відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» позивачу належить відшкодувати майнову шкоду у розмірі 22 000 грн., яка складається з сум, сплаче них ним у зв`язку з наданням правової (юридичної) допомоги адвокатом Кажуком В. Б. за участь у кримінальному провадженні. Відмовляючи у задоволені стягнення інфляційних втрат, суд виходив з того, що дія ч. 2 ст. 625 ЦК України не поширюються на правовідносини, що виникають у зв`язку із завданням шкоди.

Визначаючи розмір відшкодування моральної шкоди, місцевий суд взяв до уваги характер і тривалість порушення прав ОСОБА_1 (більше десяти років), негативні наслідки, які наступили внаслідок такого порушення, з урахуванням засад розумності та справедливості, суд вважав, що розмір моральної шкоди необхідно визначити у сумі 1 100 000 грн.

В апеляційній скарзі Івано-Франківська обласна прокуратура, посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення суду в частині стягнення моральної шкоди скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог у заявленому розмірі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що судом не враховано тієї обставини, що позивачем не надано доказів, які б підтверджували заподіяння страждань у заявленому розмірі, доказів погіршення станову здоров`я тощо. Твердження ОСОБА_1 , з якими погодився суд першої інстанції, є документально не обґрунтованими та не могли братися до уваги судом при винесенні оскаржуваного рішення.

Крім того, визначений судами розмір моральної шкоди є значно завищеним, суперечить положенням чинного законодавства та не відповідає принципам розумності та справедливості. При цьому будь-якого обґрунтування стягнення моральної шкоди понад мінімальний розмір, встановлений законодавством, судом не наведено.

Відзив на апеляційну скаргу не надано. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України, відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

За положеннями статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.

За змістом доводів та вимог апеляційної скарги вбачається, що рішення місцевого суду оскаржується в частині вирішення позовної вимоги про відшкодування моральної шкоди, а тому апеляційним судом переглядається тільки в цій частині.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника Івано-Франківської обласної прокуратури Попової О. В., яка просила скаргу задовольнити, пояснення ОСОБА_1 та його представника адвоката Кажука В.Б., які просили залишити рішення суду без змін, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з таких підстав.

Судом встановлено, що 20 вересня 2010 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 звернулися до управління БКОЗ УСБУ в Івано-Франківській області з повідомленням про вимагання ОСОБА_1 у них хабара у розмірі 1 000 доларів США, після отримання якого він не буде ініціювати проведення додаткових перевірок фінансово-господарської діяльності очолюваного ОСОБА_3 . Долинського ВУВКГ. Цього ж дня, співробітниками СБУ було проведено окремі слідчі дії.

21 вересня 2010 року прокурором Івано-Франківської області було порушено кримінальну справу за ознаками складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 368 КК України.

Вироком Долинського районного суду Івано-Франківської області від 03 травня 2017 року ОСОБА_1 виправдано за ч. 2 ст. 368 КК України за відсутності в його діях складу кримінального правопорушення.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 19 липня 2017 року апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської області задоволено частково. Вирок Долинського районного суду від 03 травня 2017 року відносно ОСОБА_1 скасовано та призначено новий розгляд кримінального провадження в Долинському районному суді Івано-Франківської області.

Вироком Долинського районного суду від 29 травня 2018 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 368 Кримінального кодексу України в зв`язку із недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) та виправдано.

Ухвалою Апеляційного суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2018 року апеляційну скаргу прокурора відділу прокуратури Івано-Франківської прокуратури задоволено частково, вирок Долинського районного суду від 29 травня 2018 року щодо ОСОБА_1 скасовано та призначено новий судовий розгляд в суді першої інстанції.

Вироком Долинського районного суду від 28 грудня 2020 року ОСОБА_1 визнано невинуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 368 Кримінального кодексу України (в редакції закону про кримінальну відповідальність 2001 року) в зв`язку із недоведеністю його винуватості у вчиненні кримінального правопорушення (злочину) та виправдано.

Ухвалою Івано-Франківського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року апеляційну скаргу прокурора залишено без задоволення, а вирок Долинського районного суду від 28 грудня 2020 року щодо ОСОБА_1 без змін.

Постановою Верховного Суду від 08 грудня 2021 року ухвалу Івано-Франківського апеляційного суду від 21 квітня 2021 року щодо ОСОБА_1 залишено без зміни, а касаційну скаргу прокурора без задоволення.

Відповідно довідки Івано-Франківського слідчого ізолятора Управлінням державної пенітенціарної служби України в Івано-Франківській області № 2/3/1-90 від 25 листопада 2012 року ОСОБА_1 перебував під вартою в Івано-Франківському слідчому ізоляторі з 24 вересня 2010 року до 23 листопада 2012 року.

Матеріалами справи підтверджується, що наказом ДПА України №6-о від 06 лютого 2012 року підполковника податкової міліції ОСОБА_1 , який перебував в розпорядженні Державної податкової адміністрації України звільнено у запас за пунктом 66 Положення про проходження служби рядовим і начальницьким складом органів внутрішніх справ (за скоєння вчинку, що дискредитує звання рядового і начальницького складу). Підставою для звільнення слугував обвинувальний висновок по кримінальній справі № 320845 по обвинуваченню ОСОБА_1 за частиною 2 статтею 368 КК України, затверджений заступником прокурора Івано-Франківської області старшим радником юстиції Витрикушом І. 02 жовтня 2010 року.

Постановою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 17 листопада 2016 року в справі №809/867/16, залишеною без змін ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 02 березня 2017 року та постановою Верховного Суду від 26 червня 2020 року, поновлено ОСОБА_1 на посаді начальника відділу внутрішньої безпеки Головного управління ДФС в Івано-Франківській області з 07 лютого 2012 року. Стягнуто з Державної фіскальної служби України на користь ОСОБА_1 середній заробіток в сумі 88 580 грн. 41 коп. за час вимушеного прогулу за один рік.

