Провадження № 2/522/624/22
РІШЕННЯ

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

(заочне)

14 жовтня 2022 року м. Одеса

Приморський районний суд м. Одеси у складі:

головуючого судді - Федчишеної Т. Ю.,

за участі секретаря судового засідання Гаркуші Є. О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси з позовом до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики.

Позовні вимоги мотивовані тим, що 03 жовтня 2018 року він надав у борг ОСОБА_2 грошові кошти у розмірі 8 000 доларів США, зі сплатою 3,5 % від наданої суми в місяць, зі строком повернення до 03.12.2018, уклавши з останнім договір позики у формі розписки. У зазначений строк відповідач зобов`язання не виконав та гроші не повернув. Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2021 у справі № 522/4713/20 стягнуто з відповідача на його користь суму боргу за вищевказаною розпискою у розмірі 8 000 дол. США. Посилаючись на прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням суду, просив стягнути з відповідача на свою користь на підставі статті 625 ЦК України 3, 5 % від простроченої суми за період з 04.12.2018 по 02.11.2021 у розмірі 816, 22 доларів США.

Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 03 грудня 2021 року відкрито провадження у справі, визначено розгляд справи проводити у порядку спрощеного позовного провадження з викликом сторін.

Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив.

Розгляд справи для забезпечення участі в судовому засіданні відповідача неодноразово відкладався.

Сторони у судове засідання не з`явилися, повідомлялися належним чином про дату, час та місце розгляду справи. У поданих до суду заявах позивач просив розгляд справи провести у його відсутність, позов підтримав у повному обсязі, про ухвалення у справі заочного рішення не заперечував.

Оскільки відповідач про розгляд справи повідомлявся належним чином, відзив на позовну заяву не подав, а також ураховуючи, що позивач не заперечує проти заочного розгляду справи, ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 14.10.2022 постановлено провести заочний розгляд справи на підставі наявних у справі доказів.

Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.

Судом встановлено, що 03 жовтня 2018 року між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був укладений договір позики у формі розписки, за яким ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 8 000 доларів США, які зобов`язався повернути в строк до 03.12.2018.

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 10.03.2021 у справі № 522/4713/20 позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за договором позики задоволено, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 8 000 дол. США. Рішення набрало законної сили 15.04.2021.

Частиною 4 статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).

Для застосування того чи іншого способу захисту, необхідно встановити які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. При оцінці обраного позивачем способу захисту потрібно враховувати його ефективність, тобто спосіб захисту має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, та забезпечити поновлення порушеного права.

Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках (абзац 12 частини другої статті 16 ЦК України).

Предметом позову є стягнення з відповідача на підставі статті 625 ЦК України 3,5 % (визначених договором) від простроченої суми, нарахованих за період з 04.12.2018 по 02.11.2021 за невиконання грошового зобов`язання, підтвердженого рішенням суду.

За змістом статей 524, 533-535 і 625 ЦК України грошовим є зобов`язання, виражене у грошових одиницях (національній валюті України чи у грошовому еквіваленті зобов`язання, вираженого в іноземній валюті), що передбачає обов`язок боржника сплатити гроші на користь кредитора, який має право вимагати від боржника виконання цього обов`язку. Тобто грошовим є будь-яке зобов`язання, в якому праву кредитора вимагати від боржника сплати коштів кореспондує обов`язок боржника з такої сплати. Ці висновки узгоджуються з позицією Великої Палати Верховного Суду, висловленою у постанові від 11.04.2018 у справі № 758/1303/15-ц.

Оскільки стаття 625 ЦК України розміщена в розділі І «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, то вона поширює свою дію на всі зобов`язання, якщо інше не передбачено в спеціальних нормах, які регулюють суспільні відносини з приводу виникнення, зміни чи припинення окремих видів зобов`язань.

Згідно з частиною 2 статті 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

За змістом цієї норми закону нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.

Як слідує з матеріалів справи, відповідач ОСОБА_2 мав грошове зобов`язання перед ОСОБА_1 .

З огляду на те, що він його порушив, у позивача виникло право на застосування наслідків такого порушення на підставі ст. 625 ЦК України.

Позивачем надано розрахунок заборгованості відповідача за прострочення виконання грошового зобов`язання, проведений за формулою, передбаченою для розрахунку процентів річних на підставі ч. 2 ст. 625 ЦК України, при цьому позивачем при розрахунку застосовано розмір процентів, визначений у розписці (3,5%), за яким розмір процентів річних від простроченої суми (8 000 дол. США) становить 816, 22 доларів США.

Розмір процентів річних позивачем обраховано за період з 04.12.2018 по 02.11.2021, що становить 1065 днів.

Однак, за результатами перевірки правильності розрахунку позивача щодо стягнення процентів річних, суд не може погодитися з таким розрахунком, зокрема в частині застосування позивачем розміру процентів, визначеного у розписці.

