Справа № 143/758/22
УХВАЛА

Іменем України

17.11.2022 року м. Погребище

Погребищенський районний суд Вінницької області

в складі

головуючого судді Сича С.М.,

за участю секретаря Левченко М.О.,

розглянувши заяву голови Фермерського господарства «Кальній» Ланецького Б.Є. про забезпечення позову Фермерського господарства «Кальній» до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Погребищенська міська рада Вінницького району Вінницької області, про визнання незаконним та скасування наказу та визнання недійсною додаткової угоди, -

Встановив:

В провадженні Погребищенського районного суду Вінницької області знаходиться цивільна справа за позовом Фермерського господарства «Кальній» до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області, ОСОБА_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, на стороні відповідача - Погребищенська міська рада Вінницького району Вінницької області, про визнання незаконним та скасування наказу та визнання недійсною додаткової угоди.

У позовній заяві ФГ «Кальній» просить:

- визнати незаконним та скасувати Наказ Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області №2-25785/15-19-СГ від 28.12.2019 року;

- визнати недійсною Додаткову угоду №2 до Договору оренди землі від 29.11.2012 року, укладену 08.01.2020 року між Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області та ОСОБА_1 .

15.11.2022 року до Погребищенського районного суду Вінницької області електронною поштою надійшла заява голови Фермерського господарства «Кальній» Ланецького Б.Є. про забезпечення позову, в якій він просить вжити заходи забезпечення позову шляхом заборони до набрання законної сили судовим рішенням у справі ОСОБА_1 , юридичним особам, учасником (засновником, членом) яких є ОСОБА_1 , та будь яким іншим особам на підставі договорів з ОСОБА_1 користуватися у будь який спосіб (у тому числі шляхом обробітку, засіву тощо) земельною ділянкою загальною площею 134,09 га з кадастровим номером :02:002:0017, що знаходиться на території Погребищенської міської ради (Погребищенського міської територіальної громади) Вінницького району Вінницької області.

В обґрунтування заяви, зазначив, що 29.11.2012 року між Погребищенською районною державною адміністрацією ОСОБА_2 укладено договір оренди землі, згідно якого йому для ведення фермерського господарства передано в оренду зазначену земельну ділянку.

18.04.2013 року ОСОБА_2 , зважаючи на отримання в оренду зазначеної земельної ділянки, прийнято рішення про створення ФГ «Кальній», державну реєстрацію якого було проведено 19.04.2013 року.

В свою чергу ФГ «Кальній» набуло прав та обов`язків землекористувача щодо цієї земельної ділянки.

Разом із тим, в ході виконавчого провадження №60026733 з примусового виконання виконавчого листа у справі №143/1269/17 від 10.08.2018 року про стягнення із ОСОБА_2 боргу на користь ОСОБА_3 приватним виконавцем Турським О.В. було накладено арешт на вказане вище право оренди земельної ділянки.

16.12.2019 року ДП «СЕТАМ» було призначено та проведено торги щодо права оренди вказаної земельної ділянки.

За наслідками торгів було складено Протокол №453945 проведення електронних торгів, відповідно до якого переможцем торгів визнано учасника №2 ОСОБА_1

19.12.2019 року приватним виконавцем Турським О.В. складено Акт про проведені електронні торги з реалізації права оренди земельної ділянки.

Після цього 20.12.2019 року на підставі, зокрема, вказаних Протоколу №453945 проведення електронних торгів та Акту про проведені електронні торги з реалізації права оренди земельної ділянки, державним реєстратором Липовецької районної державної адміністрації Чубатюк О.Р. було прийнято рішення №50357455, на підставі якого проведено державну реєстрацію іншого речового права (права оренди) на вказану земельну ділянку за ОСОБА_1 .

20.12.2019 року ОСОБА_1 звернувся до Головного управління Держгеокадастру у Вінницькій області з клопотанням про укладення додаткової угоди до договору оренди землі від 29.11.2012 року, до якого було додано Акт про проведені електронні торги з реалізації права оренди земельної ділянки та Витяг з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.12.2019 року.

За результатами розгляду клопотання Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області було видано оскаржуваний Наказ №2-25785/15-19-СГ від 28.12.2019 року «Про внесення змін до договору оренди землі».