З листа Івано-Франківської установи виконання покарань № 12 від 14 червня 2021 року № 14/1-2698 вбачається, що за час перебування в установі ОСОБА_4 неодноразово звертався за медичною допомогою до медперсоналу. Оглядався лікарями медичної частини УВП № 12, проводились лабораторні обстеження, ультразвукова діагностика внутрішніх органів. В результаті проведених обстежень було діагностовано: хронічний панкреатит, гастродуоденіт, солевий діатез, вегето-судинну дистонію змішаного типу. Також ув`язнений ОСОБА_1 доставлявся в територіальні заклади охорони здоров`я, де лікарем-окулістом було діагностовано гіперметропію правого ока, пресбіопію.

Відповідно до частини першої статті 3 Конституції України людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю.

Статтею 56 Конституції України передбачено, що кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Положеннями частин першої, другої статті 1176 ЦК України передбачено, що шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом.

Шкода, завдана громадянинові внаслідок незаконного засудження, незаконного повідомлення про підозру у вчиненні кримінального правопорушення, незаконного взяття і тримання під вартою, незаконного проведення в ході кримінального провадження обшуку, виїмки, незаконного накладення арешту на майно, незаконного відсторонення від роботи (посади) та інших процесуальних дій, що обмежують права громадян, підлягає відшкодуванню на підставі Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Згідно з п. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає у випадку закриття кримінального провадження за відсутністю події кримінального правопорушення, відсутністю у діянні складу кримінального правопорушення або невстановленням достатніх доказів для доведення винуватості особи у суді і вичерпанням можливостей їх отримати.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» у наведених в статті 1 цього Закону випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються): 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

Відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 ст. 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету. Відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру (ст. 4 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Питання про відшкодування моральної шкоди за заявою громадянина вирішується судом відповідно до чинного законодавства в ухвалі, що приймається згідно з частиною першою статті 12 (ч. 1 ст. 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду»).

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» розмір відшкодування моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Тобто Законом передбачено, що розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом повинен визначатися судом із врахуванням мінімального розміру заробітної плати.

Викладене дає підстави для висновку, що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні до мінімального розміру заробітної плати, суд при вирішенні питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що є чинним на час розгляду справи, при цьому визначений законом розмір відшкодування є тим мінімальним розміром, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, вправі застосувати й більший розмір відшкодування.

Згідно із правовим висновком, викладеним Верховним Судом України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-2203цс15, відповідно до частини третьої статті 13 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом проводиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, при цьому суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати, що діє на час розгляду справи.

З урахуванням засад виваженості, розумності та справедливості суд може збільшити розмір відшкодування, обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду» не передбачено.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18) зроблено висновок про те, що моральною шкодою визначаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. У випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють під час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення.

Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

Згідно з статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Вирішуючи позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди, суд першої інстанції правильно виходив з того, що внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_1 , йому заподіяно моральну шкоду, право на відшкодування якої він набув на підставі постановлення виправдувального вироку суду.

При визначенні розміру морального відшкодування місцевий суд врахував обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, перебування позивача протягом тривалого часу з 20 вересня 2010 року до 21 квітня 2021 року, що загалом становить 10 років 7 місяців 1 день, під слідством та судом, з яких з 24 вересня 2010 року до 23 листопада 2012 року перебував під вартою, позбавлення його права на вільний вибір місця проживання, обмеження в пересуванні в зв`язку з обранням запобіжного заходу, звільнення з роботи та вимушеним безробіттям. Зазначене призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків та стану здоров`я позивача, а тому з урахуванням засад розумності та справедливості, суд дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для відшкодування моральної шкоди у розмірі 1 100 000 грн., яка не є мінімальним розміром та визначена з урахуванням конкретних обставин справи.

З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги про те, що розмір відшкодування моральної шкоди є значно завищеним, є неспроможними.

При цьому необхідно зауважити, що положення частини третьої статті 13 Закону не зобов`язує суд визначати розмір відшкодування моральної шкоди в межах мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом, а лише встановлює найнижчу межу розміру такого відшкодування. Тобто розмір відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом може бути визначений у сумі більшій, ніж один мінімальний розмір заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Не заслуговують на увагу і доводи апеляційної скарги про те, що позивач не довів завдання йому моральної шкоди, оскільки сам по собі факт постановлення виправдувального вироку суду є доказом незаконності дій органів досудового розслідування, які додатково не підлягають у судовому порядку визнанню незаконними, та завдання особі моральної шкоди. Крім того, місцевим судом встановлено, що в результаті психологічного стресу, отриманого під час незаконного затримання, арешту, триманні під вартою, незаконного кримінального переслідування у позивача загострились наявні у нього захворювання та діагностовано гіперметропію правого ока, пресбіопію.

Заперечень щодо обрахунку і визначення періоду, за який суд стягнув відшкодування моральної шкоди, апеляційна скарга не містить, а тому він не підлягає перевірці апеляційним судом.

З інших підстав рішення суду не оскаржується.

За змістом статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.

З огляду на вищенаведене, колегія суддів вважає, що підстави для скасування рішення суду першої інстанції з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, відсутні. А отже, апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.

Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргуІвано-Франківської обласної прокуратури залишити без задоволення.

Рішення Долинського районного суду від 25 серпня 2022 року залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови.

Повний текст постанови складено 04 листопада 2022 року.

Судді В. М. Барков

В. А. Девляшевський

В. М. Луганська