Так, відповідно до ст. 625 Цивільного Кодексу України, боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. Боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.

Разом з тим, проценти, встановлені статтею 625 ЦК України, підлягають стягненню саме при наявності протиправного невиконання (неналежного виконання) грошового зобов`язання. Тобто, проценти, що стягуються за прострочення виконання грошового зобов`язання за частиною другою статті 625 ЦК України є спеціальним видом відповідальності за таке порушення зобов`язання.

Нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних відповідно до статті 625 ЦК України є мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації боржника за неналежне виконання зобов`язання.

Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма частини першої статті 1048 ЦК України і охоронна норма частини другої статті 625 цього Кодексу не можуть застосовуватись одночасно. Тому за період до прострочення боржника підлягають стягненню проценти від суми позики (кредиту) відповідно до умов договору та частини першої статті 1048 ЦК України як плата за надану позику (кредит), а за період після такого прострочення підлягають стягненню річні проценти відповідно до частини другої статті 625 ЦК України як грошова сума, яку боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання, тобто як міра відповідальності за порушення грошового зобов`язання.

Як слідує з розписки від 03.10.2018, ОСОБА_2 отримав від ОСОБА_1 у борг грошові кошти у розмірі 8 000 доларів США, по 3,5 % в місяць, які зобов`язався повернути в строк до 03.12.2018.

При цьому указаний договір не містить умов про відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання.

Відтак, відсутні підстави вважати, що 3,5 % є розміром процентів, встановлених договором як відповідальність боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, у розумінні ч. 2 ст. 625 ЦК України.

Оскільки, договором між сторонами не визначено розмір процентів річних від простроченої суми, то застосуванню підлягає розмір процентів, визначений ч. 2 ст. 625 ЦК України, а саме три проценти річних від простроченої суми.

У частині другій статті 625 ЦК України зазначено, що 3 % річних визначаються від простроченої суми за весь час прострочення.

Тому при обрахунку 3 % річних за основу має братися прострочена сума, визначена у договорі чи судовому рішенні, а не її еквівалент у національній валюті України. Вказана правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Здійснивши перерахунок заявленої позивачем вимоги в валюті виконання основного зобов`язання (суми боргу), суд дійшов висновку, що стягненню підлягають 3 % річних за розпискою від 03.10.2018 за період з 04.12.2018 по 10.03.2021 від суми 8 000 доларів США в розмірі 544, 44 дол. США.

Три відсотки річних розраховуються по формулі: сума боргу х 3 х кількість днів прострочення платежу/365/100.

З 04.12.2018 до 31.12.2018 (28 днів) сума основного боргу 8 000 доларів США (8 000 х 28 х 3 : 365 : 100 = 18, 41 дол. США;

з 01.01.2019 до 31.12.2019 (365 днів) сума основного боргу 8 000 доларів США (8 000 х 365 х 3 : 365 : 100 = 240 дол. США);

з 01.01.2020 до 31.12.2020 (366 днів) сума основного боргу 8 000 доларів США (8 000 х 366 х 3 : 365 : 100 = 240, 66 дол. США);

з 01.01.2021 до 10.03.2021 (69 днів) сума основного боргу 8 000 доларів США (8 000 х 69 х 3 : 365 : 100 = 45,37 дол. США).

Всього 544, 44 дол. США.

Про здійснення розрахунку 3 % річних в іноземній валюті також йдеться в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 373/2054/16-ц (провадження № 14-446цс18).

Що стосується періоду нарахування з дня ухвалення судом рішення про стягнення з відповідача суми боргу до 02.11.2021 (дати складення даної позовної заяви), то позивачем до позовної заяви не додано жодних доказів невиконання відповідачем рішення суду, в тому числі доказів про видачу виконавчого листа, пред`явлення його до виконання та наявності виконавчого провадження на виконання указаного рішення суду. Отже, в цій частині вимоги позивачем не доведені.

За таких обставин, позов ОСОБА_1 підлягає задоволенню частково.

Згідно з вимогами статті 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати зі сплати судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог у сумі 605, 55 грн за подання позову.

Керуючись ст. 12, 76-81, 141, 258, 259, 263-265, 268, 274, 279, 280-284, 352, 354, 355 ЦПК України, суд, -

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення коштів за договором позики- задовольнити частково.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 три проценти річних від простроченої суми за розпискою від 03 жовтня 2018 року за період з 04.12.2018 по 10.03.2021 у розмірі 544, 44 доларів США.

У решті позову - відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 605 грн 55 коп.

Заочне рішення може бути переглянуте судом за письмовою заявою відповідача, поданою протягом 30 днів з дня його проголошення.

Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення, а особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом тридцяти днів з дня отримання копії цього рішення.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Учасники справи:

Позивач: ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ;

Відповідач: ОСОБА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 , АДРЕСА_2 .

Повне судове рішення складено 27.10.2022.

Суддя Т. Ю. Федчишена