На виконання вказаного Наказу 08.01.2020 року між відповідачами було укладено оскаржувану Додаткову угоду №2 до договору оренди землі від 29.11.2012 року, якою внесено зміни до Договору оренди землі, укладеного між Погребищенською районною державною адміністрацією та ОСОБА_2 , а саме замінено сторону договору (орендаря) з ОСОБА_2 на ОСОБА_1 .

Станом на даний час у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно міститься запис про те, що орендарем згаданої земельної ділянки є ОСОБА_1 .

Постановою Вінницького апеляційного суду від 03.03.2022 року у справі №127/4715/20, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 18.08.2022 року, визнано недійсними електронні торги, на підставі яких Головним управлінням Держгеокадастру у Вінницькій області було фактично прийнято оскаржуваний Наказ №2-25785/15-19-СГ від 28.12.2019 року «Про внесення змін до договору оренди землі» та укладено оскаржувану Додаткову угоду №2 до договору оренди землі від 29.11.2012 року.

Представник позивача стверджує, що достатніми та ефективними заходами забезпечення позову є заборона ОСОБА_1 до набрання законної сили судовим рішенням у справі користуватися цією земельною ділянкою.

При цьому звертає увагу суду на те, що обраний ним вид забезпечення позову, про застосування якого він просить суд у заяві, не є тотожним задоволенню позовних вимог. Прохання заборонити ОСОБА_1 та пов`язаним з ним особам користуватися земельною ділянкою обумовлено метою забезпечення справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача.

Адже, користування спірною земельною ділянкою, зокрема, шляхом обробітку та засіву сільськогосподарськими культурами може суттєво утруднити чи зробити неможливим виконання судового рішення про задоволення позову.

Це зумовлено тим, що у разі задоволення позову у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди на земельну ділянку буде поновлено за ОСОБА_2 .

Проте, якщо на той час зазначена земельна ділянка буде засіяна (оброблена) ОСОБА_1 або пов`язаними з ним особами, поновлення порушених прав ФГ «Кальній» як землекористувача земельної ділянки буде суттєво ускладнене та потребуватиме додаткових зусиль та витрат позивача для фактичного виконання судового рішення, що, в свою чергу, матиме наслідком порушення принципу балансу інтересів сторін.

При цьому представник позивача посилається на приписи ст.ст.149, 150, 154 ЦПК України.

Вирішуючи по суті заяву про забезпечення, суд виходить із того, що відповідно до частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.

В ч.1 ст.2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.

За змістом ч.1 ст.10 ЦПК України суд при розгляді справи керується принципом верховенства права.

Відповідно до ч. 1 ст. 149 ЦПК України, суд за заявою осіб, які беруть участь у справі, може вжити заходи забезпечення позову.

Згідно з ч. 1 ст. 151 ЦПК України у заяві про забезпечення позову повинні міститися: предмет позову та обґрунтування необхідності забезпечення позову; захід забезпечення позову, який належить застосувати, з обґрунтуванням його необхідності; ціна позову, про забезпечення якого просить заявник; пропозиція заявника щодо зустрічного забезпечення; інші відомості, потрібні для забезпечення позову.

Відповідно до ч. 2 ст. 149 ЦПК України забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист, або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.

В силу п.2 ч.1 ст. 150 ЦПК України позов забезпечується забороною вчиняти певні дії.

При цьому, при вирішенні питання про забезпечення позову, суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.

Як роз`яснено в пунктах 1, 4 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами цивільного процесуального законодавства при розгляді заяв про забезпечення позову» від 22.12.2006 року № 9, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір і існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову, з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів. Забезпечення позову визначається як засіб запобігання можливим порушенням майнових прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи.

Згідно зазначених норм закону завданням забезпечення позову є застосування судом, в провадженні якого перебуває справа, заходів щодо захисту матеріально-правових інтересів позивача, які гарантують реальне виконання у майбутньому прийнятого судового рішення за її позовом.

