СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА
пр. № 2-зз/759/53/22
ун. № 2-160/05
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 листопада 2022 року суддя Святошинського районного суду м. Києва Бабич Н.Д., розглянувши заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ "Науково-виробниче підприємство "Каскад" про визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення,-

ВСТАНОВИВ:

10.11.2022 р. до суду надійшла вказана заява, в якій заявник просить скасувати ухвалу суду від 17.06.2014 р.

За наслідками розгляду відповідних матеріалів суд прийшов таких висновків.

Судом встановлено, що в провадженні суду перебувала вказана справа.

Ухвалою суду від 17.06.2014 р., до розгляду справи по суті заборонено оформлення угод по відчуженню кв. АДРЕСА_1 та заборонено вселення та реєстрацію будь-яких осіб у вказану квартиру, видачу ордера та її продаж (а.с. 61).

Рішенням суду від 11.01.2015 р. позовні вимоги задоволено.

Рішенням Апеляційного суд м. Києва від 19.04.2005 р., рішення суду від 11.01.2015 р., скасовано. Ухвалено нове про відмову в задоволенні позовних вимог.

Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 16.08.2007, рішення Апеляційного суд м. Києва від 19.04.2005 р., залишено без змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 158 ЦПК України суд може скасувати заходи забезпечення позову з власної ініціативи або за вмотивованим клопотанням учасника справи.

ОСОБА_1 звертаючись до суду з вказаним клопотання про скасування заходів забезпечення позову, клопотання жодним чином не мотивує.

Як вбачається з заяви та матеріалів справи ОСОБА_1 не є учасником справи.

Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.

Відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України установлено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають з цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства. Суди розглядають у порядку цивільного судочинства також вимоги щодо реєстрації майна та майнових прав, інших реєстраційних дій, якщо такі вимоги є похідними від спору щодо такого майна або майнових прав, якщо цей спір підлягає розгляду в місцевому загальному суді і переданий на його розгляд з такими вимогами.

У пункті 24 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 07 лютого 2014 року № 6 «Про практику розгляду судами скарг на рішення, дії або бездіяльність державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби під час виконання судових рішень у цивільних справах» судам роз`яснено, що вимоги сторони виконавчого провадження про зняття арешту з майна розглядаються не у позовному провадженні, а як оскарження рішення державного виконавця про оцінку майна в процесуальному порядку, передбаченому розділом VII ЦПК України, оскільки є процесуальною дією державного виконавця незалежно від того, яка конкретно особа (сам державний виконавець, залучений ним суб`єкт оціночної діяльності чи особа, яка рецензувала звіт про оцінку майна) здійснювала відповідні дії, так як виконавчо-процесуальні відносини виникли між сторонами виконавчого провадження та державним виконавцем і між державним виконавцем та суб`єктом оціночної діяльності. Вимоги інших осіб щодо належності їм, а не боржникові майна, на яке накладено арешт, вирішуються шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту. У такому ж порядку розглядаються вимоги осіб, які не є власниками майна, але володіють ним на законних підставах. Орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може бути залученим судом до участі у справі як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.

Аналогічний правовий висновок містить постанова Верховного Суду від 04.11.2020 р. у справі справа № 520/7100/19, провадження № 61-7689св20.

Заявлена заява ОСОБА_1 підлягає залишенню без розгляду, оскільки не може бути розглянута, оскільки ОСОБА_1 має звернутися до суду шляхом пред`явлення ними відповідно до правил судової юрисдикції позову до боржника та особи, в інтересах якої накладено арешт, про визнання права власності на це майно і зняття з нього арешту.

На підставі викладеного, вважаю за необхідне заяву залишити без розгляду

Керуючись ст. 186 ЦПК України, суддя, -

ПОСТАНОВИВ:

Заяву ОСОБА_1 про скасування заходів забезпечення позову у справі за позовом ОСОБА_2 до ВАТ "Науково-виробниче підприємство "Каскад" про визнання права користування жилим приміщенням та зобов`язання укласти договір найму житлового приміщення, - залишити без розгляду.

Ухвала може бути оскаржена до Київського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги протягом п`ятнадцяти днів з дня її складення.

Суддя: Бабич Н.Д.