Справа № 344/6115/15-ц
Провадження № 2/344/59/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 листопада 2022 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський міський суд Івано-Франківської області в складі:

головуючого судді Антоняка Т.М.,

секретарів: Максимів Н.С., Мрічко Н.І,,

за участю сторін:

позивача ОСОБА_1 ,

відповідача ОСОБА_2 ,

представника відповідача ОСОБА_3 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду міста Івано-Франківськ цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 про усунення перешкод у користуванні коморою,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся з позовом до ОСОБА_4 з вимогами про зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у користуванні належною на праві спільної сумісної власності коморою, яка знаходиться у підвалі, за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_2 звільнити самовільно займану комору.

Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач вказав, що згідно Свідоцтва про право власності на житло, що видане від 28 серпня 1998 року № 346 йому належить квартира на праві спільної сумісної власності, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 . Вищезазначена квартира була приватизована разом з коморою, площа якої становить 3,7 м.кв., що розташована у підвалі вказаного будинку. На даний момент відповідач чинить йому перешкоди у користуванні коморою, яка знаходиться у підвалі, а саме: самовільно зайняв його комору, перепланував без його згоди стіну комори та поставив вхідні двері, завозить туди невідомі матеріали, які використовує для здійснення своєї підприємницької діяльності. 09 лютого 2015 року позивач написав заяву про проведення перевірки в Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області, щодо самовільного зайняття його комори, яка знаходиться у підвалі та усунення перешкод у її користуванні. 14 квітня 2015 року ним отримано відповідь з Управління державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області про те, що попередньо візуальним обстеженням при виході на місце було встановлено факт перепланування (встановлення перегородок) в нежитлових підвальних приміщеннях будинку АДРЕСА_1 , з метою влаштування комор для господарських потреб мешканців будинку, а також, що перепланування та/або переобладнання житлових та нежитлових приміщень в будинках житлового та громадського призначення, здійснення прибудов до вказаних приміщень із зміною чи без зміни функціонального призначення відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування. Він звертався у Івано-Франківську міську раду із заявою про проведення перевірки щодо незаконного перепланування, самовільного зайняття його підвалу, однак вищезазначений орган направив його документи для розгляду в Управління державної архітектури будівельної інспекції в Івано-Франківській області. Позивач зазначає, що єдиною можливістю відновити його порушене конституційне право на вільне користування коморою є покладення на відповідача обов`язку усунути перешкоди в користуванні коморою, яка знаходиться у підвалі та примусити звільнити зайняте ним приміщення.

Відповідач ОСОБА_4 подав заперечення на позов, у якому вказує на необґрунтованість позовних вимог ОСОБА_1 та зазначив, що в будинку по АДРЕСА_3 він проживає з дружиною, яка є власником квартири з 1992 року. Понад 25 років він користується коморою, яка знаходиться в підвалі будинку, у якому він проживає. Тоді, разом з іншими жильцями будинку, в підвалі вони провели ремонтні роботи та встановили перегородки. Підтвердженням того, що він користується з 1998 року підвалом є довідка з № 6 про те, що за його квартирою ( АДРЕСА_4 ) закріплено комора, площею 2,52 метри квадратні. До того часу, поки жильці не провели ремонтні роботи в підвалі та не встановили перегородки, там приміщення було захламлене, не придатне для використання. Встановлення перегородок проводилось за власні кошти жильців. ОСОБА_1 участі в проведені ремонтних робіт та благоустрою не приймав. Яким чином у свідоцтві на право власності з`явилась комора, яку він разом з іншими жильцями будинку облаштував і якою я користувався з того часу, йому невідомо. Жодних прав на вказане приміщення ОСОБА_1 не може мати. Вважає, що в технічних документах відсутні будь-які підтвердження належності комори ОСОБА_1 . Просить відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 .

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 10 квітня 2015 року (суддя Мелещенко Л.В.) відкрито провадження у справі (а.с. 17).