Забезпечення позову є тимчасовим обмеженням і його значення полягає в тому, що ним захищаються законні інтереси позивача на той випадок, коли відповідач буде діяти недобросовісно або коли невжиття заходів забезпечення позову може потягти за собою неможливість виконання судового рішення. Крім цього, інститут забезпечення позову захищає в рівній мірі інтереси як позивача, так і відповідача. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд має брати до уваги інтереси не тільки позивача, а й інших осіб, права яких можуть бути порушені у зв`язку із застосуванням відповідних заходів.

За загальним правилом, закріпленим у ч.3 ст.150 ЦПК України, заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 лютого 2020 року у справі № 381/4019/18 вказано, що співмірність передбачає співвідношення судом негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, вартості майна, на яке він заявляє клопотання накласти арешт, чи майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії. Заходи забезпечення позову застосовуються для того, щоб гарантувати виконання можливого рішення суду і повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, в тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам. Вирішуючи питання про забезпечення позову, суд повинен співвідносити негативні наслідки від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати внаслідок невжиття цих заходів. Необхідність застосування заходів забезпечення випливає з фактичних обставин справи, які свідчать про наявність підстав вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.

У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 травня 2021 року в справі № 914/1570/20 викладено правовий висновок, який зводиться до того, що під забезпеченням позову розуміють сукупність процесуальних дій, що гарантують виконання рішення суду в разі задоволення позовних вимог. Таким чином, особам, які беруть участь у справі, надано можливість уникнути реальних ризиків щодо утруднення чи неможливості виконання рішення суду, яким буде забезпечено судовий захист законних прав, свобод та інтересів таких осіб. При цьому важливим є момент об`єктивного існування таких ризиків, а також того факту, що застосування заходів забезпечення позову є дійсно необхідним, що без їх застосування права, свободи та законні інтереси особи (заявника клопотання) будуть порушені, на підтвердження чого є належні й допустимі докази. Також важливо, щоб особа, яка заявляє клопотання про забезпечення позову, мала на меті не зловживання своїми процесуальними правами, порушення законних прав відповідного учасника процесу, до якого зазначені заходи мають бути застосовані, а створення умов, за яких не існуватиме перешкод для виконання судового рішення. Отже, при використанні механізму забезпечення позову учасники спору повинні належним чином обґрунтовувати підстави застосування відповідного заходу забезпечення позову у конкретній справі; зазначати обставини, які свідчать про те, що неприйняття зазначеного заходу може утруднити чи зробити неможливим виконання рішення суду; підтверджувати такі обставини належними й допустимими доказами.

При цьому суд звертає увагу на те, що Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував на тому, що пункт 1 статті 6 Конвенції забезпечує всім "право на суд", яке охоплює право на виконання остаточного рішення, ухваленого будь-яким судом. ЄСПЛ в контексті права на виконання остаточного рішення зауважує, що метою заходу забезпечення є підтримання status quo, поки суд не визначиться щодо виправданості цього заходу. Крім того, тимчасовий захід спрямований на те, щоб протягом судового розгляду щодо суті спору суд залишався в змозі розглянути позов заявника за звичайною процедурою. ЄСПЛ також звернув увагу на те, що тимчасові забезпечувальні заходи мають на меті забезпечити протягом розгляду продовження існування стану, який є предметом спору (§§ 60, 61 рішення від 13.01.2011 у справі "Кюблер проти Німеччини" (Kьbler v. Germany), заява № 32715/06). Отже, заходи забезпечення позову, без застосування яких існує ризик такої зміни обставин, внаслідок якої подальше ухвалення остаточного рішення суду на користь позивача вже не призведе до захисту прав або інтересів позивача, по який він звертався до суду, слід розглядати як такі, що охоплені "правом на суд".

Оскільки у розглядуваній справі позивач звернувся до суду з позовними вимогами немайнового характеру, судове рішення у разі задоволення яких не вимагатиме примусового виконання, то в цьому випадку має застосовуватися та досліджуватися така підстава вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. При цьому в таких немайнових спорах має досліджуватися, чи не призведе невжиття заявленого заходу забезпечення позову до порушення вимоги щодо справедливого та ефективного захисту порушених прав позивача, зокрема, чи зможе позивач їх захистити в межах одного цього судового провадження за його позовом без нових звернень до суду.

Такий висновок узгоджується із правовою позицією, викладеною у постанові Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 16.08.2018 року у справі № 910/1040/18 та в постанові Верховного Суду від 22.01.2020 року у справі №923/826/19.

З огляду на викладене суд вважає неспроможними доводи заявника про те, що невжиття заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи зробити неможливим виконання рішення суду.

Разом із цим, як встановлено судом, заява представника ФГ «Кальній» не містить будь-яких обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на ймовірну складність або неможливість ефективного захисту або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.

Так, заявник посилається на те, що у разі задоволення позову у відомостях Державного реєстру речових прав на нерухоме майно право оренди на земельну ділянку буде поновлено за ОСОБА_2 , однак якщо на той час зазначена земельна ділянка буде засіяна (оброблена) ОСОБА_1 або пов`язаними з ним особами, поновлення порушених прав ФГ «Кальній» як землекористувача земельної ділянки буде суттєво ускладнене та потребуватиме додаткових зусиль та витрат позивача для фактичного виконання судового рішення.

Такі доводи представника ФГ «Кальній» суд вважає недостатньо вмотивованими, оскільки пред`явлений ФГ «Кальній» позов по суті спрямований саме на захист його прав, як землекористувача земельної ділянки, а не прав чи інтересів ОСОБА_2 .

Поряд із цим, із Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 12.09.2022 року №309571498 вбачається, що на даний час право оренди на згадану земельну ділянку зареєстровано за ОСОБА_1 (а.с.59).

Відповідно до пунктів «а», «б» ч.1 ст.95 ЗК України землекористувачі, якщо інше не передбачено законом або договором, мають право самостійно господарювати на землі; власності на посіви і насадження сільськогосподарських та інших культур, на вироблену продукцію.

В силу ст.25 ЗУ «Про оренду землі» орендар земельної ділянки має право самостійно господарювати на землі з дотриманням умов договору оренди землі; отримувати продукцію і доходи.

Отже, вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони ОСОБА_1 у будь який спосіб користуватися земельною ділянкою вочевидь призведе до обмеження його законних прав, як належного орендаря земельної ділянки, що є неприпустимим до вирішення судом спору та набрання судовим рішенням законної сили.

Також суд вважає неспроможними аргументи заявника стосовно наявності підстав для вжиття заходів забезпечення позову шляхом встановлення заборони користуватися земельною ділянкою будь яким іншим особам на підставі укладених із ОСОБА_1 договорів, оскільки згідно із пунктом 33 Договору оренди землі від 29.11.2012 року право оренди у заставу не передається та до статутного фонду не вноситься, а в силу пункту 46 цього Договору орендар має право передати земельну ділянку або її частину в суборенду тільки за письмовою згодою орендодавця (а.с.25, 26).

Отже, права орендаря ОСОБА_1 щодо згаданих правомочностей, пов`язаних із передачею права оренди земельної ділянки іншим фізичним чи юридичним особам, обмежується умовами первісного договору оренди землі.

Водночас, заявником не надано доказів на підтвердження тієї обставини, що ОСОБА_1 здійснюються будь які дії, направлені на передачу належного йому права оренди земельною ділянкою іншим особам.

Відтак, беручи до уваги, що на час звернення представника ФГ «Кальній» до суду із заявою про забезпечення позову в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно містяться відомості про право оренди ОСОБА_2 на земельну ділянку, зважаючи на закріплену в ст.204 ЦК України презумпцію правомірності спірного правочину (додаткової угоди до договору оренди землі), суд вважає, що вжиття заходів забезпечення позову в означений спосіб (заборона відповідачу користуватися земельною ділянкою) за своїм змістом вочевидь були б неспівмірними із заявленими позовними вимогами та тотожними їх задоволенню, що суперечить вимогам частин 3,10 ст.150 ЦПК України.

З огляду на викладене суд дійшов висновку, що заява про забезпечення позову не підлягає задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст.149-154,260, 353 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви голови Фермерського господарства «Кальній» Ланецького Б.Є. про забезпечення позову - відмовити.

Ухвала може бути оскаржена в апеляційному порядку до Вінницького апеляційного суду через Погребищенський районний суд Вінницької області протягом п`ятнадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Суддя