Відповідно до ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 24 вересня 2015 року (головуючий суддя Мелещенко Л.В.) провадження у справі № 344/6115/15-ц, № провадження 2/344/2849/15 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_4 про усунення перешкод у користуванні коморою зупинено до набрання законної сили судовим рішенням в цивільній справі № 344/8271/15-ц, № провадження 2/3443461/15 за позовом ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1998 року та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 , складений 29.01.1998 року в частині визнання права власності на комору площею 3,7 кв.м. (а.с. 76).

Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 02 липня 2016 року (головуючий суддя Мелещенко Л.В.) провадження у справі відновлено (а.с. 83).

У зв`язку із закінченням 24.04.2017 року п`ятирічного строку призначення судді Мелещенко Л.В. вперше та відповідно до розпорядження керівника апарату Івано-Франківського міського суду Оліяра В.І. № 57 від 04.05.2017 року проведено повторний автоматичний розподіл даної цивільної справи (а.с. 108).

Системою автоматичного розподілу дану цивільну справу розподілено судді Антоняку Т.М. (а.с. 109).

Ухвалою Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 26 травня 2017 року (с. Антоняк Т.М.) справу прийнято до провадження (а.с. 110).

Згідно ухвали Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 30 вересня 2019 року до участі у справі залучено до участі у справі третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача: ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 (а.с. 140).

В судовому засіданні позивач підтримав позовні вимоги у повному обсязі, просив позов задовольнити. В подальшому подав заяву про розгляд справи без його участі.

Відповідач та його представник у судовому засіданні заперечили щодо позовних вимог з підстав, викладених у запереченні на позов. В подальшому не прибули у судове засідання, про час і місце розгляду справи повідомлялися належно.

Треті особи в судове засідання не прибули, подавши заяви про розгляд справи без їх участі.

Заслухавши пояснення сторін, дослідивши письмові докази у справі, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступні обставини та відповідні їм правовідносини.

Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

Статтею ч. 1 ст. 5 ЦПК України визначено, що здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Судом встановлено, що згідно свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1998 квартира, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 належить на праві спільної сумісної власності ОСОБА_5 разом із ОСОБА_6 дружина, ОСОБА_1 син та ОСОБА_7 дочка, в рівних долях та приватизована разом з коморою площею 3,7 м.кв. (а.с. 6).

Відповідно до звернень позивача, Управлінням державної архітектурно-будівельної інспекції в Івано-Франківській області проведено обстеження підвального приміщення в будинку АДРЕСА_1 . Попередньо візуальним обстеженням при виході на місце було встановлено факт перепланування (встановлення перегородок) в нежитлових підвальних приміщеннях будинку АДРЕСА_1 , з метою влаштування комор для господарських потреб мешканців будинку. Зазначено, що питання житлових та нежитлових приміщень в будинках житлового та громадського призначення, здійснення прибудов до вказаних приміщень зі зміною чи без зміни функціонального призначення відноситься до компетенції органів місцевого самоврядування (а.с. 13).

Встановлено, що ОСОБА_4 звертався до Івано-Франківського міського суду з позовом до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1998 року та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 , складений 29.01.1998 року в частині визнання права власності на комору площею 3,7 кв.м.

Рішенням Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 14 квітня 2016 року позов ОСОБА_4 до Реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції в Івано-Франківській області, ОСОБА_1 , виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1998 року та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 , складений 29.01.1998 року в частині визнання права власності на комору площею 3,7 кв.м. задоволено. Скасовано свідоцтво про право власності на житло від 22.10.1998 року видане Госпрозрахунковою групою з приватизації державного житлового фонду згідно з розпорядженням міського голови від 28.08.1998 року, яке зареєстроване Івано-Франківським ОБТІ і записане в реєстрову книгу за №3806/27 та технічний паспорт на квартиру АДРЕСА_5 , реєстраційний номер 3806/27 складений 29.01.1998 року в частині визнання права власності на комору площею 3,7 кв.м.

Відповідно до рішення колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ Апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Скасовано рішення Івано-Франківського міського суду від 14 квітня 2016 року та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_4 до реєстраційної служби Івано-Франківського міського управління юстиції, ОСОБА_1 , виконавчого комітету Івано-Франківської міської ради про визнання незаконним та скасування свідоцтва про право власності на житло від 22.10.1998, виданого згідно розпорядження міського голови від 28.08.1998 № 346-р, зареєстрованого Івано-Франківським ОБТІ в реєстровій книзі за № 3806/27 і технічного паспорта на квартиру АДРЕСА_5 , складеного 29.01.1998 Івано-Франківським ОБТІ, в частині визнання права власності на комору площею 3,7 кв.м. відмовлено (а.с. 80-82).

Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 23 жовтня 2017 року касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилено. Рішення апеляційного суду Івано-Франківської області від 14 червня 2016 року залишено без змін (а.с. 129-130).

Як передбачено ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.

Відповідно до ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

За змістом ст. 12 та ст. 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

У відповідності до ч. 1 та ч. 3 ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

Відповідно до ч.ч. 4, 5 ст. 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Статтею 41 Конституції України та ст. 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997 відповідно до Закону № 475/97-ВР від 17.07.1997 "Про ратифікацію Конвенції про захист прав людини основоположних свобод 1950 року, Першого протоколу та протоколів № 2, 4, 7 та 11 до Конвенції", закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися та розпоряджатися належним йому майном.

Із приписів Конституції України випливає, що кожен, хто не є власником, не має права створювати перешкод власнику у здійсненні належного йому права, а також вчиняти будь-які інші дії, спрямовані на порушення або обмеження правомочностей власника щодо володіння, користування та розпорядження майном; права володіння, користування та розпорядження власністю є рівними для всіх осіб (власників). (абзац п`ятий підпункту 2.1 пункту 2 мотивувальної частини) Рішення Конституційного Суду України (Велика палата) у справі за конституційною скаргою ОСОБА_8 щодо відповідності Конституції України (конституційності) положень частин першої, другої статті 23 Закону України «Про іпотеку» від 14.07.2020 року № 8-р/2020.

Положенням ст. 316 ЦК України передбачено, що правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.

Статтею 317 ЦК України передбачено, що власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.

Відповідно до частин першої, другої статті 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства.

Згідно із частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.

Відповідно до висновків Верховного Суду України викладених у постанові від 16 січня 2012 р. у справі № 6-57цс11 - у разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм житловим приміщенням, власник має право вимагати усунення відповідних перешкод.

Положеннями статті 391 ЦК України передбачено, що власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.

В сукупності вищезазначені норми матеріального права визначають право власника, який на законній підставі набув право власності на спірне приміщення, вимагати будь яких усунень свого порушеного права від будь яких осіб, будь яким шляхом, який власник вважає прийнятним. Визначальним для захисту права на підставі цієї норми права є наявність у позивача права власності та встановлення судом наявності перешкод у користуванні своєю власністю. При цьому не має значення ким саме спричинено порушене право та з яких підстав.

Вищенаведені норми цивільного законодавства України дають підстави для висновку про те, що у разі будь-яких обмежень у здійсненні права власності, у тому числі користування майном, власник (право власності на яке на час ухвалення рішення суду не припинене) має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права.

Згідно статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.

Відповідно до ч. 1 ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.

Відтак порушене право позивача, як власника спірної комори по АДРЕСА_1 , підлягає захисту в обраний ним спосіб, а саме усунення перешкод у користуванні належною на праві спільної сумісної власності коморою, яка знаходиться у підвалі за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту комору.

За таких обставин, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу відповідно до ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 4, 12, 13, 81, 89, 141, 258, 259, 265 ЦПК України, суд,-

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити.

Зобов`язати ОСОБА_4 усунути перешкоди ОСОБА_1 у користуванні належною на праві спільної сумісної власності коморою, яка знаходиться у підвалі за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом зобов`язання ОСОБА_4 звільнити самовільно зайняту комору.

Стягнути з ОСОБА_4 на користь ОСОБА_1 243 грн. 60 коп. судового збору.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подачі апеляційної скарги.

Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя Тарас АНТОНЯК

Повний текст рішення складено та підписано 15.11.2022 року.